ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2025 Справа № 914/2032/25

За позовом: Заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача: Управління інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації, м. Луцьк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна будівельна компанія «Львівміськбуд», м. Львів,

про: стягнення коштів у розмірі 680 615,82 грн

Суддя Н.Є. Березяк

Секретар судового засідання Р.Р. Волошин

За участю представників сторін:

від прокуратури: Панькевич Р.В.

від позивача: не з`явився

від відповідача: Оприск Л.Є. представник

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача: Управління інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна будівельна компанія «Львівміськбуд» про стягнення коштів у розмірі 680 615,82 грн.

Ухвалою суду від 03.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Рух справи відображено в ухвалах суду та протоколах судових засідань.

Ухвалою суду від 13.11.2025 закрито підготовче провадження у справі № 914/2032/25 та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.12.2025. В подальшому розгляд справи по суті відкладено на 18.12.2025.

В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав, просив суд про їх задоволення з підстав наведених в позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на неналежне виконання умов договору підряду в частині користування Відповідачем авансом після спливу встановленого Договором строку на його використання, тому просить стягнути з відповідача штрафні санкції (пеня) за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань ТОВ «ІБК «Львівміськбуд».

В судове засідання 18.12.2025 представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника Управління інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації.

В судовому засіданні відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечив з підстав наведених у відзиві на позовну заяву (вх. №19225/25 від 18.07.2025) та , зокрема, зазначивши, Відповідач належним чином виконав умови Договору підряду, у межах строку 6 місіяців він використав одержаний аванс на придбання і постачання необхідних матеріалів, виробів та конструкцій, необхідних для виконання робіт та обсягу договору, використав усі авансові кошти, виконав умови, відповідно після спливу шестимісячного періоду залишку для повернення не залишилося, що унеможливлює застосування до нього відповідальності у вигляді пені, інфляційних втрат та 3% річних.

04.12.2025 за вх. №32445/25 від відповідача надійшло клопотання про зменшення в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір заявленої до стягнення пені до 20000,00 грн.

Не погоджуючись з позицією відповідача, прокуратурою скеровано до суду відповідь на відзив на позовну заяву (вх. №19870/25 від 25.07.2025) , в якій зазначено, що з урахуванням дат здійснення авансових платежів (20.04.2024 та 22.05.2024), положень пунктів 6.1, 12.5 Договору, підрядник повинен був використати або ж повернути на користь замовника кошти (авансові платежі на загальну суму 28 500 000 грн, в саме: у сумі 11 500 000 грн (платіжна інструкція від 17.04.2024 №191) до 21.10.2024, а у сумі 17 000 000 грн (платіжна інструкція від 21.05.2024 №282) до 23.11.2024.) не більш як шість місяців з моменту їх отримання.

Разом з тим, прокурором встановлено, що ТОВ «ІБК «Львівміськбуд» у період із 21.04.2024 по 21.10.2024 використав лише 10 277 256,26 грн із 11 500 000 грн, а тому станом на 21.10.2024, зобов`язаний був повернути Замовнику 1 222 743,74 грн авансу, які, проте, повернув 23.10.2024 (платіжна інструкція від №00НС1292).

Також, у період із 23.05.2024 по 27.12.2024 Відповідач використав лише 14 495 340,47 грн із 17 000 000 грн, отриманих за платіжною інструкцією від 21.05.2024 No282, а тому був зобов`язаний повернути Замовнику 2 504 659,53 грн невикористаного авансу, які повернув 29.12.2024 (платіжна інструкція від №00НС1454).

Щодо поданої до суду заяви відповідача про зменшення заявленої до стягнення пені, то прокурор (вх. №33725/25 від 16.12.2025) та представник позивача (вх. №32536/25 від 04.12.2025) подали суду заперечення, просили суд у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення пені до 20000,00 грн відмовити.

У судовому засіданні 18.12.2025 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, заслухавши представників сторін, присутніх у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

Як стверджує прокурор, між Департаментом інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації (далі Департамент; Управління; Замовник; Позивач) та ТОВ «ІБК «Львівміськбуд» (далі Відповідач; Підрядник) укладено договір підряду від 09.04.2024 №151/24 на нове будівництво військових інженерно-технічних і фортифікаційних споруд взводно- опорного пункту «КАМЕНЯР» (далі Договір).

Договірна ціна робіт, згідно п. 2.1 Договору у його первинній редакції, становила 40 753 891,2 гривень.

Кошти для будівництва виділялися із державного бюджету.

За умовами Договору (п. 6.1 Договору у первинній редакції), Замовник може здійснювати попередню оплату (виплату авансу) у розмірі до 70 відсотків вартості робіт за договором на строк не більш як шість місяців.

Підрядник зобов`язується використати одержаний аванс на закупівлю будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, необхідних для виконання робіт. Невикористана сума попередньої оплати повертається Замовнику. У разі надання авансу Замовник після виставлення рахунку Підряднику проводить оплату авансу.

Додатковою угодою від 17.05.2024 №1, сторонами правочину внесено зміни до абз. 3 підп. 6.1 п. 6 Договору, а саме викладено його в новій редакції: «Підрядник зобов`язується використати одержаний аванс на придбання і постачання необхідних матеріалів, виробів та конструкцій, необхідних для виконання робіт. Невикористана сума попередньої оплати повертається Замовнику. У разі надання авансу Замовник після виставлення рахунку Підряднику проводить оплату авансу».

У відповідності до п. 12.5 Договору, при неповерненні по закінченню терміну, визначеного в п. 6.1 Договору, невикористаного авансу Підрядник сплачує Замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

З`ясовано, що Департамент перерахував Відповідачу аванс на загальну суму 28 500 000 грн (69,9 відсотків від усієї вартості робіт за Договором), що підтверджується наступними документами:

- платіжна інструкція від 17.04.2024 №191 на суму 11 500 000 грн, кошти за якою оплачено 20.04.2024;

- платіжна інструкція від 21.05.2024 № 282 на суму 17 000 000 грн, кошти за якою оплачено 22.05.2024.

Враховуючи той факт, що Позивач і Відповідач укладали Договір у відповідності до приписів чинного законодавства у сфері закупівель за бюджетні кошти, то вимога щодо повернення авансу є імперативною, від якої сторони не могли відступити.

Відтак, враховуючи дати здійснення авансових платежів та положення пунктів 6.1, 12.5 Договору, Підрядник повинен був використати або ж повернути на користь Замовника кошти (авансові платежі на загальну суму 28 500 000 грн) не більш як шість місяців з моменту їх отримання.

З урахуванням вищенаведеного і умов Договору (п. 6.1), Відповідач був зобов`язаний не більш як за шість місяців використати одержані кошти у сумі 11 500 000 грн (платіжна інструкція від 17.04.2024 №191) до 21.10.2024, а у сумі 17 000 000 грн (платіжна інструкція від 21.05.2024 №282) до 23.11.2024.

Водночас, невикористаний аванс підлягав поверненню Замовнику. З`ясовано, що повернення (зарахування) коштів авансових платежів із дотриманням строків, які визначено у Договорі, здійснювалося наступним чином:

- за актом приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2024 (акт №1) у сумі 10 277 256,26 грн;

- за актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2024 (акт №2) у сумі 14 495 340,47 гривень.

Як зазначає прокурор, Підрядник у період із 21.04.2024 по 21.10.2024 використав лише 10 277 256, 26 грн із 11 500 000 грн, отриманих за платіжною інструкцією від 17.04.2024 №191. Відтак, станом на 21.10.2024 Відповідач був зобов`язаний повернути Замовнику 1 222 743,74 грн авансу.

Однак, ці кошти Підрядник повернув пізніше за платіжною інструкцією від 23.10.2024 №00НС1292 на суму 1 222 743,74 гривень.

Відтак, прокурор зазначає про несвоєчасне виконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором, в частині повернення невикористаних коштів авансового платежу, сплаченого за платіжною інструкцією від 17.04.2024 №191, а саме за період 22.10.2024 у сумі 1 222 743,74 гривень.

Також прокурор зазначає про несвоєчасне виконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором, в частині повернення невикористаних коштів авансового платежу, сплаченого за платіжною інструкцією від 21.05.2024 №282.

Так, Відповідач був зобов`язаний до 23.11.2024 повернути Замовнику кошти авансового платежу, отриманого за платіжною інструкцією від 21.05.2024 №282 в сумі 17 000 000 грн, як це визначалося у п. 6.1 Договору, укладеного сторонами.

При цьому, оскільки 23.11.2024 припав на вихідний день, тому згідно з ч. 4 ст. 116 ГПК України, останнім днем строку є перший після нього робочий день, тобто 25.11.2024.

В подальшому, згідно акту № 2 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2024 року, який підписаний сторонами 27.12.2024, авансова плата, що віднімається з підсумку становить 14 495 340,47 гривень.

Як зазначає прокурор, підрядник у період із 23.05.2024 по 27.12.2024 використав лише 14 495 340,47 грн із 17 000 000 грн, отриманих за платіжною інструкцією від 21.05.2024 No282. Відтак,на думку прокурора, Відповідач був зобов`язаний повернути Замовнику 2 504 659,53 грн невикористаного авансу.

Кошти на вищевказану суму Підрядник повернув за платіжною інструкцією від 29.12.2024 №00НС1454 на суму 2 504 659,53 гривень.

Як стверджує прокурор, Відповідачем несвоєчасно виконано свої зобов`язання за Договором, в частині повернення невикористаних коштів авансового платежу, сплаченого за платіжною інструкцією від 17.04.2024 №191, а саме:

- за період 25.11.2024 по 26.12.2024 в сумі 17 000 000 грн;

- за період з 27.12.2024 по 28.12.2024 включно у сумі 2 504 659,53 гривень.

У зв`язку із цим, прокурор вбачає ознаки неповернення та, як наслідок, безпідставного користування приватним контрагентом ТОВ «ІБК «Львівміськбуд» грошовими коштами, отриманими за умовами Договору, що очевидно свідчить про порушення майнових інтересів держави у бюджетній сфері.

Наведене слугувало підставою для звернення прокурора з позовом до суду та стягнення із Відповідача на користь Позивача коштів у сумі 680 615,82 грн, з яких 397 514,84 грн пені, 238 000 грн інфляційних втрат та 45 100,98 грн 3% річних.

Відповідач в поданому до суду відзиві на позовну заяву звернув увагу на укладення сторонами Додаткової угоди від 17.05.2024 №1, сторонами правочину внесено зміни до абз. 3 підп. 6.1 п. 6 Договору, а саме викладено його в новій редакції: «Підрядник зобов`язується використати одержаний аванс на придбання і постачання необхідних матеріалів, виробів та конструкцій, необхідних для виконання робіт. Невикористана сума попередньої оплати повертається Замовнику. У разі надання авансу Замовник після виставлення рахунку Підряднику проводить оплату авансу».

Департамент перерахував Відповідачу аванс на загальну суму 28 500 000 грн (69,9 відсотків від усієї вартості робіт за Договором), що підтверджується наступними документами:

- платіжна інструкція від 17.04.2024 №191 на суму 11 500 000 грн, кошти за якою оплачено 20.04.2024;

- платіжна інструкція від 21.05.2024 №282 на суму 17 000 000 грн, кошти за якою оплачено 22.05.2024.

Відповідач зазначив, що наведені авансові платежі використав своєчасно, у повному обсязі та належним чином згідно з умовами Договору підряду від 09.04.2024 №151/24.

Щодо встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді в особі позивача у спірних в цій справі правовідносинах суд зазначає.

За приписами частин третьої та четвертої статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Підстави представництва прокурором інтересів держави з`ясовуються насамперед судом першої інстанції, який має досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора.

Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні повноваження» визначено, як орган державної влади або орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Згідно з частиною п`ятою статті 162 ГПК України у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Близька за змістом вимога застосовується згідно з абзацами першим і другим частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»: прокурор має обґрунтувати наявність підстав для представництва.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц зазначила, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 зазначила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.10.2020 у справі № 916/1033/20, від 08.10.2020 у справі No 904/5912/18.

Прокурором інформовано позивача про наявні порушення вимог законодавства листом від 21.05.2025 №53-3805вих-25, а також про ініціювання пред`явлення позову листом від 10.06.2025 № 53-4331вих-25.

Разом з тим, як зазначено у позовній заяві, Департамент (Управління) інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації проти подання прокурором позову в його інтересах не заперечував та не висловлював ініціативи щодо звернення до суду, про наміри самостійно звернутися з позовом чи ініціювати проведення перевірки щодо виявлених прокуратурою фактів не заявив.

позивач інформував прокурора про обмеженість у виділенні коштів на сплату судового збору, що виключає можливість самостійного звернення до суду.

При цьому, слід зазначити, що прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист відповідних прав та інтересів (аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18).

Разом з тим, якщо прокурору відомо причини не звернення компетентного органу з позовом, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові.

У зв`язку із зазначеним, у поданому позові вказано про наявність інформації Департаменту інфраструктури Волинської ОДА про відсутність у останньої коштів на оплату судового збору.

Водночас, відсутність коштів на оплату судового збору у Позивача не є єдиною підставою представництва його інтересів у даних правовідносинах.

Прокурором у поданому позові обґрунтовано наявність підстав для представництва у зв`язку із тим, що позивач, попри свою обізнаність, не відреагував упродовж розумного строку на наявні порушення інтересів держави, не висловлював ініціативи щодо самостійного звернення до суду тощо.

Враховуючи викладене, прокурор набув право на представництво, оскільки уповноважений орган Управління (Депратамент) інфраструктури Волинської обласної військової адміністрації, не здійснює належним чином захист інтересів держави та самостійно до суду з позовом не звернувся.

Відтак, внаслідок несвоєчасного виконання зобов`язань за Договором, прокурор звернувся до суду з матеріально правовою вимогою про стягнення з Підрядника на користь Управління, як замовника робіт (тобто сторони за Договором) та розпорядника бюджетних коштів штрафних санкцій (пеня) у сумі 397 514,84 грн, порядку інфляційних втрат у сумі 238 000 грн і 3% річних у сумі 45 100,98 грн.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

При ухваленні рішення, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст.11 ЦК підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Подібні положення містяться у ст.174 ГК.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 ЦК одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Спірні відносини виникли на підставі договору будівельного підряду.

Відповідно до ч.1 ст.875 ЦК за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом (частини 2, 3 ст. 875 ЦК).

Підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду. Договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектно-кошторисної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобов`язана надати відповідну документацію (частини 1, 2 ст.877 ЦК).

Матеріально-технічне забезпечення будівництва покладається на підрядника, якщо інше не встановлено договором будівельного підряду (абз.1 ст.879 ЦК).

Аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, постанови Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17, від 16.09.2022 у справі №913/703/20, на які посилається скаржник).

За умовами Договору (п. 6.1 Договору у первинній редакції), Замовник може здійснювати попередню оплату (виплату авансу) у розмірі до 70 відсотків вартості робіт за договором на строк не більш як 6 (шість) місяців.

Підрядник зобов`язується використати одержаний аванс на закупівлю будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, необхідних для виконання робіт. Невикористана сума попередньої оплати повертається Замовнику. У разі надання авансу Замовник після виставлення рахунку Підряднику проводить оплату авансу.

Додатковою угодою від 17.05.2024 №1, сторонами правочину внесено зміни до абз. 3 підп. 6.1 п. 6 Договору, а саме: викладено його в новій редакції: «Підрядник зобов`язується використати одержаний аванс на придбання і постачання необхідних матеріалів, виробів та конструкцій, необхідних для виконання робіт. Невикористана сума попередньої оплати повертається Замовнику. У разі надання авансу Замовник після виставлення рахунку Підряднику проводить оплату авансу».

Департамент перерахував Відповідачу аванс на загальну суму 28 500 000 грн (69,9 відсотків від усієї вартості робіт за Договором), що підтверджується наступними документами:

- платіжна інструкція від 17.04.2024 №191 на суму 11 500 000 грн, кошти за якою оплачено 20.04.2024;

- платіжна інструкція від 21.05.2024 №282 на суму 17 000 000 грн, кошти за якою оплачено 22.05.2024.

Тобто сторони у Додатковою угодою від 17.05.2024 №1 чітко визначили вимоги щодо використання одержаного авансу, саме на придбання і постачання необхідних матеріалів, виробів та конструкцій, необхідних для виконання робіт.

Судом встановлено, що у шестимісячний строк з моменту здійснення авансових платежів Відповідач повністю використав авансові платежі в сумі 11 500 000 грн та в сумі 17 000 000 грн за цільовим призначенням шляхом оплати вартості будівельних матеріалів, необхідних для виконання підрядних робіт за Договором підряду, та самих робіт.

Вказана обставина підтверджується Виписками з рахунку Відповідача за відповідні періоди, з яких вбачається рух отриманих коштів і на що ці кошти були використані.

Вказана сума авансового платежу частково була відображена Відповідачем, ТОВ «ІБК «ЛЬВІВМІСЬКБУД» також в актах приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в за жовтень та грудень 2024 року. Заперечення щодо обсягів і якості виконаних робіт відсутні.

З огляду на викладене видаткові накладні та відображення в акті приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в суми авансового платежу є належними та допустимими доказами, які підтверджують обставини використання відповідачем отриманого від позивача авансу в повному обсязі протягом шестимісячного строку з молменту здійснення таких платежів.

Згідно долучених до матеріалів справи виписок з рахунка відповідача за відповідні періоди, з яких вбачається рух отриманих коштів авансового платежу та актів приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в, відповідач дотримався встановлених пунктом 6.1. Договору строків та порядку щодо підтвердження замовнику обставин використання перерахованого авансу, що й підтверджує факт використання ним суми авансу.

Відповідно до п. 12.5. Договору підряду при неповерненні по закінченню терміну, визначеного в пункті 6.1 Договору, невикористаного авансу Підрядник сплачує Замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення.

Оскільки Відповідач належним чином виконав умови Договору підряду, у межах строку 6 місяців він використав одержаний аванс на придбання і постачання необхідних матеріалів, виробів та конструкцій, необхідних для виконання робіт та обсягу договору, використав усі авансові кошти, виконав умови, відповідно після спливу шестимісячного періоду залишку для повернення не залишилося, що унеможливлює застосування до нього відповідальності у вигляді пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Беручи до уваги факт використання усієї суми авансових платежів за цільовим призначенням шляхом оплати вартості будівельних матеріалів, необхідних для виконання підрядних робіт за Договором підряду, наявність належних доказів такого використання в межах строку передбаченого Договором, вимога прокурора про стягнення штрафних санкцій та інфляційних втрат є необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. У зв`язку з відмовою у стягненні штрафних санкцій, підстави для їх зменшення відсутні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.Згідно ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На думку суду, надані відповідачем докази, про які суд вказував, є вірогідними. Позивач не подав доказів на спростування вірогідності доказів наданих відповідачем та не подав доказів, які б суд міг визнати більш вірогідними ніж ті, що наявні у матеріалах справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Окрім того, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Судові витрати на підставі статей 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак судовий збір залишається за позивачем.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 29.12.2025.

Суддя Березяк Н.Є.