ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2025м. ДніпроСправа № 904/4864/25

За позовом керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області (49006, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Робоча, буд. 24а) в інтересах держави в особі позивача: Дніпропетровської обласної державної (військової) адміністрації (49004, Дніпропетровська область, м. Дніпро, просп. Олександра Поля, буд. 1, ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 9А, ) в особі Філії «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Космічна, буд. 35, ),

до відповідача: Солонянської селищної ради (52400, Дніпропетровська область, Дніпровський район, сел. Солоне, вул. Задернюка, буд. 3, )

про скасування державної реєстрації права комунальної власності та скасування державної реєстрації земельної ділянки

Суддя Дичко В.О.

Секретар судового засідання Жукова К.Д.

Представники:

від прокуратури: Трубіцина В.Д. (службове посвідчення № 069925 від 01.03.2023)

від позивача: не з`явився

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Керівник Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної (військової) адміністрації звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Солонянської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, в якому просить:

- скасувати державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку площею 5,622 га, кадастровий номер :01:001:0355, проведену на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Солонянської селищної ради Дніпропетровської області ТіцькоїТ.В. від 04.09.2023, індексний номер рішення: 69135847 (номер відомостей про речове право: 51593627, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 250);

- скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 5,622 га, кадастровий номер :01:001:0355.

Судові витрати просить покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор зазначає, що рішенням Солонянської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 1319-32/VIII від 18.07.2023 «Про прийняття до комунальної власності земельних ділянок» фактично припинено право постійного користування Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» земельною ділянкою лісогосподарського призначення площею 5,124 га, змінено її цільове призначення на сільськогосподарське призначення та форму власності з державної на комунальну, чим порушено вимоги статей 20, 122, 141, 149, п. 24 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України та вимоги природоохоронного законодавства, оскільки земельна ділянка також має статус земель природно-заповідного фонду.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 904/4864/25 та призначено підготовче засідання на 30.09.2025 о 12:00 год.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2025 задоволено клопотання керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі Філії «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

16 вересня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Дніпропетровської обласної державної (військової) адміністрації надійшли письмові пояснення, в яких просить здійснювати подальший розгляд справи без участі представниці позивача.

29 вересня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від відповідача надійшла заява про проведення засідань за відсутності учасника справи. Солонянська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області просить розглядати справу в усіх судових засіданнях (у підготовчому засіданні та розгляду справи по суті) без участі представника відповідача.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2025 відкладено підготовче засідання у справі № 904/4864/25 на 23.10.2025 о 12:00 год.

22 жовтня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача надійшла заява, в якій просить позов прокуратури задовольнити в повному обсязі та розгляд справи здійснювати без участі представниці Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2025 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, закрито підготовче провадження у справі № 904/4864/25 та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 13.11.2025 о 12:00 год.

У судовому засіданні 13.11.2025 заслухано вступне слово прокурора, присутньої в залі суду, та оголошено перерву до 11.12.2025 о 10:00 год.

У судовому засіданні 11.12.2025 прокурор, присутня в залі суду, підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити в повному обсязі.

Ураховуючи предмет та підстави позовної заяви в даній справі, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

У порядку абз. 1 ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 11.12.2025 проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Дослідивши подані документи, заслухавши пояснення прокурора, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Щодо представництва прокурором інтересів держави в суді необхідно вказати наступне.

Згідно з абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленнями прокурора на адреси відповідних суб`єктів владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для представництва інтересів держави в суді.

Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється в разі, якщо захист цих інтересів не здійснюють або неналежним чином здійснюють відповідні органи. При цьому прокурор не зобов`язаний установлювати причини, за яких позивачі не здійснюють захист своїх інтересів у суді.

Керівник Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області, звертаючись із позовом в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної (військової) адміністрації, вказав підставою для звернення прокурора до суду з даною позовною заявою та представництва інтересів держави те, що позивачем, як органом, уповноваженим на здійснення функцій держави у спірних правовідносинах, не вжито заходів щодо усунення порушень у межах своїх повноважень шляхом звернення до суду. Прокурором така поведінка Дніпропетровської обласної державної (військової) адміністрації розцінена як неналежне здійснення уповноваженим органом захисту інтересів держави, а тому у прокуратури виникли підстави для звернення до суду з метою захисту інтересів держави.

За правовим висновком, викладеним у п. 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Таким чином, у справі № 904/4864/25 прокуратура, звертаючись із позовною заявою до суду, дотрималась передбачених чинним законодавством вимог для представництва інтересів держави.

Предметом доказування в даній справі є правомірність/неправомірність державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку лісогосподарського та природоохоронного призначення, наявність/відсутність підстав для скасування державної реєстрації права комунальної власності та скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Рішенням сесії Солонянської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 1319-32/VIII від 18.07.2023 «Про прийняття до комунальної власності земельних ділянок» (а.с. 73, 107) прийнято до комунальної власності земельну ділянку, розташовану на території Солонянської селищної територіальної громади, площею 5,622 га, кадастровий номер :01:001:0355, земельні ділянки запасу (КВЦП 01.17).

На підставі вищезазначеного рішення 28.08.2023 відповідно до рішення державного реєстратора виконавчого комітету Солонянської селищної ради Дніпропетровської області ТіцькоїТ.В. від 04.09.2023 (індексний номер рішення: 69135847, номер відомостей про речове право: 51593627, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 250) здійснено реєстрацію за Солонянською селищною радою права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0355, загальною площею 5,622 га (а.с. 71, 106).

Прокурор вважає, що інвентаризацію вказаної земельної ділянки як ділянки сільськогосподарського призначення проведено неправомірно, в результаті чого незаконно проведено реєстрацію права комунальної власності на вказану земельну ділянку з огляду на те, що частина спірної земельної ділянки фактично не є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення.

Відповідно до листа Державного підприємства «Харківська державна лісовпорядна експедиція» Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання Державного агентства лісових ресурсів України № 57 від 29.01.2025 (з додатком, а.с. 110) межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0355 мають частковий перетин з межами кв. 72 Микільського лісництва Дніпровського надлісництва Філії «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», площа перетину меж земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0355 з межами кв. 72 Микільського лісництва Дніпровського надлісництва Філії «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» становить 5,124 га, із загальної площі ділянки 5,622га.

Також згідно з цим листом квартал 72 Микільського лісництва входить у склад регіонального ландшафтного парку «Придніпровський», який створений рішенням Дніпропетровської обласної ради від 25.09.2008 № 443-16/V.

Відповідно до листа Філії «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» № 506/32.6-2025 від 03.03.2025 (а.с. 78) земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0355 відноситься до земель лісогосподарського призначення державної власності кварталу 72 виділу 11 Микільського лісництва (лісові землі, вкриті лісовою рослинністю).

Також згідно з цим листом квартал 72 Микільського лісництва знаходиться на території регіонального ландшафтного парку «Дніпрові Пороги» та відповідно до оформленого Департаментом екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації охоронного зобов`язання від 11.04.2022 № 124/22-м (а.с. 79) передано під охорону Державному підприємству «Дніпровське лісове господарство».

Крім того, згідно з листом Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної (військової) адміністрації № 2-1187/0/261-25 від 20.03.2025 (а.с. 94) земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0355 розташована в межах регіонального ландшафтного парку «Дніпрові Пороги», створеного рішенням Дніпропетровської обласної ради від 25.09.2008 № 443-16/V «Про створення регіонального ландшафтного парку «Придніпровський» (а.с. 95), назву якого змінено на «Дніпрові Пороги» рішенням Дніпропетровської обласної ради від 14.07.2017 № 226- 9/VII (а.с. 96-97).

Отже, прокуратура стверджує, що частина спірної земельної ділянки площею 5,124 га відноситься до земель лісогосподарського і природоохоронного призначення та перебуває в постійному користуванні Філії «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

Як наслідок, рішенням Солонянської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 1319-32/VIII від 18.07.2023 фактично припинено право постійного користування Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» земельною ділянкою лісогосподарського призначення площею 5,124 га, змінено її цільове призначення на сільськогосподарське призначення та форму власності з державної на комунальну, чим порушено вимоги статей 20, 122, 141, 149, п. 24 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, а також вимоги природоохоронного законодавства, оскільки земельна ділянка також має статус земель природно-заповідного фонду.

Зазначене стало причиною виникнення спору та звернення прокурора з позовом до господарського суду.

Позивач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача підтримали в своїх письмових поясненнях позовні вимоги прокуратури.

Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі Філії «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» додатково повідомило, що, як постійний лісокористувач, не надавало згоди на вилучення з користування земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0355, тому фактично незаконно припинено його право постійного користування цією земельною ділянкою та відбулась незаконна зміна цільового призначення землі.

Також третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, надала до суду копії таких документів:

- наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 04.11.2022 № 988 «Про припинення Державного підприємства «Дніпровське лісове господарство» та затвердження складу Комісії з припинення» (а.с. 182-183), відповідно до п. 1 якого припинено Державне підприємство «Дніпровське лісове господарство» шляхом реорганізації, а саме приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»;

- витягу з проекту організації та розвитку лісового господарства Державного підприємства «Дніпропетровське лісове господарство» з відомостями про регіональний ландшафтний парк «Придніпровський (а.с. 184-185);

- охоронного зобов`язання Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 11.04.2022 № 124/22-м (а.с. 186);

- рішення Дніпропетровської обласної ради від 25.09.2008 № 443-16/V «Про створення регіонального ландшафтного парку «Придніпровський» (а.с. 187);

- Положення про регіональний ландшафтний парк «Дніпрові Пороги» (а.с. 187-190).

Відповідач свою позицію щодо предмета спору письмово не висловив.

Згідно зі ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 18 Земельного кодексу України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Земельного кодексу України земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

На підставі ч. 3 ст. 19 Земельного кодексу України земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим.

Згідно зі ст. 43 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Згідно зі ст. 44 Земельного кодексу України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Згідно з ч. 1 ст. 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

На підставі ч. 3 ст. 3 Лісового кодексу України лісові відносини, що виникають при використанні землі, надр, вод, а також відносини щодо охорони, використання й відтворення рослинного та тваринного світу, не врегульовані цим Кодексом, регулюються відповідними законодавчими актами.

Згідно зі ст. 5 Лісового кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.

Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 7 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу.

Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

На підставі ст. 8 Лісового кодексу України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.

Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Згідно зі ст. 45 Лісового кодексу України лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Лісового кодексу України лісовпорядкування в лісах усіх форм власності сумарною площею 100 гектарів і більше для кожного з постійних лісокористувачів і власників лісів є обов`язковим на всій території України та здійснюється один раз на 10 років державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 48 Лісового кодексу України у матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 54 Лісового кодексу України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками.

Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.

Відповідно до п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами.

Таким чином, системний аналіз вищевикладених норм законодавства дозволяє дійти висновку, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного суду від 23.10.2019 у справі № 488/402/16-ц, а також постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.08.2021 у справі № 925/889/19 та від 21.01.2025 у справі № 904/6886/23.

Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.

Як убачається з витягу № 345150753 від 04.09.2023 (а.с. 106) з Державного реєстру речових прав, інформаційної довідки № 440827443 від 25.08.2025 (а.с. 71) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0355 площею 5,622 га проведено 28.08.2023 на підставі рішення Солонянської селищної ради № 1319-32/VIII від 18.07.2023 року.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Земельного кодексу України при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення.

При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення.

Відповідно до абз. 4 ч. 7 ст. 20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення земельних ділянок погоджується у разі зміни цільового призначення земельних ділянок державної та комунальної власності природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, внаслідок якої земельні ділянки виводяться із складу таких категорій (крім зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення для розміщення лінійних об`єктів енергетичної інфраструктури, трубопроводів, інших лінійних комунікацій, для розгортання, експлуатації електронних комунікаційних мереж на таких земельних ділянках площею до 0,05 гектара), а також зміни цільового призначення земель, визначених пунктом «б» частини першої статті 150 цього Кодексу, - з Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 9 ст. 20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення особливо цінних земель та земельних лісових ділянок з метою їх використання для цілей, не пов`язаних із веденням лісового господарства, допускається виключно у разі:

розміщення на них об`єктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та електронних комунікаційних мереж, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, об`єктів соціально-культурного призначення, об`єктів, пов`язаних з видобуванням корисних копалин, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов`язаних з їх експлуатацією;

розміщення об`єктів промисловості, енергетики (у тому числі технологічної інфраструктури об`єктів енергетики) на землях, визначених пунктом «а» частини першої статті 150 цього Кодексу;

відчуження земельних ділянок для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, віднесення земель, визначених пунктами «а» і «б» частини першої статті 150 цього Кодексу, до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного призначення, лісогосподарського призначення;

віднесення земельних ділянок до земель оборони і використання їх для забезпечення діяльності Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Міністерства оборони України, розвідувальних органів України, Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України, а також для розміщення військових частин, військових навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, що перебувають у сфері управління зазначених органів та/або входять до структури Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань;

реалізації інвестиційного проекту із значними інвестиціями.

Згідно з ч. 1 ст. 57 Лісового кодексу України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України

Згідно з ч. 1 ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

На підставі абз. 1 ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з абз. 1 ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій, державних чи комунальних некомерційних товариств, крім перетворення державних чи комунальних підприємств у випадках, визначених статтею 1201 цього Кодексу;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини;

ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом публічно-приватного партнерства або об`єктом концесії;

з) припинення права користування надрами у разі закінчення встановленого спеціальним дозволом на користування надрами строку користування надрами (у разі передачі земельної ділянки державної, комунальної власності користувачу надр для здійснення діяльності з користування надрами);

и) невиконання акціонерним товариством, товариством з обмеженою відповідальністю, 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі, яке утворилося шляхом перетворення державного підприємства, вимог, визначених статтею 1201 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.

Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 150 Земельного кодексу України до особливо цінних земель відносяться: землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Земельного кодексу України припинення права постійного користування земельними ділянками особливо цінних земель, визначених у пункті «г» частини першої цієї статті, з підстави добровільної відмови від користування ними або шляхом їх вилучення здійснюється за погодженням з Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 162 Земельного кодексу України охорона земель це система правових, організаційних, економічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необґрунтованому вилученню земель сільськогосподарського і лісогосподарського призначення, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, продуктивності земель лісогосподарського призначення, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 164 Земельного кодексу України охорона земель включає захист сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб.

У порушення вищевикладених вимог законодавства Солонянською селищною радою Дніпровського району Дніпропетровської області здійснено зміну цільового призначення та вилучення земель лісогосподарського та природоохоронного призначення (шляхом проведення незаконної інвентаризації земельної ділянки лісогосподарського та природоохоронного призначення площею 5,124 га) за відсутності на те повноважень, визначених чинним законодавством, а в подальшому на спірну земельну ділянку неправомірно зареєстровано право комунальної власності за Солонянською селищною радою Дніпровського району Дніпропетровської області.

Згідно з Національною кадастровою системою (а.с. 72) до Державного земельного кадастру 19.11.2020 внесено відомості про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0355 площею 5,622 га, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, вид цільового призначення: код КВЦПЗ 16.00 (землі запасу).

Зважаючи на те, що в Державному земельному кадастрі неправильно визначено категорію земельної ділянки та вид її цільового призначення, що обумовило фактичне її вилучення із земель лісогосподарського і природоохоронного призначення та подальшу передачу до земель комунальної власності, а також реєстрацію права комунальної власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відновити становище, що існувало до порушення, можливо лише щляхом скасування державної реєстрації права комунальної власності та скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки.

Відповідно до ст. 19, ч. 1 ст. 55, ч. 1 ст. 57, ст. 84 Земельного кодексу України та ст. 5 Лісового кодексу України спірна земельна ділянка відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовується для ведення лісового господарства в порядку, визначеному Лісовим кодексом України.

Законом України від 28.04.2021 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» розділ X «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено п. 24, яким з дня набрання чинності цим пунктом (27.05.2021) до земель комунальної власності територіальних громад віднесено всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад (за винятком окремих категорій земель).

Цією нормою законодавець визначив категорії земель державної власності поза межами населених пунктів, які не можуть бути віднесено до комунальної власності. До них, зокрема, віднесено землі, що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельні ділянки, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та землі водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук), землі лісогосподарського призначення та інші.

Водночас згідно з п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Через неврахування картографічних даних, матеріалів лісовпорядкування та інших доступних відомостей, які вказували на перебування більшої частини спірної земельної ділянки в постійному користуванні державного лісогосподарського підприємства, спірна земельна ділянка після затвердження матеріалів інвентаризації, всупереч вимогам ст. 186 Земельного кодексу України та ст. 35 Закону України «Про землеустрій», безпідставно облікована в Державному земельному кадастрі як землі сільськогосподарського призначення, що надало формальні підстави для державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку державного лісового фонду за територіальною громадою, в результаті чого згодом земельна ділянка лісогосподарського призначення може перейти у приватну власність.

За відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0355 загальною площею 5,622 га зареєстрована на праві комунальної власності за Солонянською селищною радою.

Державна реєстрація права комунальної власності на зазначену земельну ділянку проведена на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Солонянської селищної ради Тіцької Т.В. від 04.09.2023, індексний номер рішення 69135847, номер відомостей про речове право: 51593627, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 250. Власником земельної ділянки є територіальна громада, орган місцевого самоврядування Солонянська селищна рада, (а.с. 71, 106).

Оскільки державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, наявність вищевказаної реєстрації формально наділяє відповідача певними юридичними правами щодо спірної земельної ділянки та одночасно позбавляє відповідних прав законного власника державу в особі позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується Конституцією України.

Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з ч. 1 ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

За правовим висновком, викладеним у п.п. 60-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння).

Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340 (пункт 6.30), від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 (пункт 4.17), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13). Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (buchbesitz (нім. книжкове володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 70).

З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі ТОВ, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності).

Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі власникові.

Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові.

З огляду на викладене, володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння, як складова права власності, неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна.

Таким чином, особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні.

Необхідно наголосити, що згідно з пп. «а» п. 24 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України з дня набрання чинності цим пунктом (27.05.2021) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук).

Право комунальної власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за Солонянською селищною радою, яка наразі є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) належить державі в особі Дніпропетровської обласної державної (військової) адміністрації відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 117 Земельного кодексу України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 117 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність.

За таких обставин, наявність державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку лісогосподарського та природоохоронного призначення за Солонянською селищною радою Дніпровського району Дніпропетровської області свідчить про заволодіння земельною ділянкою, а її зайняття і реєстрацію права комунальної власності на неї необхідно розглядати як пов`язані з порушенням права власності держави.

Водночас відповідно до листа Державного підприємства «Харківська державна лісовпорядна експедиція» Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання Державного агентства лісових ресурсів України № 57 від 29.01.2025 (з додатком, а.с. 110) межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0355 мають частковий перетин з межами кв. 72 Микільського лісництва Дніпровського надлісництва Філії «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», площа перетину меж земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0355 з межами кв. 72 Микільського лісництва Дніпровського надлісництва Філії «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» становить 5,124 га, із загальної площі ділянки 5,622га.

Отже, незаконно сформована спірна земельна ділянка частково накладається на землі державного лісового фонду, тобто частина спірної земельної ділянки площею 5,124 га є власністю держави.

За таких обставин повернення усієї спірної земельної ділянки у власність держави порушуватиме право комунальної власності відповідача на частину спірної земельної ділянки площею 0,498 га, а часткове повернення земельної ділянки неможливе у зв`язку з її сформованістю як єдиного об`єкта цивільних прав. Відповідно, зобов`язати Солонянську селищну раду Дніпровського району Дніпропетровської області повернути частину сформованої земельної ділянки на користь позивача у такому випадку буде неправомірним, а здійснити її поділ неможливо.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2025 у справі № 904/6886/23.

У свою чергу, наявність зареєстрованого права комунальної власності перешкоджає належному володінню, користуванню та розпорядженню майном державної власності.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі Державний реєстр прав) єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

Таким чином, законодавче закріплення необхідності державної реєстрації права власності на нерухоме майно є визнанням з боку держави публічно-правового інтересу в установленні належності нерухомого майна конкретній особі. Державна реєстрація прав покликана сприяти забезпеченню стабільності обороту нерухомості.

Така стабільність досягається шляхом винесення операцій з нерухомістю за рамки приватних інтересів сторін, а також створення особливої, єдиної державної інформаційної системи, що дозволяє всім суб`єктам права отримувати достовірні відомості про правовий статус того чи іншого об`єкта нерухомого майна.

Фактично реєстрація покликана надати певну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту, в тому числі судового, прав особи, що виникають із правовідносин, предметом яких є нерухоме майно.

Згідно з абз.абз. 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 7 статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 7 статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини 7 статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Положення абз.абз. 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» узгоджуються з нормами п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 14 цього Закону, згідно з якими розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі:

- скасування державної реєстрації земельної ділянки;

- набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ.

Отже, виходячи з системного аналізу змісту зазначених норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовим наслідком набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовуються державна реєстрація прав та державна реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, є закриття державним реєстратором відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке (закриття розділу) відбувається в разі неможливості повернення відповідних речових прав у стан, що існував до певної державної реєстрації, скасованої в судовому порядку, а саме: на користь попереднього набувача речового права, якщо існує запис про право такого набувача.

За правовим висновком, викладеним у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 916/1750/22 та від 21.01.2025 у справі № 904/6886/23, при частковому накладенні спірної земельної ділянки на земельну ділянку лісогосподарського призначення, яка перебуває в постійному користуванні державного підприємства, сама по собі позовна вимога про скасування судом державної реєстрації права комунальної власності на спірну земельну ділянку, до складу якої входить земельна ділянка державної власності лісогосподарського призначення, є окремим належним та ефективним способом захисту прав держави, який (спосіб) спрямований на відновлення первісного стану, що існував до відповідної (незаконної) державної реєстрації.

Скасування судом державної реєстрації права комунальної власності на спірну земельну ділянку надалі дозволяє ініціювати розроблення зацікавленими сторонами та затвердження технічної документації щодо поділу спірної земельної ділянки на дві окремі земельні ділянки з урахуванням їхнього різного цільового призначення та подальшої їх законної реєстрації як окремих об`єктів цивільних прав (сформованих земельних ділянок) у Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, скасування державної реєстрації права комунальної власності на спірну земельну ділянку та скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, враховуючи належність частини спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0355 загальною площею 5,622 га до земель лісогосподарського призначення (площа перетину становить 5,124 га), що перебувають у постійному користуванні Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» та використовується для ведення лісового господарства, є належними способами судового захисту прав держави.

Також листом Державного підприємства «Харківська державна лісовпорядна експедиція» Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання Державного агентства лісових ресурсів України № 57 від 29.01.2025 (а.с. 110) і витягом з проекту організації та розвитку лісового господарства Державного підприємства «Дніпропетровське лісове господарство» з відомостями про регіональний ландшафтний парк «Придніпровський (а.с. 184-185) підтверджено, що квартал 72 Микільського лісництва входить у склад регіонального ландшафтного парку «Придніпровський», який створений рішенням Дніпропетровської обласної ради від 25.09.2008 № 443-16/V, тобто спірна земельна ділянка, крім лісогосподарського, має природоохоронне значення.

Згідно зі ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для:

а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам;

б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок;

в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною;

г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Згідно з ч. 13 ст. 791 Земельного кодексу України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі:

поділу або об`єднання земельних ділянок;

скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації;

якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», не було зареєстровано протягом року з вини заявника.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до ч. 6 ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості Державного земельного кадастру є офіційними.

Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим.

Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі:

поділу чи об`єднання земельних ділянок;

якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника;

ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Згідно з ч. 4 ст. 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

На підставі п. 57 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (з наступними змінами та доповненнями, далі Порядок), Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки у випадках, визначених пунктом 114 цього Порядку, та у разі виправлення помилки відповідно до пункту 1562 цього Порядку.

Згідно з п. 114 Порядку державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі:

1) поділу чи об`єднання земельних ділянок на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу чи об`єднання;

2) коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до зазначеного Реєстру;

3) ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку.

У разі скасування державної реєстрації з підстав, зазначених у підпунктах 2, 3 цього пункту, Державний кадастровий реєстратор у десятиденний строк повідомляє про це за формою згідно з додатком 23 особу, за заявою якої здійснено державну реєстрацію земельних ділянок, а в разі наявності зареєстрованих речових прав на неї суб`єктів таких прав.

Відомості про земельну ділянку у разі скасування її державної реєстрації:

набувають статусу архівних за рішенням Державного кадастрового реєстратора;

відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних геоінформаційної системи;

зберігаються в Державному земельному кадастрі постійно разом з відомостями про відповідного Державного кадастрового реєстратора, дату та час набуття статусу архівних такими відомостями.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 73, ч.ч. 1, 3 ст. 74, ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену у процесуальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає у правовідносинах, у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, що мають значення для справи.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на те, що частина спірної земельної ділянки площею 5,124 га, що розташована в межах земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0355 площею 5,622 га, належить до лісогосподарського та природоохоронного призначення, перебуває в постійному користуванні Державного лісогосподарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» та не може перебувати в комунальній власності, наявні правові підстави для скасування державної реєстрації права комунальної власності та скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації такої земельної ділянки.

При цьому неможливо встановити та зазначити чіткі межі земельної ділянки лісогосподарського та природоохоронного призначення площею 5,124 га із загального масиву земель, який сформований як земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0355 загальною площею 5,622 га.

Так само неможливо встановити та вказати чіткі межі земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,498 га із загального масиву земель, який сформований як земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0355 загальною площею 5,622 га.

Неможливість виокремлення земельної ділянки лісогосподарського та природоохоронного призначення із загального масиву земель, який сформований як земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0355 загальною площею 5,622 га, без виготовлення нової технічної документації із землеустрою не є підставою для протиправного вилучення із власності держави земельної ділянки лісогосподарського та природоохоронного призначення площею 5,124 га.

Ураховуючи вищевикладене, наявні правові підстави для задоволення позову керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної (військової) адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі Філії «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», до Солонянської селищної ради про скасування державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0355 загальною площею 5,622 га та скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації такої земельної ділянки,.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору в сумі 4 844,80 грн покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області (49006, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Робоча, буд. 24а) в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної (військової) адміністрації (49004, Дніпропетровська область, м. Дніпро, просп. Олександра Поля, буд. 1, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 9А, ) в особі Філії «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул.Космічна, буд. 35, ), до Солонянської селищної ради (52400, Дніпропетровська область, Дніпровський район, сел. Солоне, вул. Задернюка, буд. 3, ) про скасування державної реєстрації права комунальної власності та скасування державної реєстрації земельної ділянки задовольнити.

2. Скасувати державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку площею 5,622 га, кадастровий номер :01:001:0355, проведену на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Солонянської селищної ради Дніпропетровської області ТіцькоїТ.В. від 04.09.2023, індексний номер рішення: 69135847 (номер відомостей про речове право: 51593627, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 250).

3. Скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 5,622 га, кадастровий номер :01:001:0355.

4. Стягнути із Солонянської селищної ради (52400, Дніпропетровська область, Дніпровський район, сел. Солоне, вул. Задернюка, буд. 3, ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, Дніпропетровська область, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд. 38, , МФО 820172, р/р № UA0000291 у ДКСУ в м. Київ) судовий збір у сумі 4 844,80 грн (чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні 80 копійок).

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або ухвалення постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 22.12.2025.

Суддя В.О. Дичко