ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.12.2025 Справа№ 914/693/25

Господарський суд Львівської області у складі судді Коссака С.М., при секретарі Полюхович Х., розглянувши матеріали скарги за вх. №5295/25: Фізичної особи-підприємця Мачеус Василя Васильовича

на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Сидія О.В.

заінтересована особа: Приватне акціонерне товариство Львівобленерго, м. Львів

у справі: №914/693/25

за позовом: Приватного акціонерного товариства Львівобленерго, м. Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Мачеус Василя Васильовича, м. Львів

про стягнення вартості необлікованої електричної енергії

Представники:

від скаржника (відповідача): не з"явився;

від позивача: не з"явився;

від приватного виконавця: Сидій Олег Володимирович приватний виконавець

ВСТАНОВИВ:

08.12.2025 року через канцелярію суду відповідачем - Фізичною особою-підприємцем Мачеусом Василем Васильовичем подано скаргу за вх.№5295/25 про визнання звіту СПД Швець І.З. про ринкову вартість об`єкта нерухомості, а саме нежитлового приміщення по вул. Краківській, 26 у м. Львова неправомірним; визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Сидія Олега Володимировича в частині використання звіту СПД Швець І.З. від 11.11.2025 року про ринкову вартість об`єкта нерухомості, а саме нежитлового приміщення по вул. Краківській, 26 у м. Львові; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Сидія Олега Володимировича не використовувати звіт СПД Швець І.З. від 11.11.2025 року про ринкову вартість об`єкта нерухомості а саме нежитлового приміщення по вул. Краківській, 26 у м. Львові; зупинити реалізацію арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення до вирішення справи №914/693/25 по суті.

Відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Ухвалою суду від 09.12.2025 року скаргу Фізичної особи-підприємця Мачеуса Василя Васильовича за вх. №5295/25 від 08.12.2025р. прийнято до розгляду та розгляд призначено у судовому засіданні на 17.12.2025 на 14:45.

У судове засідання 17.12.2025 року з`явився приватний виконавець. Скаржник не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить підпис на клопотанні (вх.№33635/25 від 15.12.2025 року) про отримання ухвали про відкриття провадження у справі за його скаргою.

Відповідно до ч.2 ст.342 ГПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Аргументи скаржника

Постановою приватного виконавця від 25.09.2025р. відкрито виконавче провадження з виконання наказу суду від 16.09.2025р у справі №914/694/25, натомість про відкриття провадження у справі з виконання наказу суду від 16.09.2025р. у справі №914/693/25 скаржнику нічого не відомо, жодної постанови мені не надходило. Однак відомо, що 06.10.2025р. приватним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, яким об`єднано провадження №791199715 (наказ у справі №914/694/25) та провадження №79200467 (наказ у справі №914/693/25), та присвоєно номер зведеного виконавчого провадження №ЗВП№79274732

31.10.2025р. в межах зведеного виконавчого провадження приватним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні та проведено оцінку майна яку скаржник отримав 28.11.2025р. Згідно висновку вартість об`єкту оцінки станом на 07.11.2025р. становить 3 064 443,00 грн.

Вважає, що порушено п.15,16, 50-55 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», оскільки проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки, проте така оцінка майна проводилася без його огляду та залучення, що могло вплинути на визначення ринкової вартості майна, порушено методи проведення оцінки, Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442.

Аргументи приватного виконавця.

На виконанні перебуває зведене виконавче провадження ЗВП 79274732 до складу якого входять:

АСВП 79199715 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області № 914/694/25 від 16.09.2025 р., щодо стягнення з ФОП Мачеуса В.В. на користь ПАТ «Львіввобленерго» заборгованості у розмірі 152 919,31 грн.

АСВП 79200467 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області № 914/693/25 від 08.09.2025 р., щодо стягнення з ФОП Мачеуса В.В. на користь ПАТ «Львіввобленерго» заборгованості у розмірі 130 354,85 грн.

АСВП 79789561 з примусового виконання паказу Господарського суду Львівської області № 914/1763/19 від 17.03.2020 р., щодо стягнення з ФОП Мачеуса В.В. на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради заборгованості у розмірі 537 978,38 грн.

При здійсненні зведеного виконавчого провадження встановлено, що кошти на арештованих банківських рахунках боржника для задоволення вимог стягувача відсутні, рухомим майном на праві власності боржник не володіє. При виході за адресом, вказаним у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 встановити майновий стан боржника не вдалось через відсутність доступу до квартири. За результатом складено акт приватного виконавця від 10.10.2025 р. Згідно інформації ОКП «БТІ та ЕО» №1337-В встановлено, що Мачеус В.В. володіє на праві власності нерухомим майном, а саме: нежитловим приміщенням за адресою: м.Львів вул.Краківська,26.

13.11.2025 р. у відповідності до вимог ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», на адресу сторін виконавчого провадження скеровано висновок про вартість майна, відповідно до якого, вартість описаного майна становить 3 064 443,00 грн.

Всі дії проведено відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». У задоволені скарги просить відмовити.

Інші учасники справи письмових пояснень не надали.

Розглядаючи скаргу судом встановлено таке.

На виконанні приватного виконавця Сидія О.В. перебуває ЗВП 79274732 до складу якого входять:

АСВП 79199715 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області № 914/694/25 від 16.09.2025 р., щодо стягнення з ФОП Мачеуса В.В. на користь ПАТ «Львіввобленерго» заборгованості у розмірі 152 919,31 грн.

АСВП 79200467 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області № 914/693/25 від 08.09.2025 р., щодо стягнення з ФОП Мачеуса В.В. на користь ПАТ «Львіввобленерго» заборгованості у розмірі 130 354,85 грн.

АСВП 79789561 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області № 914/1763/19 від 17.03.2020 р., щодо стягнення з ФОП Мачеуса В.В. на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради заборгованості у розмірі 537 978,38 грн.

Відповідна постанова про об`єднання виконавчих проваджень АСВП 79199715 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області № 914/694/25 від 16.09.2025 р., щодо стягнення з ФОП Мачеуса В.В. на користь ПАТ «Львіввобленерго» заборгованості у розмірі 152 919,31 грн та АСВП 79200467 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області № 914/693/25 від 08.09.2025 р., щодо стягнення з ФОП Мачеуса В.В. на користь ПАТ «Львіввобленерго» заборгованості у розмірі 130 354,85 грн у зведене виконавче провадження постановлена приватним виконавцем 06.10.2025 року.

20.10.2025 р. приватним виконавцем проведено опис та арешт нерухомого майна боржника, а саме нежитлового приміщення за адресом: м. Львів вул.Краківська,26. Копія постанови про опис та арешт 14.10.2025 р. на адресу Мачеуса В.В. скеровано вимогу щодо надання доступу приватному виконавцю 20.10.2025 р. до вищевказаного приміщення з метою проведення його опису та арешту. Вимогу приватного виконавця боржник не виконав. У вказаний час та дату не був присутній, не забезпечив присутність повноважного представника за вказаною адресом.

Оскільки відомості про досягнення сторонами виконавчого провадження згоди, щодо вартості описаного майна на адресу приватного виконавця на надійшли, 31.10.2025 р., у відповідності до вимог ст.20 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні. Даною постановою призначено СОД Швець І.З.

31.10.2025 р. на адресу Мачеуса В.В. скеровано вимогу, щодо надання доступу 06.11.2025 р. приватному виконавцю та СОД Швець І.З. до вищевказаного нерухомого майна з метою проведення його огляду. Вимогу приватного виконавця боржник не виконав.

За результатами огляду складено Звіт про вартість об`єкту оцінки від 11.11.2025 року станом на 07.11.2025 року, що становить 3 064 443, 00грн.

За результатом складено акт, проведено за участі приватного виконавця та суб`єкта оціночної діяльності оцінку майна, звіт про оцінку майна боржника скеровано на адресу сторін виконавчого провадження до відома.

Норми права та мотиви суду

Згідно з частиною 1 ст.326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Пунктом 15 частини 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна суб`єктів оціночної діяльності суб`єктів господарювання.

Примусова реалізація майна є одним із заходів, які виконавець вживає для примусового виконання судового рішення та задоволення вимог кредиторів. Права боржника в цій процедурі забезпечуються законодавчо встановленою процедурою. Важливість надається визначенню початкової суми реалізації майна, яка має бути справедливою.

Частиною 3 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що початкова ціна продажу нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості визначається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

Згідно з частинами 1- 3 ст.57 цього закону визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

За змістом частини 5 ст. 57 цього Закону виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресом, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 12.06.2019 у справі № 308/12150/16-ц і від 11.09.2024 у справі №554/154/22 (пункт 78) виснувала про те, що реалізація описаного й арештованого майна за заниженою ціною може завдати суттєвих збитків стягувачу у вигляді неотриманого доходу, а боржнику - у вигляді передання майна на реалізацію за суттєво нижчою від ринкової вартістю.

Таким чином, обґрунтованість визначення початкової вартості об`єкта має вирішальне значення для захисту майнових прав боржника та недопущення штучного зменшення вартості його активів у процедурі примусового стягнення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №910/10956/15 викладено правові висновки, зокрема, про таке:

- аналіз статті 57 Закону дозволяє дійти висновку, що для завдань виконавчого провадження вартість майна боржника може бути визначена двома шляхами: 1) за згодою сторін (та заставодержателя), про досягнення якої вони мають повідомити виконавця у встановленому порядку; 2) у разі недосягнення такої згоди виконавець самостійно визначає вартість майна за ринковими цінами, які діють на день визначення; 3) залучення для оцінки майна суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання;

- Велика Палата Верховного Суду вже висловлювала висновок про те, що визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду (див. постанову від 12.06.2019 у справі №308/12150/16-ц, пункт 31 постанови від 20.03.2019 у справі №821/197/18/4440/16);

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначається Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до частини 1 ст.9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Частинами 1 та 2 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що звіт про оцінку майна є документом складеним, зокрема, в електронному вигляді з дотриманням законодавства про електронні довірчі послуги, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Відповідно до частини 1 ст.13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

У сфері оціночної діяльності нормативними актами для проведення оцінки майна та нерухомості є Національні стандарти, затверджені Кабінетом Міністрів України.

Національний стандарт № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затверджений постановою КМУ від 10.09.2003 № 1440, встановлює загальні вимоги до процесу оцінки майна і майнових прав.

Національний стандарт № 2 "Оцінка нерухомого майна", затверджений постановою КМУ від 28.10.2004 № 1442, регламентує порядок оцінки нерухомого майна, а також порядок проведення рецензування та державної експертизи звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної й комунальної власності у разі їх відчуження.

Зазначені стандарти є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності та іншими уповноваженими особами.

Отже, оцінка нерухомого майна має здійснюватись відповідно до Національного стандарту № 2 з урахуванням вимог Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади процедури оцінювання.

Відповідно до пункту 51 Національного стандарту № 1 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки, ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Згідно з пунктами 15, 16 Національного стандарту № 1 методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно. Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів в оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.

Відповідно до пункту 52 Національного стандарту № 1 оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

У постанові від 12.06.2019 у справі №308/12150/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що реалізація описаного й арештованого майна за заниженою ціною може завдати суттєвих збитків стягувачу у вигляді неотриманого доходу, а боржнику - у вигляді передання майна на реалізацію за суттєво нижчою від ринкової вартістю.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20.03.2019 у справі №821/197/18/4440/16 та від 12.06.2019 у справі №308/12150/16-ц, зазначила, що визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.07.2022 у справі №910/10956/15, на яку посилається скаржник, зазначила, що положення ст.57 Закону «Про виконавче провадження» не зобов`язують виконавця самостійно з`ясовувати, чи досягли сторони між собою згоди щодо вартості майна боржника, та керуватись для визначення вартості майна боржника лише повідомленням про намір досягнути такої згоди в майбутньому (п.9.17).

Так, постановою приватного виконавця про опис та арешт майна (коштів) боржника від 20.10.2025 року у ЗВП 79274732 описано та накладено арешт на майно - нежитлове приміщення заг. площею 33,5 кв.м. за адресою м. Львів, вул. Краківська, 26. Пунктом 5 постанови роз`яснено сторонам виконавчого провадження можливість у 10-денний строк з дня винесення постанови досягти згоди щодо вартості майна та необхідність письмово повідомити про це виконавця.

У судовому засіданні з`ясовано і матеріали виконавчого провадження не містять письмового повідомлення про досягнення згоди щодо вартості майна між сторонами виконавчого провадження. При цьому конверт про відправлення цієї постанови боржнику датований 21.10.2025 року, відмітка про повернення приватному виконавцю 06.11.2025 року. Вимога приватного виконавця про обов`язок боржника бути присутнім 20.10.2025 року для проведення виконавчих дій, що полягають в описі та арешті згаданого нерухомого майна датована14.10.2025 роком, конверт повернутий виконавцю 29.10.2025 року.

Фактично приватний виконавець не встановивши факту належного повідомлення боржника чи стягувача про отримання кореспонденції, не отримавши повідомлення про належне вручення поштової кореспонденції, вчиняв інші дії у виконавчому провадженні.

Суд звертає увагу на необхідність дотримання принципів виконавчого провадження про завчасне та належне повідомлення про час і місце проведення виконавчих дій, гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження.

Напис про одержання поштового відправлення учасником справи, в якому зазначене його прізвище, зроблений працівником поштового зв`язку, зазвичай є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання ґрунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків. Принципи процесуальної рівності сторін, викладені в тому числі у рішенні «Лазаренко та інші проти України». У вказаному рішенні ЄСПЛ підкреслив, що кожній стороні судового спору має бути забезпечена можливість ознайомитись із запереченнями чи доказами іншої сторони, та надати щодо них власні пояснення, оскільки принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні можливості представляти свою справу за однаково вигідних умов. ЄСПЛ також відзначив, що стаття 6 Конвенції не може вимагати від судів забезпечення бездоганного функціонування поштового зв`язку, проте охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу.

Дотримання принципів виконавчого провадження в контексті належного та завчасного повідомлення про виконавчі дії, дотримання стандартів оцінки майна, а відтак правомірності визначення вартості об`єкта оцінки відображено у постанові Верховного Суду від 27 травня 2022 року по справі № 922/82/21, у якій вказано, що призначаючи на наступний день після прийняття постанови про опис та арешт майна боржника, відповідно до частини 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для надання звіту про оцінку майна боржника, приватним виконавцем не було додержано 10-ти денного строку, встановленого у частині 2 цієї статті, для досягнення згоди сторонам виконавчого провадження щодо вартості майна.

В подальшому, приватний виконавець 31.10.2025 року №20791 направляє вимогу боржнику про те, що 06.11.2025 року він повинен бути присутнім за адресом нежитлового приміщення по вул. Краківській,26 для забезпечення доступу суб`єкта оціночної діяльності та приватному виконавцю до нерухомого майна для вчинення дій, що спрямовані на визначення вартості майна. Суд звертає увагу, що конверт відправлення кореспонденції, на якому є відмітка Укрпошти про зворотній зв`язок повернення на адресу приватного виконавця 16.11.2025 року, не містить адресу боржника, на яку направлено кореспонденцію. Доказів не вручення з підстав відсутності, закінченням терміну зберігання, відмови від отримання кореспонденції боржником суду не надано, а в судовому засіданні не встановлено.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» (далі - ЄСПЛ) та пункті 23 рішення ЄСПЛ «Гурепка проти України №2» наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Згідно з пунктами 15, 16 Національного стандарту № 1 методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно. Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.

Суд звертає увагу, при оцінці вартості майна використані порівняльний та дохідний методичні підходи.

Використовуючи порівняльний метод підходу, вартість об`єкту оцінки визначалася шляхом переліку об`єктів (відповідно до фотофіксації), які продавалися, а дохідний метод використано метод прямої капіталізації на прикладі об`єктів нерухомості, що пропонувалися в оренду. При цьому використано об`єкти різної площі, функціонального призначення, інфраструктури, технічного стану та різного місцезнаходження. Про те в межах вул. Краківської у м. Львові жодний об`єкт, для прикладу, не зазначався, однак таке порівняння має значення, оскільки, як зазначено у звіті (п.3.1.) об`єкт оцінки розташований в історичній, центральній частині населеного пункту, район розташування має добре розвинуту інфраструктуру як для даного населеного пункту. Місце розташування об`єкта оцінки характеризується транспортною доступністю на задовільному рівні (пішохідна зона міста), близькістю до зупинок громадського транспорту, високим потоком пішоходів. Як передбачено у п.2.3.3. Звіту основними елементами порівняння є характеристика подібного майна за місцем його розташування, фізичними та функціональними ознаками, умовами продажу тощо. Дохідний підхід базується, як зазначено у п.4.2. Звіту на врахуванні принципів найбільш ефективного використання та очікування, відповідно до яких вартість об`єкта оцінки визначається як поточна вартість очікуваних доходів від здачі нежитлового приміщення в оренду.

Як слідує з Висновку вартості об`єкта оцінки щодо його огляду та фотофіксації боржник Мачеус В.В. у встановлений день і час 06.11.2025 року о 10 год 00 хв за місцезнаходженням об`єкта оцінки для надання доступу та огляду приміщення не з`явився. Однак внутрішній огляд та фотофіксацію об`єкта оцінки було проведено ПВ Сидієм О.В. та СОД Швець І.З. (про що було складено Акт приватного виконавця від 06.11.2025 року) без участі боржника, без доказів його завчасного та належного повідомлення. Як встановлено, приміщення використовується як торгове місце (магазин одягу) і має вільний доступ. Отже, приватний виконавець та суб`єкт оціночної діяльності здійснили внутрішній огляд без боржника фактично констатуючи вільний доступ і факт використання приміщення під магазин без з`ясування правових підстав, зокрема договору оренди, такого використання. Як свідчить наявна у матеріалах Звіту фотофіксація внутрішнього огляду приміщення, він проводився у місцях загального користування.

Судом, враховуючи наведені вище обставини, встановлено, що ознайомлення суб`єкта оціночної діяльності з об`єктом оцінки та його ідентифікація, як зазначено у Звіті, проводилися в документарній формі, що не узгоджується з положеннями пункту 3 Національного стандарту №1 (ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних із ним прав - це встановлення відповідності об`єкта оцінки наявним вихідним даним та інформації про нього). Із звіту вбачається, що стан об`єкта оцінки визначався оцінювачем на основі візуального огляду та наявної технічної документації; - у розділі 1.2. «Припущення та обмежувальні умови» звіту від 11.11.2025 року суб`єктом оціночної діяльності зазначено, що «в процесі роботи я входила з достовірності документів, представлених замовником»; замовником надано свідоцтво про право власності на нерухоме майно; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Будь-яких інших вихідних даних, як слідує з матеріалів справи, зокрема про технічний стан об`єкта оцінки, здійснені поліпшення або, навпаки руйнування нерухомого майна, планування та будь яку інформацію щодо поточного стану приміщень, їх використання, оцінщик спирався виключно на зазначені вище вихідні дані.

Як слідує з матеріалів справи, суб`єкт оціночної діяльності та приватний виконавець не міг здійснювати повного внутрішнього огляду об`єкта оцінки без участі боржника, його належного повідомлення, без попереднього погодження вартості майна сторонами виконавчого провадження, за наявності наданих замовником необхідних вихідних даних для проведення оцінки майна, про що зазначено у Висновку про вартість майна, що могло вплинути на визначення вартості оцінюваного майна та, відповідно, призвести до реалізації описаного та арештованого нерухомого майна за заниженою ціною.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що вимога про визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Сидія Олега Володимировича у ЗВП 79274732 в частині використання звіту СПД Швець І.З. від 11.11.2025 року про ринкову вартість об`єкта нерухомості, а саме нежитлового приміщення по вул. Краківській, 26 у м. Львові підлягає задоволенню.

Щодо вимоги визнати звіт СПД Швець від 11.11.2025р про ринкову вартість об`єкта нерухомості, а саме нежитлового приміщення по вул. Краківській.26 у м. Львова неправомірним суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 2 частини другої ст. 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

У відповідності до пункту 3, та пунктів 62-67 Національного стандарту №1, статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» обставина недостовірності (неякісності) оцінки майна доводиться шляхом її рецензування.

Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), якщо зазначена оцінка погоджується, затверджується або приймається органом державної влади або органом місцевого самоврядування, є обов`язковим.

Тобто Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначає, що однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає у їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Матеріали справи рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає у їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна не містять

Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності-суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, зазначена у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17).

У постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №168/828/16-ц також зазначається, що за змістом ст. 12, 33 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює оспорювання в судовому порядку такого звіту. У своїй діяльності суб`єкт оціночної діяльності є самостійним, а тому виконавець ніяк не може впливати на порядок проведення оцінки майна. У разі незгоди із результатами оцінки майна заявник мав право звернутися з клопотанням про визначення рецензування звіту про оцінку майна, однак із такими вимогами у спосіб, визначений законом не звертався.

Щодо вимоги - зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Сидія Олега Володимировича не використовувати звіт СПД Швець І.З. від 11.11.2025 року про ринкову вартість об`єкта нерухомості, а саме нежитлового приміщення по вул. Краківській, 26 у м. Львові суд зазначає таке.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 19 червня 2025 року у справі №916/302/16 зазначає, що сторона виконавчого провадження у разі незгоди з оцінкою майна, визначеною суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, наділена правом подати заперечення щодо такої оцінки та/або оскаржити таке рішення до суду. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Можливість оскарження оцінки майна, шляхом скасування звіту про оцінку майна, визнання оцінки майна недійсною в порядку оскарження рішень та дій виконавців відповідає сталій та послідовній практиці Верховного Суду (постанови від 28.07.2021 у справі №921/317/18, від 11.11.2020 у справі №922/585/20, від 24.07.2020 у справі № 906/696/18, від 15.10.2020 у справі №917/628/17, від 19.06.2023 у справі №909/121/22, тощо) (п.8.36).

Як зазначено вище, боржник реалізував своє право на захист, шляхом визнання звіту про оцінки майна неправомірною в порядку оскарження рішень державного виконавця, і така вимоги є належним (допустимим) та ефективним способом захисту порушеного права. Відтак вимога про невикористання звіту про оцінку майна є такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про зупинення реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення до вирішення справи №914/693/25 по суті суд зазначає таке.

Відповідно до ст.334 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі, зокрема зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення.

Вимога боржника про зупинення реалізації арештованого майна на час розгляду скарги по суті є заявою про вжиття заходів забезпечення позову, а предметом судового розгляду є скарга на дії приватного виконавця, відтак суд доходить висновку про неможливість застосування таких заходів при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність приватного виконавця.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі №752/26606/18 зроблено висновок, що «суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів таких як забезпечення скарги на дії, рішення виконавця шляхом зупинення реалізації майна, оскільки згідно з положеннями норм матеріального і процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції виконавця».

В п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07.02.2014 р. роз`яснено, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність виконавця суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженням суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Суд зауважує, що боржник просить зупинити реалізацію арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення до вирішення справи №914/693/25 по суті. Однак, як зазначено вище, арешт майна проведено в рамках зведеного виконавчого провадження ЗВП79274732 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області № 914/694/25 від 16.09.2025 р. щодо стягнення з ФОП Мачеуса В.В. на користь ПАТ «Львіввобленерго» заборгованості у розмірі 152 919,31 грн; АСВП79200467 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області № 914/693/25 від 08.09.2025 р., щодо стягнення з ФОП Мачеуса В.В. на користь ПАТ «Львіввобленерго» заборгованості у розмірі 130 354,85 грн; АСВП79789561 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області № 914/1763/19 від 17.03.2020 р., щодо стягнення з ФОП Мачеуса В.В. на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради заборгованості у розмірі 537 978,38 грн.

Таким чином, проведення виконавчих дій приватним виконавцем здійснено у ЗВП, що унеможливлює виділення судом одного з них на вимогу боржника.

Частиною 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Керуючись ст.ст. 233, 234, 235, 339-343 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Скаргу Фізичної особи-підприємця Мачеус Василя Васильовича задоволити частково.

2. Визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Сидія Олега Володимировича у ЗВП 79274732 в частині використання звіту СПД Швець І.З. від 11.11.2025 року про ринкову вартість об`єкта нерухомості, а саме нежитлового приміщення по вул. Краківській, 26 у м. Львові.

3. У решті скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.235 ГПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 254-257 ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по заяві, що розглядається - lv.arbitr.gov.ua/sud5015/.

Повний текст ухвали складено та підписано 22.12.2025 року.

Суддя Коссак С.М.