АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 рокум. ОдесаСправа № 915/1234/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Принцевської Н.М., Філінюка І.Г.

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Стивідорна інвестиційна компанія про ухвалення додаткового рішення у апеляційному провадженні за апеляційною скаргою Державного підприємства Миколаївський морський торговельний порт

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.05.2025 (складено та підписано 26.05.2025, суддя Мавродієва М.В.)

у справі №915/1234/24

за позовом Державного підприємства Миколаївський морський торговельний порт

до Товариства з обмеженою відповідальністю Стивідорна інвестиційна компанія

про стягнення 129360 грн

встановив

У провадженні Південно-західного апеляційного господарського суду перебувала справа №915/1234/24 за апеляційною скаргою Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.05.2025.

Постановою суду апеляційної інстанції від 13.10.2025 по цій справі рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.05.2025 залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

До суду апеляційної інстанції надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю Стивідорна інвестиційна компанія про ухвалення додаткового рішення у цій справі в якій відповідач просить вирішити питання про розподіл судових витрат Товариства з обмеженою відповідальністю «СТИВІДОРНА ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» на професійну правничу допомогу у справі №915/1234/24, та стягнути з Державного підприємства «МИКОЛАЇВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТИВІДОРНА ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 62 400,00 грн.

Заява обґрунтована тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю Стивідорна інвестиційна компанія понесло витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом даної справи у суді апеляційної інстанції, які мають бути компенсовані за рахунок позивача.

Ухвалою суду визначено розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Стивідорна інвестиційна компанія про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №915/1234/24 здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судом апеляційної інстанції отримано заяву позивача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу у справі №915/1234/24 в якій останній просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу заявлену товариством з обмеженою відповідальністю «СТИВІДОРНА ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» при розгляді Господарським судом Миколаївської області справи №915/1234/24 з врахуванням обґрунтованості, реальності та співмірності щодо обсягу виконаних Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ ГРАН. ТТ» робіт та складності справи до 5000 грн.

Відповідно до частини третьої статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Таким чином, беручи до уваги те, що розгляд даної справи здійснювався в порядку письмового провадження, без повідомлення та виклику сторін, а за результатами розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Стивідорна інвестиційна компанія про розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу судом апеляційної інстанції вирішуватиметься лише питання розподілу судових витрат, колегія суддів вирішила за можливе розглянути вказану заяву без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до приписів статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За положеннями ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Крім того, п. 2 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

За положеннями ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічну правову позицію викладено зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.09.2021 у справі №918/1045/20).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).

Відповідно до ч.8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Оскільки у процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні.

Водночас в даному випадку до правовідносин сторін підлягає застосуванню інша норма ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Вказані висновки щодо застосування ч. 8 ст.129 ГПК України містяться у постанові Верховного Суду від 06.10.2020 у справі №922/376/20.

У законодавчо визначений строк, ТОВ Стивідорна інвестиційна компанія звернулось до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у цій справі та стягнення з ДП «МИКОЛАЇВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ» на користь ТОВ Стивідорна інвестиційна компанія суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 62 400,00 грн.

До вказаної заяви відповідачем надано Детальний опис робіт, рахунок, Акт наданих послуг.

Також, у наявних матеріалах справи міститься копія Договору про надання правової допомоги від 17.10.2024 року, а також Додаткова угоди № 2 від 17.10.2024 до даного Договору.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом статті ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 зазначила про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).

Так, 17.10.2024 між Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ ГРАН.ТТ» (адвокатське об`єднання) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стивідорна інвестиційна компанія» (клієнт), укладено Договір про надання правової допомоги відповідно до предмету якого замовник доручає та оплачує, а адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати замовнику правничу допомогу, пов`язану з захистом прав та представництвом інтересів останнього при розгляді правових питань відповідно до умов зазначеного договору.

У п.4.1. Договору сторони погодили, що за правову допомогу, передбачену зазначеним договором, замовник сплачує адвокатському об`єднанню винагороду (гонорар), розмір якого врегульований у додаткових угодах до цього договору.

17.10.2024 між сторонами було укладено додаткову угоду № 3 до Договору про надання правової допомоги від 17.10.2024, відповідно до якої адвокатське об`єднання бере на себе обов`язки надати замовнику правову допомогу з представництва інтересів клієнта у справі № 915/1234/24 за позовом Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» про стягнення заборгованості.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди зміст правової допомоги, зазначеної в п. 1 цієї Додаткової угоди, включає в себе, зокрема, супровід справи в суді апеляційної інстанції (підготовку та подачу апеляційної скарги/відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заперечень, клопотань, заяв та інших процесуальних документів (за необхідності) (п. 2.2).

За змістом п. 3 Додаткової угоди за надання послуг, визначених у п. 2.2. цієї Додаткової угоди, Клієнт зобов`язується сплатити Адвокатському об`єднанню плату в еквіваленті 1 500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США у гривнях за курсом продажу долару США, встановленим ПАТ «ПУМБ» на дату оплати рахунку Адвокатського об`єднання. Вказана сума сплачується Клієнтом протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення Адвокатським об`єднанням рахунку.

Відповідно до наданого відповідачем Детального опису виконаних робіт (наданих послуг) АО «ЛІГАЛ ГРАН.ТТ» при розгляді Південно-західним апеляційним господарським судом апеляційної скарги Державного підприємства «МИКОЛАЇВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.05.2025 у справі № 915/1234/24, розмір гонорару згідно з пунктом 3 Додаткової угоди № 2 від 17.10.2024 року до Договору від 17.10.2024 року по даній справі становить 62 400 грн і включає наступні роботи:

- аналіз рішення суду першої інстанції у справі №915/1234/24;

- аналіз апеляційної скарги ДП «МИКОЛАЇВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ»;

- дослідження актуальної судової практики в подібних правовідносинах;

- підготовка відзиву на апеляційну скаргу.

В еквіваленті 1500 доларів США у гривнях за курсом продажу долару США, встановленим ПАТ «ПУМБ» на дату виставлення рахунку, курс продажу долару США на дату виставлення рахунку № 64 від 17.10.2024 року 1 долар США = 41,60 грн, витрати, понесені ТОВ «СТИВІДОРНА ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» на послуги правничої допомоги в Південно-західному апеляційному господарському суді у справі №915/1234/24, становлять 62 400 грн.

20.10.2025 між Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ ГРАН.ТТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стивідорна інвестиційна компанія» складено та підписано Акт надання послуг №АО-01/10 у відповідності до якого виконавцем були виконані, а клієнтом отримані послуги з представництва інтересів замовника у справі №915/1234/24 за позовом ДП «МИКОЛАЇВСЬКИЙ МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ» про стягнення заборгованості (апеляційна інстанція).

Отже, колегія суддів вважає, що відповідачем надано належні докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 62 400 грн.

Разом з цим, до суду апеляційної інстанції надійшла заява про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу у справі 915/1234/24 до 5000 грн.

В обґрунтування даної заяви позивач зазначає, що сума витрат відповідача на професійну правничу допомогу у розмірі 62 400 грн по справі №915/1250/24 є необґрунтованою та неспівмірною. Дана вартість робіт вказана у Детальному описі виконаних робіт по справі без врахування обґрунтованості, реальності, та співмірності щодо складності справи.

Так, на переконання позивача, виходячи з наданого переліку виконаних Адвокатським об`єднанням робіт, можна прийти до висновку щодо об`єднання таких послуг як ознайомлення з матеріалами справи, аналіз позовної заяви та доданих до неї доказів; дослідження документації (доказової бази) наданої клієнтом; дослідження судової практики в подібних правовідносинах в одну послугу, а саме підготовка відзиву на апеляційну скаргу.

До того ж, як відзначає позивач, Додатковою угодою №2 визначений фіксований розмір гонорару, при обчислені якого не обчислюється фактична кількість часу витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, а тому сума фіксованого гонорару у розмірі 62 400 грн, визначена у Детальному описі виконаних робіт по справі є необґрунтованою та неспівмірною, вказаною Заявником без врахування складності справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягу наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

Позивач також зазначає, що станом на сьогодні аналогічні справи за участю представника відповідача вже розглядались Господарським судом Миколаївської області (справа №№915/1592/23; 915/1234/24, 915/1201/24;), тому час, витрачений на аналіз чинного законодавства, судової практики та підготовки позовної заяви по справі №915/1234/24, при належному рівні професійної юридичної підготовки та правової кваліфікації адвоката, не міг бути тривалим, а сама підготовка матеріалів у даній справі викликати складнощі.

Крім того, як вважає позивач, справа 915/1234/24 не містить завеликий обсяг матеріалів та не містить складних юридичних конструкцій.

Наголошує позивач й на тому, що у зв`язку з звільненням орендарів від орендної плати за договорами оренди державного майна, доходи ДП «ММТП» зменшились, що призвело до значного погіршення фінансового стану підприємства, тому стягнення з підприємства суми витрат на професійну правничу допомогу заявлену відповідачем розмірі стане надмірним тягарем для ДП «ММТП».

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 11.09.2020 у справі №922/3724/19.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі №912/1616/21 тощо, випливає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Отже, господарський суд, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах п`ятій-сьомій статті 129 ГПК України. При цьому, таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони.

Суд вправі покласти лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).

Фактори, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

У даному випадку, відповідачем дійсно надав докази понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у сумі 62 400 грн. Колегія суддів у даному випадку не вбачає підстав втручатися у договірні стосунки між відповідачем та його представником.

У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі №923/1121/17 також вказано, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справах "East/West Alliance Limited" проти України" та "Ботацці проти Італії").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, сьомою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, враховуючи частини п`яту-сьому, дев`яту статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Аналогічна правова позиція об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладена в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25.06.2019 у справі №916/1340/18.

Правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №906/194/18, акцентує увагу на необхідності дослідження документів на підтвердження обсягу витрат на правову допомогу, у тому числі щодо необхідності наявності розрахунку відповідних витрат, а також оцінки можливого фактичного їх понесення, оскільки у зазначеному випадку встановлення факту понесення витрат залежить від доведення факту надання правової допомоги у відповідних обсягах.

Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, а тому відповідно до вимог чинного процесуального закону цілком достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Такий висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується зі сталою правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 15.06.2021 у справі №922/2987/20, від 18.05.2021 у справі №923/121/20, від 13.12.2018 у справі №816/2096/17, від 16.05.2019 у справі №823/2638/18, від 09.07.2019 у справі №923/726/18 та від 26.02.2020 у справі №910/14371/18.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Даний правовий висновок Верховного Суду викладений в постанові від 28.11.2019 у справі №914/1605/18.

Крім того, чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості.

Саме така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.06.2021 у справі №906/698/20.

На переконання колегії суддів, стягнення з позивача заявленої відповідачем суми судових витрат у суді апеляційної інстанції є надмірною, непропорційною та неспівмірною, з огляду на складність справи, час витрачений на підготовку документів, об`єм фактично наданих послуг, участь лише у двох судових засіданнях.

У даному випадку, відповідач фактично подав до суду апеляційної інстанції лише одну заяву по суті справи, а саме відзив на апеляційну скаргу загальним обсягом 6 аркушів. При цьому, доводи викладені відповідачем фактично дублюють позицію останнього, на яку він посилався у суді першої інстанції.

Відтак, на переконання колегії суддів, підготовка представником відповідача відзиву на апеляційну скаргу не вимагала значної витрати часу, аналізу судової практики чи законодавства, збирання доказів, адже дублювала вже сформовану у суді першої інстанції правову позицію.

Крім того, колегія суддів також враховує, що розгляд цієї справи здійснювався судом апеляційної інстанції у порядку письмового провадження без повідомлення та виклику сторін.

З огляду на викладене вище, враховуючи незначну складність справи, порівняно незначний обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт у суді апеляційної інстанції, відсутність особливого значення справи для сторін спору, беручи до уваги принципи пропорційності та співмірності, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого відповідачем до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю, що, в свою чергу, зумовлює наявність правових підстав для часткового задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Стивідорна інвестиційна компанія про ухвалення додаткового рішення та, відповідно, стягнення з Державного підприємства Миколаївський морський торгівельний порт на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Стивідорна інвестиційна компанія витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у сумі 10 000,00 грн.

Керуючись ст.ст.129, 244, 281-284 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Стивідорна інвестиційна компанія про ухвалення додаткового рішення по справі №915/1234/24 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Миколаївський морський торгівельний порт на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Стивідорна інвестиційна компанія витрати на професійну правничу допомогу понесені у суді апеляційної інстанції у сумі 10 000,00 грн.

В задоволенні решти заяви відмовити.

Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ із зазначенням необхідних реквізитів.

Додаткова постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Датою складання даної додаткової постанови є 23.12.2025.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Філінюк І.Г.