РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.12.2025Справа № 910/12912/25

Господарський суд міста Києва в складі головуючого судді Блажівської О.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу №910/12912/25

за позовом Акціонерне товариство «Українська залізниця» (03150, місто Київ, вул. Єжи Гедройця, 5; )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром» (01033, місто Київ, вул. Саксаганського, 77; )

про стягнення 741 656 грн 52 коп.,

без виклику представників сторін,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Стислий виклад позовних вимог.

До Господарського суду міста Києва звернулося Акціонерне товариство «Українська залізниця» з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром» неустойку (штраф) в сумі 741 656, 52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08.05.2024 між Акціонерним Товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром» укладено договір поставки № ЦЗВ-02-01324-01, відповідно до розділу 1 Договору Постачальник зобов`язався поставити та передати у власність Покупцю Товар, відповідно до Специфікацій, що є невід`ємними частинами цього Договору, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей Товар на умовах цього Договору.

Відповідач порушив умови договору № ЦЗВ-02-01324-01 від 08.05.2024 в частині порушення строків поставки товару, у зв`язку з чим відповідачу була нарахована неустойку (штраф) в сумі 741 656, 52 грн.

Стислий виклад заперечень Відповідача.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром» 11.11.2025 подано до суду відзив на позовну заяву. У поданому відзиві Відповідач зазначає наступне.

Через обставини, що не залежали від волі Відповідача, поставка була здійснена із затримкою. Виробничі потужності підприємства знаходяться в м.Ромни Сумської області. Причиною несвоєчасного виконання зобов`язань у встановлені договором строки стало загострення воєнних дій на території Сумської області. За період з 11 жовтня 2024 року по 11 грудня 2024 року , на території Сумської області оголошено понад 234 повітряних тривог, загальною тривалістю 896,5 годин. Значна кількість повітряних тривог та їх тривалість, порушення зобов`язань постачальниками сировини та матеріалів, привели до непередбачуваних простоїв виробництва і як наслідок порушення затверджених планів виробництва , що вплинули на своєчасність виконання зобов`язань ТОВ «Таланлегпром». Таким чином, в діях ТОВ «Таланлегпром» відсутній склад господарського правопорушення, а нездійснення поставки товару у визначений сторонами строк стався внаслідок обставин, що знаходилися поза розумним контролем ТОВ «Таланлегпром». Наразі відсутні також і інші елементи господарського правопорушення. У зв`язку з постійними повідомленнями про повітряну тривогу і як наслідок порушенням виробничого процесу, поставити товар,в обумовлені договором строки Відповідач не зміг з незалежних від підприємства причин. Факт прострочення виконання зобов`язання визнається Відповідачем у повному обсязі.

Також 20.11.2025 відповідачем подано заяву про зменшення заявлених Позивачем штрафних санкцій у сумі 741 656 грн.52 коп. до мінімального розміру.

Відтак, представник відповідача просить врахувати обставини, які є істотними та свідчать про наявність об`єктивних підстав для зменшення розміру штрафних санкцій: незначний період прострочення; товар за Договором поставлений на адресу Позивача у повному обсязі та прийнятий останнім без зауважень, тобто товариство здійснило всі дії щодо виконання Договору; виключний характер причин, внаслідок яких відбулося невиконання зобов`язання; поставлено всю замовлену кількість товару, тобто зобов`язання в цій частині виконані у повному обсязі; те , що Позивач не зазнав збитків; неспіврозмірність та неадекватність заявленої до стягнення суми неустойки порушеним інтересам Позивача; нарахування неустойки у розмірі 741 656,52 грн. за відсутності збитків не відповідає передбаченим у ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Стислий виклад відповіді Позивача на відзив.

Позивачем 17.11.2025 подано до суду Відповідь на Відзив. У відповіді на відзив Позивач зазначає, що розділом 10 Договору передбачені випадки звільнення Сторін від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором, відтак матеріали справи № 910/12912/25 не містять сертифікату Торгово-промислової палати України (або інших уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат) про настання для Відповідача обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), а Договір підписано Сторонами в період дії воєнного стану в Україні, то підстави для звільнення Відповідача за неналежне виконання ним умов Договору в частині поставки Товару в строк, обумовлений Договором, відсутні. Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про незадовільний фінансовий стан Відповідача (наприклад звіт про фінансовий стан підприємства (форма № 2), звіт про рух грошових коштів (форма № 3), інформація з офіційного сайту Державної податкової служби щодо наявності податкового боргу, заборгованості із заробітної плати тощо), які б були підставою для можливого зменшення пред`явленої Позивачем до стягнення з Відповідача неустойки, а тому позивач просить відмовити у задоволенні клопотання Відповідача про зменшення розміру неустойки.

Також позивачем зазначено, що довіреність від 11.03.2025 на представництво ТОВ «Таланлегпром» в судах України, видану Лавриком Андрієм Миколайовичем, виявлено, що її видано фізичною особою (РНОКПП НОМЕР_1 ), а не директором ТОВ «Таланлегпром», фізичній особі Кириленко Наталії Валентинівні (РНОКПП - НОМЕР_2 ).

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 залишено без руху позовну заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця».

22.10.2025 через систему «Електронний суд» від Акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2025 залишено позов без руху, встановлено Позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 днів з дня вручення ухвали.

11.11.2025 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром» надійшов відзив на позовну заяву.

17.11.2025 через систему «Електронний суд» від Акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшла відповідь на відзив.

20.11.2025 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром» надійшла заява про зменшення штрафних санкцій.

24.11.2025 через систему «Електронний суд» від Акціонерне товариство «Українська залізниця» надійшли заперечення на заяву про зменшення штрафних санкцій.

ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

08.05.2024 між Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» (далі Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром» (далі Постачальник) було укладено Договір поставки № ЦЗВ-02-01324-01, згідно п. 1.1 якого встановлено, що Постачальник зобов`язався поставити та передати у власність Покупцю Товар, відповідно до Специфікацій, що є невід`ємними частинами цього Договору, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей Товар на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору, найменування Товару: взуття різне, крім спортивного та захисного (черевики шкіряні на шнурках - Л (далі Товар).

Відповідно до п. 4.1 Договору, Постачальник здійснює поставку Товару автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ (Перевезення сплачено до…) пункт призначення Київська обл., м. Фастів (або згідно рознарядки Покупця) відповідно до «ІНКОТЕРМС» у ред. 2020 р.

Згідно з п. 4.2 Договору, поставка Товару проводиться партіями протягом строку дії Договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки Покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності Покупця до приймання Товару.

Строк поставки Товару протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту надання письмової рознарядки Покупцем.

Місце поставки Київська обл., м. Фастів (або згідно рознарядки Покупця).

Право власності на Товар переходить до Покупця з дати поставки Товару.

Сторони домовились, що рознарядка Покупця на Товар направляється ним Постачальнику в один з таких способів:

- на поштову адресу Постачальника, зазначену в цьому Договорі (листом оголошеною цінністю та описом вкладення і повідомленням про вручення);

- вручається уповноваженому представнику Постачальника під розпис;

- шляхом відправлення на електронну адресу Постачальника (зазначену в цьому Договорі) скановані копії відповідної рознарядки в форматі PDF або в будь-якому іншому форматі, який забезпечує можливість ознайомлення зі змістом документу. Документ вважається отриманим Постачальником з дати його направлення Покупцем на електронну адресу Постачальника, підтвердженням чого є відповідна роздруківка з поштового програмного забезпечення Покупця (п. 4.5. Договору).

Загальна ціна Договору становить 23 731 087, 00 грн без ПДВ, крім того, ПДВ 20 % 4 746 217, 40, усього з ПДВ 28 477 304, 40 грн (п. 6.3 Договору).

Відповідно до пп. 8.3.1. п. 8.3 Договору, Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки та на умовах, що встановлені цим Договором.

Сторони підтверджують, що вони усвідомлюють усі ризики пов`язані з виконанням умов цього Договору, який укладається в умовах дії воєнного стану, введеного в установленому законодавством порядку (п. 17.2 Договору).

Договір діє з дня його укладання та протягом дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 та продовженого відповідними Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, але не пізніше ніж до 31.12.2024.

Закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторони від обов`язку виконання у повному обсязі взятих на себе за цим Договором зобов`язань щодо поставки та оплати Товару, а також гарантійних зобов`язань на Товар, в межах строків, визначениз умовами цього Договору (п. 16.1 Договору).

На виконання умов Договору Позивачем 11.10.2024 та 11.11.2024 на електронну адресу Відповідача направлені рознарядки, а саме:

- № ЦЗВ-20/4748 від 03.10.2024 щодо надання дозволу на поставку Товару на загальну суму 1 904 752,80 грн з ПДВ (далі Рознарядка 1);

- № ЦЗВ-20/5488 від 06.11.2024 щодо надання дозволу на поставку Товару на загальну суму 3 520 800,00 грн з ПДВ (далі Рознарядка 2).

Кінцевий строк для поставки Відповідачем Позивачу Товару за Рознарядкою 1 11.11.2024.

Кінцевий строк для поставки Відповідачем Позивачу Товару за Рознарядкою 2 11.12.2024.

В період дії Рознарядки 1 Відповідачем Товар, в строк, обумовлений Договором, не поставлено.

Товар на суму 1 904 752,80 грн поставлено Відповідачем з порушенням строків, встановлених умовами Договору, що підтверджується видатковими накладними від 11.11.2024 № 4986 (підписана зі сторони Покупця 13.11.2024), від 18.11.2024 № 5131 (підписана зі сторони Покупця 19.11.2024), від 25.11.2024 № 5253 (підписана зі сторони Покупця 26.11.2024).

В період дії Рознарядки 2 Постачальником вчасно поставлено Товар на загальну суму 481 176,00 грн, що підтверджується видатковою накладною від 27.11.2024 № 5313 (підписана зі сторони Покупця 28.11.2024).

Товар на суму 3 039 624,00 грн поставлено Відповідачем з порушенням строків, встановлених умовами Договору, що підтверджується видатковими накладними від 12.12.2024 № 5559 (підписана зі сторони Покупця 13.12.2024), від 18.12.2024 № 5683, № 5684 (підписані з боку Покупця 19.12.2024), від 23.12.2024 № 5776 (підписана зі сторони Покупця 24.12.2024)

Підпунктом 9.3.1. пункту 9.3. Договору передбачено, що при порушенні строків постачання Постачальник оплачує Покупцю штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від вартості непоставленого в строк Товару на умовах, передбачених п. 4.2. цього Договору, а за прострочення понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1 (нуль цілих одна десята) % від вартості непоставленого в строк Товару, яка нараховується за кожен день прострочення.

Позивачем Відповідачу за неналежне виконання зобов`язань за Договором нараховано неустойку (штраф) в сумі 741 656,52 грн та на електронну адресу Постачальника направлена претензія від 15.01.2025 № ЦЗВ-20/205 з вимогою сплатити зазначену неустойку на поточний рахунок Позивача.

Відповідач листом №2 від 16.01.2025 Позивачу просив продовжити строк розгляду претензії до 30 календарних днів, а відтак Претензія залишилась без задоволення, кошти в рахунок задоволення Претензії від ТОВ «Таланлегпром» на рахунок АТ «Укрзалізниця» не надходили.

Відповідач заперечуючи щодо заявленої суми неустойки (штрафу) в сумі 741 656, 52 грн, просив суд зменшити її розмір, обґрунтовуючи наявністю обставин, що не залежали від волі Відповідача, поставка була здійснена із затримкою. Виробничі потужності підприємства знаходяться в м. Ромни Сумської області. Причиною несвоєчасного виконання зобов`язань у встановлені договором строки стало загострення воєнних дій на території Сумської області. За період з 11 жовтня 2024 року по 11 грудня 2024 року , на території Сумської області оголошено понад 234 повітряних тривог, загальною тривалістю 896,5 годин. Значна кількість повітряних тривог та їх тривалість, порушення зобов`язань постачальниками сировини та матеріалів, привели до непередбачуваних простоїв виробництва і як наслідок порушення затверджених планів виробництва , що вплинули на своєчасність виконання зобов`язань ТОВ «Таланлегпром».

Разом з тим, відповідачем визнано факт прострочення виконання зобов`язання.

Щодо зазначення позивачем у відповіді на відзив про відсутності в матеріалах справи № 910/12912/25 доказів на підтвердження повноважень представника ТОВ «Таланлегпром», суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір від імені відповідача укладено в особі генерального директора Лаврика Андрія Миколайовича, який діє на підставі Статуту.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛАНЛЕГПРОМ» є Лаврик Андрій Миколайович.

Відомості про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи станом на дату укладення Договору відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи, відзив на позовну заяву, заяву про зменшення штрафних санкцій подано представником відповідача адвокатом Кириленко Н.В. через систему «Електронний суд».

Згідно з ч.4 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю; ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".

Представником відповідача до відзиву на позовну заяву та заяви про зменшення штрафних санкцій на підтвердження своїх повноважень долучено: Довіреність в порядку передоручення від 11.03.2024 сформовану в системі «Електронний суд» та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії СМ №000585.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21 затвердженого Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - Положення ЄСІТС).

Документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо), пов`язані з розглядом справ у суді, можуть подаватися до суду в електронній формі виключно з використанням підсистеми «Електронний суд», якщо інше не визначено процесуальним законодавством чи цим Положенням.

Електронні документи створюються із застосуванням вбудованого текстового редактора шляхом заповнення форм документів, передбачених Інструкцією користувача Електронного суду, підписуються кваліфікованим електронним підписом (підписами) його підписувача (підписувачів) та надсилаються засобами відповідної підсистеми ЄСІТС.

Користувач ЄСІТС може уповноважити іншого користувача на вчинення дій із використанням Електронного суду в інтересах довірителя, надавши засобами відповідної підсистеми ЄСІТС такому повіреному довіреність в електронній формі відповідно до вимог процесуального законодавства.

Надання довіреності в електронній формі здійснюється засобами Електронного кабінету шляхом створення електронного документа встановленої форми, в якому визначається обсяг повноважень повіреного.

Довіреність в електронній формі, підписана кваліфікованим електронним підписом довірителя, надає можливість повіреному виконувати визначений довірителем перелік дій засобами Електронного суду. Повірений, якому довірителем видана довіреність в електронній формі із правом передоручення, може надати таку довіреність іншому користувачу на вчинення дій в інтересах довірителя (передоручення).

Від імені юридичної особи видавати довіреності в електронній формі мають право особи, зазначені у відомостях Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо такої юридичної особи у графі "Прізвище, ім`я, по батькові, дати обрання (призначення) осіб, що обираються (призначаються) до органу управління такої юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або такі, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи". Від імені іноземної юридичної особи електронні довіреності видаватися не можуть.

Довіреність в електронній формі, що підтверджує повноваження представника, та електронні документи, на підставі яких відбувалось передоручення прав первинного довірителя (за їх наявності), автоматично додаються до документів, відправлених представником засобами Електронного суду.

Відповідно до пунктів 9 -11 розділу XI «Підсистема електронного суду» Положення про АСДС, в редакції рішення РСУ №17, шляхом формування, підписання та направлення до підсистеми електронного доручення, встановленої адміністратором форми (з правом передоручення або без такого права), особа, що зареєструвала електронний кабінет, може уповноважити представника (іншу фізичну особу, що має зареєстрований електронний кабінет) на подання документів від свого імені або від імені довірителя по судовій справі, судовому провадженню або зверненню. Електронні доручення, що підтверджують повноваження підписанта автоматично додаються підсистемою до кожного документу, ним відправленого.

Шляхом формування, підписання та направлення до підсистеми електронного доручення, встановленої адміністратором форми (з правом передоручення або без такого права), особа, що зареєструвала електронний кабінет в межах отриманих повноважень може надати іншій фізичній особі доступ до документів по судовій справі, судовому провадженню або зверненню.

Шляхом формування, підписання та направлення до підсистеми електронного повідомлення, встановленої адміністратором форми, автор доручення може його скасувати.

Відтак, суд зазначає, що електронне доручення, яке можливо надати за допомогою підсистеми «Електронний суд», видається за наявності у відповідної особи довірителя та його представника особистих електронних кабінетів у підсистемі «Електронний суд», що передбачає наявність у таких осіб електронного цифрового підпису. Електронне доручення видається лише за умови його підписання електронним ключем довірителем за допомогою алгоритмів, визначених у підсистемі «Електронний суд». Надалі таке електронне доручення автоматично додається до процесуальних документів, які подані представником від імені довірителя через підсистему «Електронний суд», при цьому у користувачів відсутня можливість будь-яким чином впливати на зміст та вигляд такого електронного доручення, тобто воно формується підсистемою «Електронний суд» самостійно, відповідно до обраного обсягу повноважень представника (позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суд від 16.10.2025 у справі № 600/1029/25-а).

Як вбачається з матеріалів справи, повноваження представника відповідача адвоката Кириленко Н.В. підтверджується Довіреністю у порядку передоручення від 11.03.2024 сформованою в систему «Електронний суд», а також долученим свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серія СМ №000585.

З огляду на вищевикладене, суд відхиляє як безпідставні посилання представника позивача на відсутності в матеріалах справи № 910/12912/25 доказів на підтвердження повноважень представника ТОВ «Таланлегпром».

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Судом під час розгляду справи по суті було досліджено докази, якими Позивач та Відповідач обґрунтовував свої доводи та заперечення, а саме копії: Договору поставки № ЦЗВ-02-01324-01 від 08.05.2024 з Додатками; рознарядки від 03.10.2024 №ЦЗВ-20/4748, від 06.11.2024 №ЦЗВ-20/5488, з доказами направлення відповідачу; видаткових накладних №4986 від 11.11.2024, №5131 від 18.11.2024, №5253 від 25.11.2024, №5313 від 27.11.2024, №5559 від 12.12.2024, №5683 від 18.12.2024, №5684 від 18.12.2024, №5776 від 23.12.2024; претензії №ЦЗВ-20/205 від 15.01.2025; листа №2 від 16.01.2025; Договору оренди нежитлових приміщень №1 від 22.02.2023; акту приймання-передачі від 01.03.2023, судом надано оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк.

У відповідності до норм частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару

З матеріалів справи вбачається, що Позивачем 11.10.2024 та 11.11.2024 на електронну адресу Відповідача направлені рознарядки, а саме: - № ЦЗВ-20/4748 від 03.10.2024 щодо надання дозволу на поставку Товару на загальну суму 1 904 752,80 грн з ПДВ; - № ЦЗВ-20/5488 від 06.11.2024 щодо надання дозволу на поставку Товару на загальну суму 3 520 800,00 грн з ПДВ.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи встановлено, що поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару. Партією товару вважається обсяг одиниць товару, визначений покупцем у рознарядці, якщо інше не вказано в самій рознарядці. Строк поставки товару - протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту надання письмової рознарядки покупцем (п. 4.2. договору).

Отже, відповідач повинен був у строк до 11.11.2024 (Рознарядка 1), 11.12.2024 (Рознарядка 2) поставити товар позивачу зазначений у рознарядках на поставку партії товару №ЦЗВ-20/4748 від 03.10.2024 та №ЦЗВ-20/5488 від 06.11.2024.

Матеріалами справи підтверджено і не спростовано відповідачем факт поставки товару за рознарядкою 1 товару на суму 1 904 752, 80 грн з порушенням строків, встановлених умовами Договору, що підтверджується видатковими накладними від 11.11.2024 № 4986 (підписана зі сторони Покупця 13.11.2024), від 18.11.2024 № 5131 (підписана зі сторони Покупця 19.11.2024), від 25.11.2024 № 5253 (підписана зі сторони Покупця 26.11.2024).

Також, відповідачем в період дії Рознарядки 2 відповідачем частково вчасно поставлено Товар на загальну суму 481 176,00 грн, що підтверджується видатковою накладною від 27.11.2024 № 5313 (підписана зі сторони Покупця 28.11.2024).

Однак товар на суму 3 039 624,00 грн поставлено Відповідачем з порушенням строків, встановлених умовами Договору, що підтверджується видатковими накладними від 12.12.2024 № 5559 (підписана зі сторони Покупця 13.12.2024), від 18.12.2024 № 5683, № 5684 (підписані з боку Покупця 19.12.2024), від 23.12.2024 № 5776 (підписана зі сторони Покупця 24.12.2024).

За приписами ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Щодо заявленого у відзиві на позовну заяву Відповідача про врахування обставин, що не залежали від волі Відповідача, а саме загострення воєнних дій на території Сумської області, а також врахування, що за період з 11 жовтня 2024 року по 11 грудня 2024 року , на території Сумської області оголошено понад 234 повітряних тривог, загальною тривалістю 896,5 годин, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Тобто, можливе звільнення від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Суд зазначає, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17.

Пунктами 10.1, 10.2 Договору погоджено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором, якщо таке невиконання є наслідком дії обставин або подій непереборної сили, які виникли після укладання цього Договору та виникли поза волею Сторін, зокрема: надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього Договору, обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, антитерористичними операціями, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, воєнний стан, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсія, піратство, безлад, вторгнення, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умови відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, повінь, нагромадження снігу, інші стихійні лиха та інші випадки, передбачені законодавством України.

Сторони можуть додатково домовитися про обставини, що визнаються ними як обставини непереборної сили, шляхом підписання додаткової угоди до Договору, яка має бути виконана у письмовій формі та підписана уповноваженими представниками Сторін і скріплена печаткою.

Сторона, що не може виконати зобов`язання за цим Договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу Сторону у письмовій формі, з подальшим наданням підтверджуючих документів у строк, що не перевищує 30 (тридцяти) робочих днів. Належним доказом наявності вищезазначених обставин та їх тривалості є сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами.

Якщо Сторона без поважних причин не повідомила іншу Сторону у строки, визначені п. 10.2. цього Договору, про виникнення (наявність) обставин непереборної сили та/або не надала підтверджуючі ці обставини документи, така Сторона у подальшому не має права вимагати подовження умов цього Договору та звільнення від відповідальності, передбаченої за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим Договором (п. 10.5. Договору).

При цьому, п. 17.2. Договору закріплено, що Сторони підтверджують, що вони усвідомлюють усі ризики пов`язані з виконання умов цього Договору, який укладається в умовах воєнного стану, введеного в установленому законодавством порядку.

Як діючим законодавством, так і умовами договору чітко визначено алгоритм дій у разі виникнення обставин непереборної сили, зокрема, сторона, для якої створилась неможливість виконання зобов`язань, повинна письмово сповістити другу сторону про початок дії форс-мажорних обставин. Тобто контрагент не повинен здогадуватись, що стало причиною для невиконання або часткового виконання обов`язку іншою стороною.

У відповідності до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України (ТПП), зокрема: засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

За результатами розгляду документів ТПП України/регіональна ТПП видає сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом (п.п. 3.3, 6.11 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 №40(3)).

В матеріалах справи не міститься доказів звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про виникнення обставин непереборної сили, а також відсутні відповідні документи, які видаються органами ТПП України, які засвідчують обставини непереборної сили.

Із змісту викладених положень договору та законодавства випливає, що належним доказом настання форс-мажорних обставин є виданий певному суб`єкту господарювання сертифікат ТПП України або уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили); при цьому для посилання на відповідні обставини Відповідач мав повідомити іншу сторону про початок дії таких обставин, надавши відповідний доказ - сертифікат (довідку) ТПП.

При цьому Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі №905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (п. 75-77 постанови Об`єднаної палати КГС ВС від 19.08.2022 у справі №908/2287/17; п. 5.19-5.21 постанови КГС ВС від 21.09.2022 у справі №911/589/21; п. 47 постанови КГС ВС від 04.10.2022 у справі №927/25/21).

Верховний суд у своїй практиці виокремив наступні елементи форс-мажорних обставин: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; і найголовніше - унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності (Постанова ВС від 25.01.2022 №904/3886/21).

Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі військова агресія російської федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Вищенаведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі №922/2475/21.

З аналізу наведеного слідує, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Разом з тим, Відповідачем не надано докази наявності обставин непереборної сили, що виникли поза волею Відповідача та те, що саме внаслідок цих обставин Відповідач не міг виконати вчасно свої зобов`язання за спірним договором.

Більше того, враховуючи пояснення Відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, останній всупереч умов п.10.2 Договору, яким передбачено, що сторона, що не може виконати зобов`язання за цим Договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу Сторону у письмовій формі, з подальшим наданням підтверджуючих документів у строк, що не перевищує 30 (тридцяти) робочих днів. Належним доказом наявності вищезазначених обставин та їх тривалості є сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами, суд приходить до висновку, що Відповідач не надав сертифікат Торгово-промислової палати України або уповноваженого нею регіональним торгово-промисловими палатами, а також не направив будь-яких листів на адресу Позивача про форс-мажорні обставини в порядку, визначеному п. 10.2 Договору.

Також відповідно до п. 10.5 Договору, якщо Сторона без поважних причин не повідомила іншу Сторону у строки, визначені п. 10.2. цього Договору, про виникнення (наявність) обставин непереборної сили та/або не надала підтверджуючі ці обставини документи, така Сторона у подальшому не має права вимагати подовження умов цього Договору та звільнення від відповідальності, передбаченої за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим Договором, а відтак, позбавляє Відповідача права посилатись на такі обставини.

Суд звертає увагу, що юридична особа здійснює господарську діяльність на власний ризик, а тому, укладаючи спірний договір з визначеним строком поставки, саме Відповідач повинен був врахувати його умови та об`єктивно оцінити можливість виконання зобов`язання у такий строк, тим більше, що спірний Договір поставки №ЦЗВ-02-01324-01 від 08.05.2024 вже укладений після введення в Україні воєнного стану та затвердження «Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування» постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178.

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази того, що Відповідачем було дотримано вимог Договору та законодавства щодо надання належних доказів виникнення обставин непереборної сили, які би підтверджували неможливість виконання зобов`язань за укладеним із Позивачем Договором.

При цьому, суд враховує, що Договір укладено між сторонами під час дії воєнного стану та, відповідно, у цей час Відповідачем взято на себе зобов`язання із виконання робіт у строк зазначений у договорі, тобто, останній при укладенні Договору оцінював свої можливості щодо виконання робіт саме у зазначений строк.

Отже, суд не вбачає настання у даних правовідносинах між сторонами обставин непереборної сили, які об`єктивно унеможливили виконання Відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором у встановлені строки.

Отже, наведені вище обставини приводять до переконливого висновку про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Умовами підпункту 9.3.1. пункту 9.3. Договору передбачено, що при порушенні строків постачання Постачальник оплачує Покупцю штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від вартості непоставленого в строк Товару на умовах, передбачених п. 4.2. цього Договору, а за прострочення понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1 (нуль цілих одна десята) % від вартості непоставленого в строк Товару, яка нараховується за кожен день прострочення.

Враховуючи що, сторони передбачили умовами договору, що у випадки порушення строків постачання Постачальник оплачує Покупцю штраф, суд дійшов висновку, що розрахунок позивача є обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства та умовам договору, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими.

Щодо заяви відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч.1 ст.550 ЦК).

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених ст. 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання (відповідач).

Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення.

Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми штрафу, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно ст. 86 ГПК, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір штрафу саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.

При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій (штрафу) суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 551 ЦК, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. Найчастіше судами враховуються такі обставини (постанови Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №916/3211/16, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 16.03.2021 у справі № 922/266/20):

- ступінь виконання зобов`язання боржником (співвідношення між сумою простроченого зобов`язання та загальною сумою зобов`язання);

- причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання;

- тривалість прострочення виконання;

- наслідки порушення зобов`язання для кредитора;

- поведінку боржника (системність порушення, чи навпаки - порушення з боку боржника мало винятковий характер; намагання/зусилля боржника погасити борг або погашення основної заборгованості на момент звернення до суду, намагання врегулювати спір в досудовому порядку, звернення з пропозиціями про реструктуризацію боргу до кредитора);

- поведінку кредитора;

- майновий стан кредитора та боржника (наявність збитків, заборгованості по виплаті заробітної плати);

- негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, населення); ризики настання неплатоспроможності боржника;

- статус боржника, предмет діяльності боржника (забезпечення оборонних потреб, безпеки та здоров`я населення);

- майнові, а також інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.

Суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафу; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення штрафу Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення штрафу, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (ст. ст. 86, 236-238 ГПК).

Такі правові висновки щодо застосування вказаних норм Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України зроблено Верховним Судом у постановах від 14.04.2021 у справі №923/587/20, від 01.10.2020 у справі №904/5610/19, від 02.12.2020 у справі №913/698/19, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 03.03.2021 у справі №925/74/19, від 16.03.2021 у справі №910/3356/20, від 30.03.2021 у справі №902/538/18, від 19.01.2021 у справі №920/705/19, від 27.01.2021 у справі №910/16181/18, від 31.03.2020 у справі №910/8698/19, від 11.03.2020 у справі №910/16386/18, від 09.07.2020 у справі №916/39/19, від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20, від 13.04.2021 у справі №914/833/19, від 22.06.2021 у справі №920/456/17.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 911/2269/22 зазначила про те, що висновки Верховного Суду у справах щодо спорів, в яких вирішувалось питання щодо зменшення неустойки, демонструють очевидну різноманітність обставин (підстав та чинників), які беруться судом до уваги та впливають на рішення щодо зменшення розміру неустойки, що підлягає стягненню.

Отже, і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір, і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.

Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 910/10331/23.

ТОВ «Таланлегпром» є національним виробником спеціального взуття, що спеціалізується, зокрема, на виготовленні черевиків літніх, демісезонних та зимових для потреб ЗСУ та інших сил оборони. Виробничі потужності відповідача розташовані у м. Ромни, Сумської області. Як вказує відповідач, у період дії договору збільшилась кількість повітряних тривог та їх тривалість, порушення зобов`язань постачальниками сировини та матеріалів, привели до непередбачуваних простоїв виробництва і як наслідок порушення затверджених планів виробництва , що вплинули на своєчасність виконання зобов`язань ТОВ «Таланлегпром».

Посилаючись на відсутність своєї вини, у зв`язку із чим він не може бути притягнутий до відповідальності за несвоєчасне виконання умов договору, зазначив, що в діях ТОВ «Таланлегпром» відсутній склад господарського правопорушення, просив зменшити штрафні санкції до мінімального розміру врахувавши незначний період прострочення; товар за Договором поставлений на адресу Позивача у повному обсязі та прийнятий останнім без зауважень, тобто товариство здійснило всі дії щодо виконання Договору; також те, що поставлено всю замовлену кількість товару, тобто зобов`язання в цій частині виконані у повному обсязі; крім того, Позивач не зазнав збитків.

Однак, суд також враховує, що п. 17.2 Договору, Сторони підтверджують, що вони усвідомлюють усі ризики пов`язані з виконанням умов цього Договору, який укладається в умовах дії воєнного стану, введеного в установленому законодавством порядку.

Застосоване у ст.551 ЦК словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №910/15705/21, від 01.02.2023 у справі №914/3203/21, від 22.05.2024 у справі №911/95/20, від 18.12.2024 у справі №921/320/24).

Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі; тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена права компенсації своїх майнових втрат; такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків; такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 наголосила, що для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч.3 ст.551 ЦК про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

Зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст.3 ЦК (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 ГПК за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення такої дії. Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, у постановах: від 05.09.2023 у справі №907/583/22, від 28.11.2023 у справі №916/1504/22, від 03.12.2024 у справі №904/872/24, від 03.12.2024 у справі №909/321/24, тощо.

Так, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК та ст. 233 ГК щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (постанови Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №915/2095/19, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 19.02.2020 у справі №910/1199/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 28.09.2022 у справі №916/2302/21). На ці ж самі висновки Верховного Суду посилається скаржник у касаційній скарзі. Аналогічну позицію застосував і суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 зазначив, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями ст.233 ГК і ч.3 ст.551 ЦК, а також досліджуватися й оцінюватися судом у порядку статей 86, 210, 237 ГПК. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Отже, висновки Верховного Суду щодо застосування ст. 551 ЦК та ст. 233 ГК є усталеними та загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) у залежності від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.

Відтак, суд враховує інтереси обох сторін, обставини виконання основного зобов`язання за Договором в повному обсязі, відсутність доказів понесення позивачем збитків та інших для нього наслідків порушення зобов`язання відповідачем, незначне прострочення виконання зобов`язання, військову агресію російської федерації на території України та суспільну необхідність господарської діяльності ТОВ "Таланлегпром", зокрема і її військову спрямованість, поведінку самого ТОВ "Таланлегпром", яке вживало заходів щодо належного виконання Контракту, а також керувалися загальними засадами, встановленими у ст.3 ЦК.

Визначення конкретного розміру, на який зменшується належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду (постанови Верховного Суду від 20.10.2021 у справі №910/8396/20, від 06.08.2025 у справі №910/15125/24).

Вирішуючи питання зменшення штрафних санкцій (штрафу) у цій справі, суд, оцінивши ступінь, характер та правові наслідки правопорушення, співмірність між ними, забезпечуючи баланс інтересів сторін з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про можливість зменшення штрафних санкцій (штрафу) на 30 % від заявленої суми, виходячи із збалансованості інтересів сторін та виконання відповідачем основного зобов`язання за Договором.

Відповідно до положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки (штрафу) підлягає задоволенню у розмірі 519 159, 56 коп.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, судовий збір, у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Аналогічна правова позиція щодо розподілу судових витрат викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 року у справі № 917/1068/17, від 05.04.2018 року у справі № 917/1006/16, від 03.04.2018 року у справі № 902/339/16.

Таким чином, у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу), витрати позивача, які пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237, 238, 240, 241, 242, 254, 255, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариству «Українська залізниця» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром» (01033, місто Київ, вул. Саксаганського, 77; ) на користь Акціонерне товариство «Українська залізниця» (03150, місто Київ, вул. Єжи Гедройця, 5; ) неустойку (штраф) у розмірі 519 159 (п`ятсот дев`ятнадцять тисяч сто п`ятдесят дев`ять) грн 56 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром» (01033, місто Київ, вул. Саксаганського, 77; ) на користь Акціонерне товариство «Українська залізниця» (03150, місто Київ, вул. Єжи Гедройця, 5; ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 899 (вісім тисяч вісімсот дев`яносто девять) грн 87 коп.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки відповідно до приписів статей 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Оксана БЛАЖІВСЬКА