ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" грудня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/3199/25

За позовом: Державне підприємство "Морський торговельний порт "Усть-Дунайськ" (68355, Одеська обл., Кілійський р-н., м. Вилкове, вул. Придунайська, буд. 2, )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Трейд 2020» (73000, м. Херсон, вул. Маяковського, б. 35. кв. 4, , електронна пошта: )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Граненко М.М.

Представники сторін:

Від позивача: Грубнік В.І. на підставі ордера серії ВН №1454721 від 13.01.2025р.

Від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: Державне підприємство "Морський торговельний порт "Усть-Дунайськ" (далі ДП «МТП "Усть-Дунайськ") звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Гранд Трейд 2020» про стягнення основного боргу у розмірі 139 602 грн., інфляційних втрат у розмірі 75 105 грн 61 коп., пені у розмірі 174 137 грн 86 коп.

Ухвалою суду від 18.08.2025р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №916/3199/25, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 09.09.2025р. Ухвалою суду від 09.09.2025р. відкладено судове засідання на 30.09.2025р. Ухвалою суду від 30.09.2025р. призначено справу до розгляду по суті на 11.11.2025р. Ухвалою суду від 11.11.2025р. відкладено судове засідання на 27.11.2025р. Ухвалою суду від 27.11.2025р. відкладено судове засідання на 09.12.2025р. Ухвалою суду від 09.12.2025р. оголошено перерву у судовому засіданні на 15.12.2025р.

Суд вважає за необхідне також зауважити, що ч. 4 ст.11 ГПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Закон України Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав - учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами впродовж розумного строку. Практика ЄСПЛ із цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких складність прави, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо (пункт 124 рішення у справі «Kudla v. Poland» заява № 30210/96, пункт 30 рішення у справі «Vernillo v. France» заява №11889/85, пункт 45 рішення у справі «Frydlender v. France» заява №30979/96, пункт 43 рішення у справі «Wierciszewska v. Poland» заява №41431/98, пункт 23 рішення в справі «Capuano v. Italy» заява №9381/81 та ін.).

Зокрема, у пункті 45 рішення у справі Frydlender v. France (заява № 30979/96) ЄСПЛ зробив висновок, згідно з яким «Договірні держави повинні організувати свої правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати кожному право на остаточне рішення протягом розумного строку при визначенні його цивільних прав та обов`язків.

У ГПК України своєчасність розгляду справи означає дотримання встановлених процесуальним законом строків або дотримання «розумного строку», під яким розуміється встановлений судом строк, який передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Таким чином, у процесуальному законодавстві поняття «розумний строк» та «своєчасний розгляд» застосовуються у тотожному значенні, зокрема, у розумінні найкоротшого із строків, протягом якого можливо розглянути справу, повно та всебічно дослідити подані сторонами докази, прийняти законне та обґрунтоване рішення. Поняття «розумний строк» вживається не лише у відношенні до дій, що здійснюються судом (розгляд справи, врегулювання спору за участю судді), але й також для учасників справи.

При цьому, вимогу стосовно розумності строку розгляду справи не можна ототожнити з вимогою швидкості розгляду справи, адже поспішний розгляд справи призведе до його поверховості, що не відповідатиме меті запровадження поняття «розумний строк».

Враховуючи викладене, матеріали справи, суд вважає, що у даному випадку справу було розглянуто у розумні строки.

Позивач ДП «МТП "Усть-Дунайськ", підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач - ТОВ «Гранд Трейд 2020», своїм правом на захист не скористався, відзиву на позовну заяву не надав.

Ухвали у справі направлялись на електронну адресу відповідача , зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Зокрема, у рішенні від 09.07.2024р. у справі Hyett Perger Cvitanoviж v. Croatia (справа № 57743/19) ЄСПЛ зробив висновок, згідно з яким «Оскільки під час слухань 23 травня і 17 вересня 2014 року позивач надав суду два документи, в яких чітко була зазначена електронна адреса заявниці, яку вона використовувала для зв`язку з Хорватською асоціацією адвокатів (Croatian Bar Association), враховуючи важливість принципу змагальності судового розгляду, належна старанність вимагала від суду першої інстанції використати цю електронну адресу для повідомлення заявниці про провадження щодо неї (навіть якщо за хорватським законодавством такий метод повідомлення не був офіційним способом вручення судових повісток), або отримати поштову адресу заявниці через електронну пошту для вручення їй позовної заяви чи принаймні запропонувати представнику ad litem це зробити».

З таких обставин, справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Позивач у справі зазначає, що 18 лютого 2021 року ДП «МТП Усть-Дунайськ» в особі в.о. директора порту Мартинюка Ю.М. діючого на підставі Статуту порту (Судновласник) та ТОВ «Гранд Трейд 2020» в особі директора Черніченко В.В., діючого на підставі Статуту фірми (Замовник) уклали договір про надання послуг.

Згідно п. 1.1. Договору Судновласник на умовах Договору надає на користь Замовника щоденні оплатні вантажно-розвантажувальні послуги, які надаються Судновласником із використанням плавкрану «СПК 2», а Замовник приймає та сплачує їх вартість на умовах, встановлених Договором.

Пунктом 5 Договору визначена вартість послуг та порядок оплати за отриманні послуги.

Відповідно до п. 6.6. Договору Замовник зобов`язується прийняти, а Судновласник передати надані протягом певного проміжку часу послуги. З результатом даного факту приймання-передавання наданих послуг, протягом 3 календарних днів має бути складений акт приймання -передавання послуг, який відповідно має бути погоджений сторонами цього Договору.

На твердження позивача, Судновласник надав Замовнику рахунки та акти про надання послуг: рахунок 6/1 від 04.01.2022 р. та акт про надання послуг від 31.01.2022 р.; рахунок 6/8 від 01.02.2022 р. та акт про надання послуг від 28.02.2022 р.

Також, як зазначає позивач, вказані документи надсилались на адресу Замовника для підписання та повернення на адресу Судновласника, але Замовник, в порушення п. 6.6 Договору, не повернув вказані документи, та надані послуги не оплатив, у звязкеу із чим за ним утворилася заборгованість у розмірі 139 602 грн, яку позивач просить суд стягнути з відповідача.

Відповідно до п. 11.3 Договору, у випадку порушення оплати Судновласник має право стягнути з Замовника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Посилаючись на ст. 231 Господарського кодексу України, ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу пеню за період з 28.02.2022р. по 11.08.2025р. у розмірі 174 137 грн 86 коп.

Крім того, із посиланням на ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати за період з 28.02.2022р. по 11.08.2025р. у розмірі 75 105 грн 61 коп., які просить стягнути на свою користь.

Відповідач своїм правом на судовий захист не скористався.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представника позивача, судом встановлено, що 18.02.2021р. між ДП «МТП Усть-Дунайськ» (Судновласник) та ТОВ «Гранд Трейд 2020» (Замовник) укладено Договір про надання послуг №1Д (далі Договір), за яким, оскільки, Судновласнику належить на праві власності плавкран «СПК-2», 1973 року побудови, основні характеристики якого викладені в ст. 2 цього Договору, та який зацікавлений надавати на користь Замовника сплатні послуги, пов`язані з вантажно-розвантажувальними роботами, та оскільки, Замовник має бажання за власний рахунок здійснити ремонт плавкрану «СПК-2», який належить Судновласнику на праві власності, з метою його подальшої роботи на користь Замовника, та отримання плавкраном Класифікаційного свідоцтва в Регістрі судноплавства України, а також інших необхідних документів, які видає вказаний орган, відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням досягнутих домовленостей, сторони підписали цей Договір про наступне.

Відповідно до п. 1.1. Договору на умовах цього Договору Судновласник зобов`язується надавати на користь Замовника щоденні оплатні вантажно-розвантажувальні послуги, які надаються Судновласником із використанням плавкрану «СПК 2», а Замовник приймати та сплачувати їх вартість на умовах, встановлених Договором.

Згідно п. 1.2. Договору Судновласник надає вантажно-розвантажувальні послуги після проведення Замовником ремонтних робіт Плавкрану в місці швартування, а самебіля причалу, що знаходиться за адресою: пров. Янтарний, 36, смт. Антонівка, Херсонська обл., 73000.

За умовами п. 4.1 Договору сторони дійшли згоди, що цей Договір набирає чинності у момент його підписання і діє до 14.02.2024р. Протягом дії цього Договору та з урахуванням положень цього договору Судновласник зобов`язаний надавати на користь Замовника щоденні послуги, передбачені цим договором.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, між сторонами у справі склалися правовідносини щодо надання послуг.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 6.6 Договору Замовник зобов`язується прийняти, а Судновласник передати надані протягом певного проміжку часу послуги. З результатом даного факту приймання-передавання наданих послуг, протягом 3 календарних днів має бути складений акт приймання -передавання послуг, який відповідно має бути погоджений сторонами цього Договору.

Крім того, згідно п. 6.1 Договору Судновласник зобов`язаний забезпечити надання послуг, якість яких відповідає умовам, встановленим даним Договором (п. 6.1.3 Договору); складати та надавати Замовнику рахунок (рахунок-фактуру) та акти наданих послуг (Акти виконаних робіт) із зазначенням фактичних показників наданих послуг (п. 6.1.7 Договору).

Розділом 5 Договору сторони погодили ціну послуги та порядок оплати.

Так, відповідно до п. 5.1. Договору вартість послуг Судновласника за 1 (Один) календарний день становить 170,00 доларів США у т.ч.ПДВ.

При цьому, сторони дійшли згоди, що попри вищезазначену ставку на добу, у період, який розраховується за формулою, наведеною нижче, вартість послуг Судновласника за 1 (Один) календарний день становить 85,00 доларів США, у т.ч. ПДВ. 85$ - добова ставка вартості послуг Судновласника, що становить 85,00 доларів США, у т.ч. ПДВ, становить суму в гривнях, згідно до офіційного курсу гривні до долару США, встановленого Національним банком України на відповідну календарну дату зміни курсу.

З дати, коли вартість ремонтних робіт, виконаних за рахунок Замовника, буде дорівнювати періоду вартості послуг за ставкою 85,00 доларів США, Замовник розпочинає сплачувати вартість послуг, які надаються Судновласником, за ставкою 170,00 доларів США, у т.ч. ПДВ, за 1 (Один) календарний день.

Згідно з п. 5.5. Договору всі платежі відповідно до цього Договору мають бути визначені та виконані в національній валюті України - гривні. Платежі виражені в іншій валюті ніж українська, сплачуються в українській валюті за офіційним курсом Національного Банку України на дату виставлення рахунку-фактури. Платежі мають здійснюватися Замовником на банківський рахунок Судновласника, що встановлений цим договором впродовж п`яти (п`яти) робочих днів від дати рахунку-фактури, якщо інше не передбачено цим договором.

Замовник бере на себе зобов`язання сплачувати вартість послуг Судновласнику щомісячно до 10 (Десятого) числа відповідного місяця, який передує оплачуваному. Оплата послуг має сплачуватися на рахунок Судновласника на підставі рахунку-фактури, наданого Замовнику. У випадку, якщо такий рахунок-фактура не був вчасно наданий Судновласником, це не звільняє Замовника від зобов`язання сплатити вартість послуг до 10 (десятого) числа відповідного місяця, який передує оплачуваному. У такому випадку розмір оплати Послуг Замовник розраховує самостійно, виходячи з кількості календарних днів, які були, оплачуваному періоді.

За матеріалами справи, згідно рахунку №6/1 від 04.01.2022р. позивачем надано послуги плавкраном «СПК-2» у період з 01.01.2022р. по 31.01.2022р. згідно Договору від 18.02.2021р. №1Д у на суму 71 878 грн 06 коп. з ПДВ.

Також, згідно рахунку №6/8 від 01.02.2022р. позивачем надано послуги плавкраном «СПК-2» у період з 01.02.2022р. по 28.02.2022р. за Договором від 18.02.2021р. №1Д на суму 67 724 грн 09 коп. з ПДВ.

Листом №945/01/03-23 від 23.10.2023р. позивач направив на адресу відповідача рахунок №6/1 від 04.01.2022р., два екземпляри акту наданих послуг від 31.01.2022р., рахунок №6/8 від 01.02.2022р. та два екземпляри акту наданих послуг від 28.02.2022р. для підписання та повернення екземплярів актів на адресу позивача.

Направлення вищезазначеного листа підтверджується рекомендованим відправленням Укрпошти №979 з описом вкладення. Згідно відмітки Укрпошти відправлення повернуто адресату у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Отже, позивач в повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором №1Д від 18.02.2021р. у частині надання послугу та формуванні відповідних Актів.

За приписами ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлений договором.

Але, як вбачається з матеріалів справи, та не спростовано відповідачем, ТОВ «Гранд Трейд 2020» свої зобов`язання щодо оплати вартості наданих послуг не виконало, у зв`язку із чим за ним утворилася заборгованість у розмірі 139 602 грн.

Відповідно до п. 6.3.1. Договору Замовник зобов`язаний своєчасно та в обсягах, передбачених цим Договором, здійснювати оплату за надані послуги.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин, обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 139 602 грн.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 11.2 Договору у випадку порушення оплати Судновласник має право стягнути з Замовника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Господарський суд зазначає, що сторонами не погоджувався інший термін щодо нарахування пені, а тому до спірних правовідносин застосовуються умови ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Перевірив наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що він є неправильний, у зв`язку з чим здійснив власний розрахунок та встановив, що стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 23 904 грн 45 коп.

Щодо нарахування позивачем інфляційних втрат суд зазначає, що наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством. У цьому разі, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016р. у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що ст. 625 Цивільного кодексу України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018р. у справі № 910/10156/17 погодилась з цим висновком.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредитору (такий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15- ц, у постановах Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.2019 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17 та у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).

Перевірив наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, розмір яких становить 75 105 грн 61 коп., судом встановлено що він є правильним, обгрунтованим.

Таким чином, беручи до уваги те, що відповідачем свої зобов`язання не було виконано, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч. 1 ст. 73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі №910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі №902/761/18, від 04.12.2019р. у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача у відповідності до положень ст. 129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Державного підприємства "Морський торговельний порт "Усть-Дунайськ" до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Трейд 2020» про стягнення основного боргу у розмірі 139 602 грн., інфляційних втрат у розмірі 75 105 грн 61 коп., пені у розмірі 174 137 грн 86 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Трейд 2020» (73000, м. Херсон, вул. Маяковського, б. 35. кв. 4, ) на користь Державного підприємства "Морський торговельний порт "Усть-Дунайськ" (68355, Одеська обл., Кілійський р-н., м. Вилкове, вул. Придунайська, буд. 2, ) заборгованість у розмірі 139 602 грн., інфляційні втрати у розмірі 75 105 грн 61 коп., пеню у розмірі 23 904 грн 45 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 579 грн 18 коп.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Стягнути з Державного підприємства "Морський торговельний порт "Усть-Дунайськ" (68355, Одеська обл., Кілійський р-н., м. Вилкове, вул. Придунайська, буд. 2, ) на користь Державного бюджету України недоплачений судовий збір у розмірі 1 555 грн 14 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 22 грудня 2025 р.

Суддя Н.В. Рога