РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.12.2025Справа № 910/620/25 (910/10127/25)

За позовом ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Вантажні системи України" (01135, м. Київ, вул. Жилянська, 148, ідентифікаційний номер 40806442) арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 68, оф. 293, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Фізичної особи-підприємця Кошової Олександри Сергіївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 )

про спростування майнових дій боржника.

в межах справи №910/620/25

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "А.Т. Смарт Трейдинг" (04053, м. Київ, вул. провулок Варязький,4Б, оф. 31, ідентифікаційний номер 38960764)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вантажні системи України" (01135, м. Київ, вул. Жилянська,148, ідентифікаційний номер 40806442)

про банкрутство

Суддя Мандичев Д.В.

Секретар судового засідання Улахли О.М.

Представники сторін:

від позивача - Петросян А.С.,

від відповідача - Якимчук С.М.,

від ТОВ "ПК "Укпромпостач" - Степаненко О.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/620/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Вантажні системи України".

Ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Вантажні системи України" арбітражний керуючий Демчан Олександр Іванович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Кошової Олександри Сергіївни" про спростування майнових дій боржника, шляхом визнання недійсним Договору №0104-2022 від 01.04.2022 та стягнення 519 900,00грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 19.09.2025. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Витребувано у Фізичної особи-підприємця Кошової Олександри Сергіївни належним чином засвідчену копію Договору №0104-2022 від 01.04.2022 про надання бухгалтерських послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2025 відкладено судове засідання на 22.10.2025.

20.10.2025 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву.

22.10.2025 до Господарського суду міста Києва надійшли доповнення до відзиву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2025 відкладено судове засідання на 19.11.2025.

У судовому засіданні 19.11.2025 оголошено перерву на 03.12.2025 та протокольною ухвалою суду задоволено клопотання позивача про витребування оригіналів документів.

У судове засідання, призначене на 03.12.2025, з`явився представник позивача, який підтримав позов у повному обсязі.

Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити, та надав суду для огляду витребувані оригінали документів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2022 між ФО-П Кошовою О.С. (Виконавець) та ТОВ «Вантажні системи України» (Замовник) укладено договір № 0104-2022 про надання бухгалтерських послуг (далі Договір № 0104-2022), відповідно до предмету якого, Виконавець зобов`язався надавати Замовнику послуги, а Замовник приймати і оплачувати такі послуги.

За змістом пункту 4.1 Договору вартість послуг, які надає виконавець замовнику вказується у рахунках та в актах виконаних робіт (наданих послуг). За вимогою будь-якої зі Сторін чи додаткового погодження передбачено підписання специфікацій/додатків в іншій прийнятній формі із зазначенням договірних цін. У всіх інших випадках підтвердженням згоди замовника з цінами виконавця є оплата виставленого рахунку з подальшим підписанням актів виконаних робіт (наданих послуг).

Відповідно до пункту 4.2 Договору загальна вартість послуг за цим Договором не обмежується Сторонами та визначається сумою всіх актів виконаних робіт (наданих послуг).

Згідно актів надання послуг за період квітень 2022 року вересень 2023 року ФО-П Кошовою О.С. надано ТОВ «Вантажні системи України» послуги на загальну суму 519 900,00 грн.

У свою чергу, як слідує з виписки по рахунку банкрута № НОМЕР_3 , відкритого в АТ «Кредитвест Банк», ТОВ «Вантажні системи України» сплачено на користь ФО-П Кошової О.С. за період із 14.04.2022 до 06.09.2023 грошові кошти в сумі 519 900,00 грн.

Листом ГУ ДПС у місті Києві від 19.05.2025 за вих. №49638/6/26-15-24-01-08-05 надало ліквідатору ТОВ «Вантажні системи України» форми подання податкових розрахунків ТОВ «Вантажні системи України» за період з І кварталу 2021 по II квартал 2023 роки.

Відповідно до Додатку 4 ДФ до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (пункт 4 розділу IV): 1 місяць II кварталу 2022 нараховано - 5 000,00 грн.; 2 місяць II кварталу 2022 нараховано - 32 000,00 грн; 3 місяць II кварталу 2022 нараховано - 37 000,00 грн.; 1 місяць III кварталу 2022 нараховано - 20 400,00 грн.; 2 місяць III кварталу 2022 нараховано - 22 000,00 грн.; 3 місяць III кварталу 2022 нараховано - 14 000,00 грн.; 1 місяць IV кварталу 2022 нараховано - 19 500,00 грн.; 2 місяць IV кварталу 2022 нараховано - 14 000,00 грн.; 3 місяць IV кварталу 2022 нараховано - 43 000,00 грн.; 1 місяць І кварталу 2023 нараховано -24 000,00 грн.; 2 місяць І кварталу 2023 нараховано - 31 000,00 грн.; 3 місяць І кварталу 2023 нараховано - 30 000,00 грн.; 1 місяць II кварталу 2023 нараховано - 55 000,00 грн.; 2 місяць II кварталу 2023 нараховано - 39 000,00 грн.; 3 місяць II кварталу 2023 нараховано - 55 000,00 грн. Відомості про розрахунок сум доходу за III квартал 2023 та IV квартал 2023 - відсутні.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Вантажні системи України» кінцевим бенефіціарним власником останнього є ОСОБА_1 .

Разом із цим, відповідач ФОП Кошова Олександра Сергіївна є донькою ОСОБА_1 , тобто є заінтересованою особою стосовно боржника.

Заперечуючи проти вимог позову, відповідач у відзиві зазначила, що ст. 203 ЦК України не містить такої підстави для визнання правочину недійсним, як укладення правочину заінтересованими особами. При цьому, укладений договір за своїм змістом не суперечить вимогам закону, оскільки спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, зв яким відповідачем надані послуги з відповідними актами, а позивачем дані акти оплачені. До того ж, позивач не зазначив, яким чином будуть захищені та відновлені його права внаслідок визнання договору недійсним.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку задовольнити подану позовну заяву з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (наразі - КУзПБ), а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

21.10.2019 року введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VIII, який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника-юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон про банкрутство.

Законодавство у сфері банкрутства містить спеціальні та додаткові, порівняно із нормами ЦК України та ГК України, підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, і застосовуються коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, який врегульовано законодавством про банкрутство.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.

За змістом статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України).

Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені нормами статті 215 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16 тощо.

Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Недійсність договору як приватно - правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати (висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17).

Відповідно до частини 1 статті 42 КУзПБ (у редакції, чинній на момент укладення спірного правочину) господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Згідно з частиною 2 статті 42 КУзПБ (у редакції, чинній на момент укладення спірного правочину) правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.

Відтак, приписи статті 42 КУзПБ розширюють визначені приписами статті 215 ЦК України підстави для визнання недійсними правочинів та надають можливість визнати недійсною угоду, яка відповідає вимогам цивільного та господарського законодавства, проте вчинена у період протягом трьох років, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство, та вчинена на шкоду боржнику або його кредиторам (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №920/10/21 (920/868/21)).

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 ЦК України).

Судом установлено, що на підставі договору № 0104-2022 про надання бухгалтерських послуг від 01.04.2022 боржником упродовж квітня 2022 року вересня 2023 року сплачено на користь ФО-П Кошової О.С. 519 900,00 грн. за послуги з ведення бухгалтерського обліку згідно з підписаними сторонами актами надання послуг.

Утім, сам лише факт складання та підписання сторонами таких актів не є безумовним свідченням реальності господарських операцій за Договором, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації, зазначеної у цих документах.

Частиною 1 статті 175 ГК України передбачено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Для з`ясування правової природи як господарської операції, так і договору (укладенням якого опосередковувалося виконання цієї операції) необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, фактичний результат, до якого прагнули учасники такої операції, та оцінити зміни майнового стану, які відбулися у сторін в результаті операції. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 911/5358/14.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю.

Натомість, до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів щодо підтвердження фактичного надання відповідачем послуг з ведення бухгалтерського обліку, отримання від боржника відповідних документів для можливості надання послуг, зокрема, складання звітності для контролюючих органів, розрахунку податків, нарахування заробітної плати, ведення первинної бухгалтерської документації тощо.

У той же час, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Вантажні системи України» кінцевим бенефіціарним власником останнього є ОСОБА_1 , донькою якого є відповідач ФОП Кошова Олександра Сергіївна.

Положення статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначають, що заінтересованими особами стосовно боржника є: юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими; для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому переліку, як і заінтересовані особи стосовно боржника.

З огляду на зазначене, укладення боржником договору № 0104-2022 про надання бухгалтерських послуг від 01.04.2022 здійснено із заінтересованою особою щодо боржника, оскільки ФОП Кошова Олександра Сергіївна є донькою директора Товариства з обмеженою відповідальністю Вантажні системи України ОСОБА_1 .

До того ж, станом на дату вчинення спірного правочину, у ТОВ «Вантажні системи України» вже була наявна заборгованість перед ТОВ «А.Т. Смарт Трейдинг» за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № FD-2021/10-06 на суму 190 000,00 грн., строк виконання якої настав 01.04.2022; за Договором № FD-2021/07-05 на суму 295 000,00 грн., строк виконання якої настав 01.04.2022.

Дана заборгованість перед Товариством з обмеженою "А.Т.Смарт Трейдинг" увійшла до складу боргу в розмірі 1 543 737,85 грн., визнаного ухвалою Господарського суду міста Києва у справі №910/620/25 від 26.02.2025 про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Вантажні системи України» за заявою ініціюючого кредитора Товариства з обмеженою "А.Т.Смарт Трейдинг".

Крім того, у боржника були наявні грошові зобов`язання перед ТОВ «ПК Укрпромпостач» за Договором №01/11-ВД на суму 360 344,50грн., строк виконання яких настав 31.12.2023, що підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2023 у справі № 910/6192/23.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Отже фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише "про людське око", знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

З конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

У Цивільному кодексу України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.

Укладення фраудаторних правочинів є характерним для боржників у процедурах банкрутства, позаяк неплатоспроможність боржника означає ситуацію, коли не вистачає коштів для задоволення всіх вимог кредиторів і, діючи недобросовісно, боржник намагається створити переваги для задоволення вимог «дружнього» кредитора на шкоду іншим своїм кредиторам, порушивши встановлену законом черговість або пропорційність задоволення вимог окремого класу кредиторів.

Задоволення боржником вимог окремого кредитора поза межами конкурсної процедури банкрутства з використанням пов`язаних (або непов`язаних) із боржником осіб підтверджує неправомірну і недобросовісну мету боржника щодо створення йому преференції у виконанні зобов`язань та порушення імперативно встановленої у банкрутстві черговості задоволення вимог певних класів кредиторів боржника.

Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.

Ураховуючи викладене вище, суд дійшов обґрунтованого висновку визнати на підставі статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, статтей 203, 215 ЦК України недійсним Договір №0104-2022 від 01.04.2022, що вчинений боржником у «підозрілий період» із заінтересованою стосовно боржника особою.

Згідно з частинами 1, 2 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини 3 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства в разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Таким чином, оскільки договір №0104-2022 від 01.04.2022 визнається судом недійсним, позовна вимога про спростування майнових дій боржника шляхом стягнення з фізичної особи-підприємця Кошової Олександри Сергіївни на користь ТОВ Вантажні системи України грошових коштів у сумі 519 900,00 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Спростувати майнові дії Товариства з обмеженою відповідальністю Вантажні системи України (01135, м. Київ, вул. Жилянська, 148, код 40806442) та визнати недійсним Договір №0104-2022 від 01.04.2022, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Вантажні системи України (01135, м. Київ, вул. Жилянська, 148, ідентифікаційний номер 40806442) та фізичною особою-підприємцем Кошовою Олександрою Сергіївною ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

3. Спростувати майнові дії Товариства з обмеженою відповідальністю Вантажні системи України (01135, м. Київ, вул. Жилянська, 148, ідентифікаційний номер 40806442) та стягнути з фізичної особи-підприємця Кошової Олександри Сергіївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Вантажні системи України (01135, м. Київ, вул. Жилянська, 148, ідентифікаційний номер 40806442) грошові кошти у розмірі 519 900 (п`ятсот дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот) грн. 00 коп.

4. Стягнути з фізичної особи-підприємця Кошової Олександри Сергіївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вантажні системи України" (01135, м. Київ, вул. Жилянська, 148, ідентифікаційний номер 40806442) 4 844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн. 80 коп. витрат по сплаті судового збору.

5. Видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22.12.2025

Суддя Д.В. Мандичев