РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2025Справа № 906/1054/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Керівника Коростишівської окружної прокуратури

в інтересах держави в особі:

1. Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області,

2. Відділу освіти та спорту Брусилівської селищної ради,

до Товариства з обмеженою відповідальністю МАДЖОРІСТА

про стягнення 228 972,00 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Житомирської області надійшов позов Керівника Коростишівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, Відділу освіти та спорту Брусилівської селищної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю Синергія систем (змінено найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю МАДЖОРІСТА) про стягнення 228 972,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Відділом освіти та спорту Брусилівської селищної ради на виконання договору № 47 від 23.02.2024 було сплачено на користь відповідача кошти за товар (дизельне паливо, бензин А-95), однак такий товар не був поставлений позивачу-2 у повному обсязі відповідно до отриманих талонів, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з відповідача коштів оплаченого, однак не отриманого позивачем-2 товару відповідно до статей 670, 693 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 19.08.2025 матеріали вищевказаного позову передано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

04.09.2025 матеріали справи № 906/1054/25 надійшли до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позову.

06.10.2025 до суду від прокуратури надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, відповідно до якої остання просить вважати відповідачем Товариство з обмеженою відповідальністю МАДЖОРІСТА, у зв`язку зі зміною останнім свого найменування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2025 відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, заяв і клопотань.

Відповідач копію цієї ухвали Господарського суду міста Києва отримав 25.12.2024 в його електронному кабінеті, що підтверджується відповідним повідомленням про доставлення документа.

Частиною 9 ст. 165 ГПК України передбачено, що в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи, проте правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. При цьому з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк (з урахуванням воєнного стану на території України), для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

УСТАНОВИВ:

23.02.2024 між Відділом освіти та спорту Брусилівської селищної ради (замовник, позивач-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Синергія Систем» (після перейменування - Товариство з обмеженою відповідальністю «Маджоріста») (учасник, відповідач) укладено Договір № 47 (надалі Договір), у відповідності до п. 1.1 якого відповідач приймає на себе зобов`язання передати позивачу-2 у власність: Дизельне паливо, бензин А-95; ДК 021:2015:09130000-9: Нафта і дистиляти (надалі товар), а позивач-2 зобов`язується сплатити і прийняти вказаний товар.

Товаром за цим Договором є: дизельне паливо 20180 л за ціною 48,80 грн/л з ПДВ загальною вартістю 976 712,00 грн., бензин А-95 6940 л за ціною 48,40 грн./л з ПДВ загальною вартістю 335 896,00 грн.

Загальна ціна договору визначена сторонами в п. 3.1 договору в сумі 1 312 608,00 грн з ПДВ.

У п 1.2. Договору визначено, що відпуск товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (картки) на отримання товару відповідно «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997.

Згідно п. 4.1 Договору позивач-2 здійснює оплату після поставки товару протягом 10 календарних днів згідно видаткової накладної за наявності коштів на реєстраційних рахунках в органах Державного казначейства. Тип оплати післяплата (п. 4.2. Договору).

Строк поставки товару: до 31 грудня 2024 року (п. 5.1 Договору).

Передача товару замовнику за цим Договором здійснюється на АЗС відповідача шляхом заправки автомобілів замовника при пред`явленні довіреними особами картки (п. 5.3. Договору).

Згідно з п. 5.4. Договору картка є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у картці об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених картках вважаються виконаними, при цьому учасник не може передати замовнику товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в картці.

Згідно п. 10.1 Договору останній набирає чинності з дати його укладення та діє до 31.12.2024, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

27.02.2024 між сторонами була підписана Додаткова угода №1 до Договору, відповідно до якої п. 3.1 договору сторони виклали в наступній редакції «Ціна договору становить 1 312 409,50 грн з ПДВ». Крім того, внесено відповідні зміни до Специфікації, яка є Додатком № 1 до Договору, відповідно до якої визначено до поставки дизельне паливо у кількості 19460 л та бензин А-95 у кількості 6805 л.

Відповідно до платіжних інструкцій №130 від 04.03.2024 та №25 від 04.03.2024, №39 від 04.03.2024, №92 від 04.03.2024, №25 від 04.03.2024 №129 від 04.03.2024 Відділ освіти та спорту Брусилівської селищної ради здійснив перерахування відповідачу коштів на загальну суму 1 312 409,50 грн.

26.02.2024 між сторонами була підписана видаткова накладна № 470 на отримання позивачем-2 палива у загальній кількості 2 120 л на загальну суму 102 608,00 грн з ПДВ.

01.03.2024 підписано видаткову накладну № 474, в якій зафіксовано передачу відповідачем позивачу-2 палива у кількості 24 145 л на суму 1 209 801,50 грн з ПДВ.

Відповідно до даних накладних відповідачем було поставлено позивачу паливо на загальну суму 1 312 409,50 грн.

Звертаючись із даним позовом в інтересах позивачів, прокуратурою зазначено, що з грудня 2024 року отоварення карток було зупинено та станом на 01.01.2025 залишились неотоварені картки на загальну суму 228 972,00 грн.

12.02.2025 позивач-1 звернувся до відповідача з претензією № 48 від 10.02.2025, у якій посилаючись на відмови отоварення на АЗС карток через відсутність бензину А-95 та дизельного палива, просив усунути дані недоліки та отоварити картки, видані Відділу освіти та спорту Брусилівської селищної ради у термін до 01.03.2025.

Відповідь на претензію отримано не було.

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача, що відповідачем не було виконано свого зобов`язання за Договором з відпуску дизельного палива на загальну суму 228 972,00 грн по талонам, у зв`язку з чим наявні правові підстави для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 228 972,00 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір від 23.02.2024 є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі статтями 11, 202, 509 Цивільного кодексу України.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором купівлі-продажу.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з приписами статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Положеннями частин 1, 2 статті 662 Цивільного кодексу України унормовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи видаткової накладної №470 від 26.02.2024 та видаткової накладної №474 від 01.03.2024, відповідач передав позивачу (Відділу освіти та спорту Брусилівської селищної ради) паливо на загальну суму 1 312 409,50 грн з ПДВ.

Згідно ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Сторонами у п. 5.3 Договору було погоджено, що передача позивачу (Відділу освіти та спорту Брусилівської селищної ради) товару за цим Договором здійснюється АЗС відповідача шляхом заправки автомобілів позивача при пред`явленні довіреними особами картки.

Картка є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у картці об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашеним картках вважаються виконаними, при цьому відповідач не має права передавати позивачу товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в картці.

Отже, за умовами договору предметом поставки фактично є паливо, відпуск якого здійснюється на АЗС та на підставі пред`явлених замовником карток, що надані постачальником за відповідними видатковими накладними.

Позивач вважається таким, що фактично отримав товар лише після отоварення скретч-карток (талонів) на АЗС (отримання відповідних паливно-мастильних матеріалів на підставі цих талонів).

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України).

Як стверджує позивач, а у суду відсутні обґрунтовані підстави для сумніву у таких твердженнях, Товариством з обмеженою відповідальністю «Маджоріста» було відпущено (повернуто із зберігання) позивачу (Відділу освіти та спорту Брусилівської селищної ради) по талонах 17 870 л дизельного пального та 5395 л бензину.

Натомість в іншій частині в частині 1590 л дизельного палива на суму 79 977,00 грн та 3010 л бензину А-95 на суму 148 995,00 відповідні картки залишились не отоварені з підстав відсутності пального.

Так, в матеріалах справи наявні акти фіксації відмови АЗС відповідача у відпуску палива від 29.01.2025, 16.12.2024, 09.12.2024, 02.12.2024.

За таких обставин, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо відпуску товару у повному обсязі або повернення грошових коштів на відповідну суму, суд дійшов висновку, що вимога прокурора про стягнення вартості оплаченого, але неотриманого товару в сумі 228 972,00 грн, є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Щодо підстав представництва прокурором інтересів держави у даній справі, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частинами 3, 4 ст. 53 ГПК України унормовано, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру».

За положеннями ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Аналіз положень ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Разом із цим, чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під «нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій», у зв`язку із чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи.

Нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Водночас, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 923/129/17, від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 02.10.2018 у справі № 4/166"б", від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18, від 30.01.2019 у справі №47/66-08, у справі № 923/35/19 від 31.10.2019, у справі № 925/383/18 від 23.07.2020.

Крім того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. В такому разі, прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону.

У даному випадку прокурор, звертаючись до суду, позивачами визначив Брусилівську селищну раду Житомирського району Житомирської області, як розпорядника бюджетних коштів, та Відділ освіти та спорту Брусилівської селищної ради, як замовника за Договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. При цьому орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі» до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать, зокрема, органи державної влади (орган законодавчої, органи виконавчої, судової влади), та правоохоронні органи держави, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, об`єднання територіальних громад.

Статтею 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ст. 1, 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи рад - це органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Згідно з п. п. 1.1., 1.2. Положення про Відділ освіти та спорту Брусилівської селищної ради, вказаний відділ є виконавчим органом Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, засновником якого є Брусилівська селищна рада Житомирського району Житомирської області.

Відповідно до ст. 22 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Згідно з п. 4, 7 ч. 5 ст. 22 БК України головний розпорядник бюджетних коштів затверджує кошторис розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плати використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством; здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне та цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі. Розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня - розпорядник, який у своїй діяльності підпорядкований відповідному головному розпоряднику та (або) діяльність якого координується через нього (абзац 3 п. 7 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228).

За змістом абзацу 2 п. 43 вказаного Порядку розпорядники мають право провадити діяльність виключно в межах бюджетних асигнувань, затверджених кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.

З огляду на викладене у даному випадку звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно-значимого питання щодо належного розпорядження бюджетними коштами з метою захисту інтересів держави.

Як зазначає прокурор, Відділ освіти та спорту Брусилівської селищної ради є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня відносно Брусилівської селищної ради. Кошти, які були витрачені позивачем-2 на придбання пального є коштами територіальної громади, управління та контроль використання яких покладено на позивача-1 та позивача-2, які в даному випадку є органами, уповноваженими державою здійснювати захист порушених економічних інтересів відповідної територіальної громади, проте всупереч положенням законодавства не здійснюють їх належний захист.

Як вбачається із матеріалів справи, з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді Коростишівська окружна прокуратура направила Брусилівській селищній раді Житомирського району Житомирської області та Відділу освіти та спорту Брусилівської селищної ради повідомлення від 11.07.2025 № 53/1-3157вих-25 та № 53/1-3160вих-25, в яких вказала про наявні порушення інтересів держави та територіальної громади та запропонувала надати інформацію про вжиття заходів щодо усунення таких порушень. Водночас, прокуратурою повідомлено, що у разі не звернення вказаними органами до суду із відповідним позовом, Коростишівська окружна прокуратура самостійно ініціюватиме позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія Систем» вартості непоставленого товару.

У відповіді на вказане звернення позивач-1 листом від 31.07.2025 № ОН-18/1507/25 просив прокуратуру звернутися до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія Систем» (після перейменування - Товариство з обмеженою відповідальністю «Маджоріста») вартості непоставленого пального відповідно до договору № 47 від 23.02.2024, у зв`язку з відсутністю у штаті юристів. Позивач-2 листом від 25.07.2025 № 173 надав прокуратурі аналогічну відповідь.

Отже враховуючи, що освіти та спорту Брусилівської селищної ради та Брусилівська селищна рада Житомирського району Житомирської області самостійно не звернулися до суду за захистом свого порушеного права, суд вважає, що прокурором доведено наявність підстав для представництва ним інтересів держави в суді у даному спорі.

Щодо розподілу витрат на оплату судового збору.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За змістом підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви встановлюються у таких розмірах: майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб становить 3 028,00 грн.

В поданій до суду позовній заяві прокурором заявлено вимогу майнового характеру про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маджоріста» коштів у розмірі 228 972, 00 грн. та сплачено судовий збір в сумі 3 434,58 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в цій частині покладається на відповідача, у зв`язку з задоволенням позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись статтями 13, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позов Керівника Коростишівської окружної прокуратури задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маджоріста» (02099, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 9; ідентифікаційний код 44876120) на користь Відділу освіти та спорту Брусилівської селищної ради (вул. Митрополита Іларіона, 50-Б, селище Брусилів, Житомирська область, 12601, ідентифікаційний код 41097447) грошові кошти у розмірі 228 972 грн 00 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маджоріста» (02099, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 9; ідентифікаційний код 44876120) на користь Житомирської обласної прокуратури (м. Житомир, вул. Святослава Ріхтера, 11, ідентифікаційний код 02909950) судовий збір в сумі 3 434 грн. 58 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступна та резолютивну частини) рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 23.12.2025.

Суддя Т.Ю. Трофименко