номер провадження справи 4/216/24
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.12.2025 Справа № 908/2908/24

м.Запоріжжя Запорізької області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯРНА», (69006, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 42), представник позивача адвокат Леліков Сергій Олегович, (69126, м. Запоріжжя. вул. Миру, буд. 13, прим. 18-19)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ», (69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 35)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго», (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14)

про розірвання договору та стягнення авансу в розмірі 60082,00 грн.

Суддя Зінченко Н.Г.

За участю представників сторін:

від позивача Леліков С.О., на підставі Ордеру на надання правничої допомоги серія АР № 1204984 від 31.10.2024, посвідчення № ЗП001569 від 28.02.2018;

від відповідача Неудачин Р.В., на підставі довіреності № 2 від 02.01.2025 (адвокат), посвідчення № ЗП001944 від 04.12.2018;

від третьої особи Дяченко О.С., на підставі довіреності № 185 від 20.05.2025 (витяг з наказу № 5847/к від 07.11.2023, додаткова угода № 5847/к від 07.11.2023);

УСТАНОВИВ

В листопаді 2024 року до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯРНА», м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ», м. Запоріжжя про розірвання договору про постачання електричної енергії споживачу № 1461 від 22.03.2019, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЯРНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ», та стягнення 60082,00 грн. грошових коштів, сплачених в якості авансу та невикористаних споживачем.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2024 справу № 908/2908/24 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.11.2024 після усунення недоліків позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/2908/24 та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, справі присвоєно номер провадження справи 4/216/24, підготовче засідання призначено на 23.12.2024.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.12.2024 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 908/2908/24 до 24.02.2025, підготовче засідання відкладено на 22.01.2025. Цією ж ухвалою суду до участі у справі № 908/2908/24 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго», м. Запоріжжя.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 22.01.2025 судом ухвалено провадження у справі № 908/2908/24 зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку судового рішення у подібних правовідносинах по справі № 908/1162/23 Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду і набрання законної сили цим судовим рішенням Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 26.11.2025 на підставі клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯРНА» про поновлення провадження у справі № 908/2908/24 та з урахуванням прийняття і опублікування повного тексту постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23 поновлено провадження у справі № 908/2908/24 та призначено підготовче засідання на 23.12.2025.

В судове засідання 23.12.2025 з`явилися представники сторін і третьої особи, фіксація судового процесу здійснювалася з використанням системи відеоконференцзв`язку: vkz.court.gov.ua.

03.12.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС до Господарського суду Запорізької області від Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» надійшло клопотання (вх. № 24416/08-08/25 від 03.12.2025) про зупинення провадження у справі № 908/2908/24 до закінчення перегляду Великою Палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 280/58085/23.

У вказаному клопотання третьою особою зазначено, що відповідно до рішення річних Загальних зборів акціонерів (Протокол № 36 від 07.05.2025), нової редакції Статуту, зареєстрованої 16.05.2025, повне найменування третьої особи змінено з Публічне акціонерне товариство «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» () Акціонерне товариство «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» ( залишається незмінним). Скорочене найменування змінено з ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» на АТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО». Зазначена зміна найменування зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 16.05.2025, номер запису 074004624, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (додається). Інші ідентифікаційні дані третьої особи, зокрема код ЄДРПОУ, залишилися незмінними.

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 25.03.2019 у справі № 191/81/17, зміна назви юридичної особи тягне тільки правовий наслідок проведення державної реєстрації змін, пов`язаних зі зміною назви, до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Відтак, зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва у зв`язку з відсутністю нового учасника цивільних відносин, якому мають перейти права та обов`язки особи, яка вибула, та юридичної незмінності правопопередника - учасника цивільних відносин, який вибуває зі складу учасника цивільного відношення. Отже, наслідком зміни назви юридичної особи не є правонаступництво в цивільних відносинах.

Сама лише зміна найменування юридичної особи, її місцезнаходження, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи, не означають її припинення шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни особи у відносинах, які породжують правонаступництво, наслідком чого є залучення правонаступника відповідного учасника справи. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.10.2022 р. у справі № 910/18692/21.

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про акціонерні товариства» зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

Таким чином, суд вважає, третьою особою у справі Акціонерне товариство «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО».

Клопотання про зупинення провадження у справі № 908/2908/24 третьою особою мотивоване тим, що ухвалою ВС у складі КАС від 05.11.2025 передано до Великої палати

Верховного суду справу № 280/5808/23 для відступу від висновків, зроблених об`єднаною палатою ВС по справі № 908/1162/23. Щодо Постанови Верховного суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23, на яку посилається позивач та якою суд дійшов висновку про застосування на тимчасово окуповані території (які окуповані з лютого 2022 року) обмежень, визначених статтями 13 та 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на окупованій території України» без наявності спеціального рішення Кабінету Міністрів України щодо введення таких обмежень. Зазначеною постановою фактично ототожнено сам факт окупації з підставою для автоматичного застосування обмежень, визначених статтями 13 та 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на окупованій території України». Водночас, законодавство (як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на час постановлення ухвали) в умовах воєнного стану передбачає обов`язкову наявність рішення Кабінету Міністрів України про поширення означених норм на території, передбачені пунктом 3 ч. 1 ст. 3 цього Закону. Така позиція стала підставою для передачі до Великої палати Верховного суду заяви у справі 280/5808/23 з метою відступу від висновків щодо застосування вищевказаних норм права, викладених у раніше ухваленій постанові Касаційного господарського суду від 03.10.2025 р. у справі № 908/1162/23. Правовідносини у справі № 908/2908/24 є подібними до правовідносин, які є предметом розгляду у справі № 280/5808/23, оскільки вирішується питання можливості застосування обмежень, передбачених статтями 13 та 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» до правовідносин, що виникли на територіях, які були фактично окуповані, але щодо яких Кабінетом Міністрів України не приймалося окреме рішення про застосування обмежень. Спільним для цих справ є також правова природа спору, що пов`язана з визначенням умов, за яких факт окупації може бути підставою для застосування економічних обмежень, установлених зазначеними статтями Закону, а відтак - і з необхідністю наявності офіційного рішення Кабінету Міністрів України як передумови для поширення дії обмежень на відповідну територію. Враховуючи викладене, оскільки в справі № 908/2908/24 вирішується спір у подібних правовідносинах, враховуючи відсутність правового висновку, третя особа вважає наявними підстави для зупинення провадження у справі № 908/2908/24 до закінчення перегляду справи № 280/5808/23 у касаційному порядку.

Предметом позову в цій справі є розірвання договору про постачання електричної енергії споживачу № 1461 від 22.03.2019, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЯРНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ», та стягнення 60082,00 грн. грошових коштів, сплачених позивачем в якості авансу та невикористаних споживачем (позивачем). Як зазначає позивач у позовній заяві постачання електричної енергії за договором № 1461 від 22.03.2019 здійснювалося на об`єкт за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Макарова, 10, 12б. Станом на початок 2022 року позивачем були здійсненні авансові платежі за електроенергію по договору № 1461 від 22.03.2019. З моменту окупації військами РФ м. Бердянськ Запорізької області позивач фактично втратив контроль над об`єктами, на які постачалася електрична енергія, тобто фактично припни використовувати електроенергію. При цьому, залишилися невикористаними 60082,00 грн. грошових коштів, сплачених позивачем в якості авансу та невикористаних ним.

Як зазначало АТ «Запоріжжяобенерго», що є адміністратором комерційного обліку електроенергії, та на підставі даних якого відповідач нарахував плату позивачу, доступу до даних електролічильників позивача АТ «Запоріжжяобленерго» немає. Також АТ «Запоріжжяобленерго» не може надати до суду підтверджуючі документи, на підставі яких здійснювалося нарахування позивачу плати за спожиту електричну енергію, оскільки ці документи знаходяться на тимчасово окупованій території.

Відтак, предметом дослідження у справі № 908/2908/24 є факт постачання відповідачем та споживання в спірний період саме позивачем електроенергії на об`єктах, що розташовані на тимчасово окупованій території: м. Бердянськ Запорізької області.

Отже, для вирішення спору у даній справи є вирішальним питання щодо правової позиції по застосуванню положень статей 13 та 131 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» стосовно їх застосування до територій, окупованих після 24.02.2024.

У зв`язку із цим, судом зупинялося провадження у справі № 908/2908/24 до закінчення перегляду в касаційному порядку судового рішення у подібних правовідносинах по справі № 908/1162/23 Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Розглянувши матеріали справи № 908/2908/24 після поновлення провадження у справі (ухвала від 26.11.2025), суд дійшов до висновку про необхідність повторного зупинення провадження у даній справі до розгляду Великою Палатою Верховного суду справи № 280/5808/23.

Частинами 5 і 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Пунктом 7 частини 1 статті 228 ГПК України передбачено право суду за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/8358/19 наголосив, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Щодо визначення подібності правовідносин Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). До того ж зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 № 925/3/7; пункт 40 постанови від 25.04.2018 № 910/24257/16).

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц; пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду у справі № 233/2021/19 конкретизувала власні правові висновки та правові висновки Верховного Суду України щодо критеріїв встановлення подібності правовідносин, визначивши, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними в порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їх змістом.

Якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, стосовно якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність треба також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Згідно з інформації з офіційного веб-порталу Судової влади України «Єдиний державний реєстр судових рішень» http://reyestr.court.gov.ua/ 05.11.2025 Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду направлено на розгляд Великої Палати справу № 280/5808/23 щодо застосування обмежень, передбачених статтями 13 та 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Підстави направлення справи на розгляд Великої Палати зокрема наступні:

«При цьому Кабінет Міністрів України не ухвалював рішень про поширення дії положень статей 13 і 13-1 Закону на тимчасово окуповані території, визначені пунктом 3 частини першої статті 3 Закону, тому, на переконання колегії суддів, немає й підстав поширення означених норм на територію України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими.

У вищенаведених постановах вказане (маються на увазі постанови КГС в тому числі по справі № 908/1162/23, див. за змістом ухвали) не враховано, а саме, що для застосування обмежень, передбачених статтями 13 та 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", необхідним є не лише факт визнання відповідних територій тимчасово окупованими, а й наявність окремого рішення Кабінету Міністрів України про введення відповідних обмежень господарської діяльності на цих територіях.

При цьому рішення про визнання територій тимчасово окупованими, яке на момент виникнення спірних правовідносин відповідно до визначеного Кабінетом Міністрів України порядку приймалось Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, не може замінювати собою рішення Кабінету Міністрів України про введення обмежень, передбачених статтями 13 та 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

Так само загальновідомий факт окупації певних територій сам по собі не може вважатися достатньою правовою підставою для застосування встановлених законом економічних обмежень. Ця обставина також не була врахована у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2025 року у справі №908/1162/23, у якій суд дійшов висновку про можливість застосування відповідних заборон без наявності спеціального рішення Кабінету Міністрів України щодо введення таких обмежень.

Слід зазначити, що згідно з частиною першою статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Згідно з частиною четвертою статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики (пункт 4). Єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя.

Відповідно до частини третьої статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

Правовідносини у цій справі є подібними до правовідносин, які були предметом розгляду у означених вище справах, оскільки вирішувалося питання можливості застосування обмежень, передбачених статтями 13 та 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" до правовідносин, що виникли на територіях, які були фактично окуповані, але щодо яких Кабінетом Міністрів України не приймалося окреме рішення про застосування обмежень. Спільним для цих справ є також правова природа спору, що пов`язана з визначенням умов, за яких факт окупації може бути підставою для застосування економічних обмежень, установлених зазначеними статтями Закону, а відтак - і з необхідністю наявності офіційного рішення Кабінету Міністрів України як передумови для поширення дії обмежень на відповідну територію.

Зазначеними постановами фактично ототожнено сам факт окупації території з підставою для автоматичного застосування обмежень, визначених статтями 13 та 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". Водночас законодавство (як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на час постановлення ухвали) в умовах воєнного стану передбачає обов`язкову наявність рішення Кабінету Міністрів України про поширення означених норм на тимчасово окуповані території, передбачені пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, надра під територіями, зазначеними у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряний простір над цими територіями.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає доводи Позивача достатніми для задоволення відповідного клопотання та передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою відступу від висновків щодо застосування вищевказаних норм права, викладених у раніше ухвалених постановах Касаційного господарського суду від 7 березня 2024 року у справі № 910/9680/23, від 23 жовтня 2023 року у справі № 908/1162/23 та від 3 жовтня 2025 року у справі № 908/1162/23».

Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу, до закінчення перегляду в касаційному порядку. (п. 11 ч. 1 ст. 229 ГПК України)

Частиною 1 ст. 2 ГПК України визначено завдання господарського судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, змагальність сторін, диспозитивність, пропорційність, обов`язковість судового рішення, забезпечення права на апеляційний перегляд справи, забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках, розумність строків розгляду справи судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Враховуючи викладене, з огляду на предмет спору у справі № 908/2908/24, суд вважає наявними підстави для задоволення клопотання АТ «Запоріжжяобленрего» та зупинення провадження у справі № 908/2908/24 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 280/5808/23 і набрання законної сили цим судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду.

Про усунення обставин, що викликали зупинення провадження у справі № 908/2908/24, учасники справи повинні повідомити суд.

Керуючись п. 7 ч. 1 ст. 228, п. 11 ч. 1 ст. 229, ст., ст. 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ

1. Провадження у справі № 908/2908/24 зупинити до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 280/5808/23 і набрання законної сили цим судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

3. Копію даної ухвали направити сторонам у справі.

Повний текст ухвали складено 24.12.2025.

Інформацію по справі можна отримати на офіційному веб-порталі судової влади України за адресою: http://zp.arbitr.gov.ua/sud5009/.

Єдиний Контакт-центр судової влади України .

«Гаряча» телефонна лінія суду функціонує за номером .

Суддя Н.Г.Зінченко

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 261 цього Кодексу.