ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" грудня 2025 р. Справа№ 910/671/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Євсікова О.О.

Алданової С.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2025, повний текст якого складено та підписано 20.03.2025

у справі № 910/671/25 (суддя Ягічева Н.І.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 35 297,93 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

20.01.2025 Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення 35 297,93 грн., з яких 21 608,93 грн. - основного боргу за послугу з централізованого опалення, 2 926,68 грн. - 3% річних, 10 586,69 грн. - інфляційні втрати, 175,63 грн. - заборгованість по внесках за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії (ВКО ЦО).

Позов мотивовано тим, що відповідач споживав послугу з централізованого опалення в житловому приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Тимошенка Маршала, буд. 2 Л, кв. 17, площею 82,2 кв.м., однак вартість послуг у повному обсязі не оплатив, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Матеріально-правовою підставою позову позивач обрав п. п. 8 , 18, 20, 30 Правила надання послуг з централізованого опалення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 ст.ст. 525, 526, 530, 610, 612, 625 ЦК України, ст.ст. 193 ГК України.

Доводи та заперечення відповідача

У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позову заперечував та заявив клопотання про застосування строків позовної давності. Зазначаючи, що період заборгованості рахується з 01.11.2018 по 31.10.2021, при цьому кожен акт від 30.11.2018, 31.12.2018, 31.01.2019, 28.02.2019, 31.03.2019, 30.11.2019, 31.12.2019, 31.01.2020, 29.02.2020, 31.03.2020, 30.04.2020, 30.11.2020, 31.12.2020, 31.01.2021, 28.02.2021, 31.03.2021, 30.04.2021, 31.10.2021 є самостійним первинним документом, вважаючи що строк позовної давності за останнім складеним актом сплинув 31.10.2024.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.03.2025 позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» 21 608,93 грн - основного боргу за послугу з централізованого опалення, 175,63 грн - заборгованість за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії, 2 926,68 грн - 3% річних, 10 586,69 грн - інфляційні втрати та 3 028,00 грн - витрат по сплаті судового збору.

Суд, керуючись ст.ст. 1, 2, 9, 19 Закону України «Про теплопостачання», п. 18, 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, яка була чинною до 01.05.2022, ст.ст. 13, 16, 18, 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 11, 256, 257, 261, 267, 509, 625 ЦК України, виходив з доведеності матеріалами справи обставин постачання відповідачу у спірний період теплової енергії, вартість якої не оплачена.

Відносно поданої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності судом першої інстанції було констатовано, що оскільки закінчення трьохрічного строку позовної давності про стягнення заборгованості, яка виникла за спірний період з листопада 2018 року, припадало на період дії карантину, то строк звернення з відповідними вимогами до суду відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України продовжено і відсутні підстави вважати, що позовна давність щодо вказаних вимог спливла.

За висновками суду у спірний період відповідач здійснював фактичне споживання теплової енергії, однак у визначені в законі строки оплату вартості цих послуг не здійснив, а тому він вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, що є підставою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Перевіривши розрахунок річних та інфляційних втрат наданий позивачем за загальний період з листопада 2018 року по вересень 2024 року, суд встановив, що він виконаний невірно, однак з огляду на приписи ч.1 ст.14 ГПК України зазначені вимоги задоволені в межах заявлених вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з цим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:

- суд першої інстанції не звернув увагу на те, що акти наданих послуг не були направлені споживачу, що нівелює можливість здійснення їх оплати;

- наявний в матеріалах справи акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій;

- судом першої інстанції не було надано жодної оцінки на предмет своєчасності виставлення рахунку, який в свою чергу є імперативною законодавчо встановленою вимогою для виконавця даної комунальної послуги;

- у Позивача відсутні правові підстави для нарахування штрафних санкцій, оскільки несплата коштів за рахунками виникла з вини Позивача через те, що ним не було виставлено рахунку на оплату;

- період заборгованості рахується з 01.11.2018 по 31.10.2021, при цьому кожен акт є самостійним первинним документом, а відтак строк позовної давності за останнім складеним актом сплинув 31.10.2024.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2025 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/671/25 та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи.

15.05.2025 матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2025 у справі № 910/671/25. Закінчено проведення підготовчих дій. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі у строк до 18.06.2025. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 18.06.2025.

Узагальнені доводи та заперечення позивача

Позивач не скористався своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Про розгляд справи повідомлений належним чином в його електронному кабінеті, про що в матеріалах міститься довідка про доставку електронного документа про вручення йому ухвали суду від 18.09.2024 про відкриття апеляційного провадження.

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Суд першої інстанції, на підстав сукупності належних та допустимих доказів встановив такі обставини правовідносин сторін.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1693 від 27.12.2017 «Про деякі питання припинення угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго».

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 591 від 10.04.2018 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Згідно п. 2.2.1 Статуту КП «Київтеплоенерго», затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 323 від 13.05.2016 (у редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1160 від 27.06.2019) предметом діяльності підприємства є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії.

Таким чином, з 01.05.2018 постачання теплової енергії та надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».

Відповідно до п. 2.1 статуту Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» підприємство утворено з метою отримання прибутку від провадження господарської діяльності, спрямованої на підвищення надійності енергопостачання споживачів міста Києва, забезпечення стабільних надходжень до бюджету міста Києва, належної експлуатації об`єктів енергопостачання споживачів міста Києва, забезпечення стабільних надходжень до бюджету міста Києва, належної експлуатації об`єктів електро-, теплопостачання, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Згідно з п. 2.2.1 статуту предметом діяльності підприємства є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії.

З наданої позивачем інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» з 02.06.2016 р. є власником квартири, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Тимошенка Маршала, буд.2 Л, кв. 17, загальною площею 82,2 кв.м.

З набранням чинності Закону України від 03.12.2020 року №1060 «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово- комунальних послуг», внесені зміни до організації моделі договірних відносин з виконавцем послуг, а саме запроваджено укладання публічного договору приєднання.

З усіма фізичними або юридичними особами, які є власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, які протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, вважаються укладеними публічні договори приєднання за формою, встановленими Правилами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №830, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 року №1022.

Як свідчать матеріали справи, лише 22.05.2022 р. між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - Позивач/Виконавець) та Відокремленим підрозділом «Управління справами» Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - Відповідач/Споживач) укладено Договір №70101/68-125-08-22-00991 про надання послуги з постачання теплової енергії до нежитлових приміщень та/або службових квартир, відповідно до якого Виконавець зобов`язався надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язався своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Крім того, 30.05.2022 р. між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - Позивач/Виконавець) та Відокремленим підрозділом «Управління справами» Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - Відповідач/Споживач) укладено Договір № 70101/68-125-08-22-01002 про надання послуги з постачання гарячої води до нежитлових приміщень та/або службових квартир, відповідно до якого Виконавець зобов`язався надавати споживачу послугу відповідної якості, а споживач зобов`язався (своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу та відшкодовувати витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання) (за наявності циркуляції) в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Втім, за твердженням позовної заяви, відповідач споживав послугу з централізованого опалення в житловому приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Тимошенка Маршала, буд. 2 Л, кв. 17 та не оплатив вартість спожитих послуг за період з листопада 2018 року по жовтень 2021 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 21 608,93 грн. та 175,63 грн. - заборгованість по внесках за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії.

Крім того на суму заборгованості позивачем в порядку статті 625 ЦК України нараховано інфляційні втрати та 3 % річних.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

В п. 5, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

За змістом ч. 1 ст. 9 вказаного Закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Суб`єкти відносин у сфері теплопостачання - це фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (абз. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання").

Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (що була чинна в спірний період) розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Суд зазначає, що положеннями ст. 13, 19 та 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такі висновки, викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 922/4239/16, від 25.09.2019 у справі № 522/401/15-ц та від 10.12.2018 у справі № 638/11034/15-ц.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання в силу приписів статті 525 Цивільного кодексу України не допускається.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За результатами апеляційного перегляду справи колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції надав належну правову оцінку залученим до матеріалів справі доказам та встановив, що Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» впродовж 2018-2021 років здійснювало постачання теплової енергії до квартири, яка приєднана до загальнобудинкової системи теплової мережі житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Тимошенка Маршала, буд. 2 Л.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - з 02.06.2016 р. власником квартири, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Тимошенка Маршала, буд. 2 Л, кв. 17 , площа приміщення 82,2 кв.м. є - Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» () як правонаступник Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» ().

Поряд з цим, відсутність письмового договору про постачання теплової енергії не звільняє осіб, які використовують теплову енергію без укладання договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №922/4239/16 та постанові Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №904/6293/17.

Отже, підставою для виникнення у Відповідача зобов`язань з оплати за отриману теплову енергію без укладення договору є, насамперед, факт постачання товарної продукції, а також доведення обсягу та вартості таких поставок належними та допустимими доказами, адже споживання теплової енергії не може бути безоплатним.

В контексті наведених висновків підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи доказів надіслання споживачу актів надання послуг, позаяк у даному випадку саме фактичне споживання теплової енергії є підставою для стягнення відповідної вартості наданих послуг із теплопостачання.

Житлові будинки спроектовано з урахуванням сукупного теплового режиму всіх приміщень за умови підтримання в них нормованої температури. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води належать до інженерного-технічного обладнання житлового будинку і є його невід`ємною частиною та спільною власністю усіх власників квартир та приміщень будинку.

Судом апеляційної інстанції також враховуються положення Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, згідно з якими споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Окрім того, Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 №169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише щодо будинку в цілому.

Матеріали справи не містять відповідної проєктної документації, яка б засвідчувала факт відключення квартири відповідача від мережі централізованого теплопостачання та доказів ненадання йому послуг з постачання тепла.

Поряд з цим, як вірно констатовано судом першої інстанції, споживання відповідачем теплової енергії у період із листопада 2018 року по жовтень 2021 року підтверджується наданими позивачем доказами, які містять інформацію про обсяги та вартість спожитої відповідачем теплової енергії для потреб опалення, Актом №3/5-2085 про готовність вузла комерційного обліку споживача, Актами №3/1967, №3/1965, №3/1966 про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи, відомостями споживання теплової енергії, відомостями реєстрації параметрів теплоспоживання та корінцями нарядів на підключення/відключення теплової енергії до будинку за адресою: м. Київ, вул. Тимошенка Маршала, буд. 2 Л, наступними Актами надання послуг з централізованого опалення: №70101/11/2018/2 від 30.11.2018 на суму 1926,09 грн., №70101/12/2018/2 від 31.12.2018 на суму 2394,71 грн., №70101/01/2019/2 від 31.01.2019 на суму 3913,32 грн., №70101/02/2019/2 від 28.02.2019 на суму 294,96 грн., №70101/03/2019/2 від 31.03.2019 на суму 2006,14 грн., №70101/11/2019/2 від 30.11.2019 на суму 2928,47 грн., №70101/12/2019/2 від 31.12.2019 на суму 1104,75 грн., №70101/01/2020/2 від 31.01.2020 на суму - 67,74 грн., №70101/02/2020/2 від 29.02.2020 на суму 1091,43 грн., №70101/03/2020/2 від 31.03.2020 на суму 831,03 грн., №70101/04/2020/2 від 30.04.2020 на суму 114,58 грн., №70101/11/2020/2 від 30.11.2020 на суму 1264,63 грн., №70101/12/2020/2 від 31.12.2020 на суму 3331,82 грн., №70101/01/2021/2 від 31.01.2021 на суму 2016,39 грн., №70101/02/2021/2 від 28.02.2021 на суму 2614,80 грн., №70101/03/2021/2 від 31.03.2021 на суму 975,10 грн., №70101/04/2021/2 30.04.2021 на суму 957,90 грн., №70101/10/2021/2 від 31.10.2021 на суму 352,06 грн. та Актами виконання робіт з внесків за обслуговування вузла комерційного обліку (будинкового) комунальної послуги з постачання теплової енергії: №70101/06/2020/1 від 30.06.2020 на суму 25,09 грн., №70101/03/2020/1 від 31.03.2020 на суму 25,09 грн., №70101/09/2020/1 від 31.09.2020 на суму 25,09 грн., №70101/12/2020/1 від 31.12.2020 на суму 25,09 грн., №70101/03/2021/1 від 31.03.2021 на суму 25,09 грн., №70101/06/2021/1 від 30.06.2021 на суму 25,09 грн., №70101/09/2021/1 від 30.09.2021 на суму 25,09 грн.

Розрахунок вартості об`ємів відпущеної теплової енергії у спірний період Позивачем проведено згідно з тарифами на теплову енергію, затвердженими відповідним органом у встановленому законом порядку.

Відповідач належними засобами доказування в порядку статті 74 ГПК України не спростував обставин наявності заборгованості ані в частині об`ємів відпущеної теплової енергії, ані в частині визначення позивачем їх вартості.

Одне лише посилання на те, що позивачем, на думку апелянта, вчасно не виставлялись рахунки на оплату не може бути підставою для звільнення споживача від обов`язку здійснити таку оплату.

Ненадання рахунку-фактури, на чому наполягає апелянт, не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, адже відповідач як особа яка здійснювала позадоговірне споживання теплової енергії в силу вимог закону зобов`язаний здійснити оплату спожитих житлово-комунальних послуг. При цьому за змістом статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відносно посилань апелянта на встановлені в судовому рішення обставини визначення в рахунках №70101/09/2024/1 та №70101/09/2024/2 від 30 вересня 2024 відображення позивачем нульової кількості спожитих Гкал колегія суддів зазначає, що ці рахунки є узагальнюючими за всі періоду і яких зазначається про загальний борг, що рахується за відповідачем станом на 01.09.2024. При цьому в інших рахунка, що виставлені в дати відповідного періоду чітко визначено об`єми спожитих Гкал відповідачем, що ним належними, допустимими та достовірними доказами не спростовано.

Беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем спожитої теплової енергії та послуг за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку, суд першої інстанції дійшов неспростованих доводами апеляційної скарги висновків про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 21608,93 грн основного боргу за послугу з централізованого опалення та 175,63 грн. - за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про сплив строку позовної давності

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Разом з тим, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки позовної давності розраховуються з урахуванням заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до приписів Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 № 540-ІХ.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон), відповідно до якого розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Так, Закон набрав чинності 02.04.2020, тому початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме із моментом набрання чинності цим Законом (пункт 79 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2024 у справі №167/1058/20).

Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24:00 год. 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Разом з тим, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

До зазначеного Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 вносились зміни Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023, від 01.05.2023 №254/2023, якими, з урахуванням затвердженого Законом України від 27.07.2023 №3275-IX Указу Президента України від 26.07.2023 №451/2023, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05:30 год. строком на 90 діб.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 №2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: "У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".

У цій справі судом першої інстанції вірно встановлено, що кінцевий термін трирічного строку звернення з позовом про стягнення з відповідача суми основного боргу за листопад 2018 року (перший період, в якому відповідачем споживалася теплова енергія, строк сплати якої збіг 20.12.2018) припадає на період дії карантину, а отже строк звернення з відповідними вимогами до суду відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України продовжено.

Колегія суддів погоджується з таким виснуванням суду попередньої інстанції та зазначає, що оскільки з 02.04.2020 набрав чинності Закон, згідно з яким в Україні запроваджений з 12.03.2020 загальнодержавний карантин, який тривав до 30.06.2023, а з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який діяв на усій території України і станом на дату подання позовної заяви у цій справі, то позивач звернувся з вимогами до суду першої інстанції в межах позовної давності.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності в цьому випадку, оскільки позивачем не пропущена визначена чинним законодавством позовна давність, у зв`язку з чим доводи апелянта щодо її пропуску є безпідставними, а відтак відхиляються колегією суддів.

Щодо позовних вимог про стягнення річних та інфляційних втрат

З матеріалів позовної заяви слідує, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача 2 926,68 грн. - 3% річних та 10586,69 грн. - інфляційних втрат за загальний період з листопада 2018 року по вересень 2024 року.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи те, що в спірний період відповідач фактично споживав житлово-комунальні послуги (централізоване опалення) без укладення письмового договору про надання житлово-комунальних послуг, суд першої інстанції дійшов вірних висновків про те, що відповідач повинен був здійснювати оплату за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця (в строки, визначені законом).

Поряд з цим, здійснивши перевірку вірності проведеного позивачем розрахунку даної частини позовних вимог, місцевим господарським судом встановлено арифметичну їх неточність, утім з огляду на принцип диспозитивності господарського процесу виснував про задоволення цих вимог в заявленому розмірі.

Колегія суддів, перевіривши розрахунки позивача, погоджується висновком суду попередньої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині, а саме в сумі 10586,69 грн інфляційних втрат та 2 926,68 грн - 3% річних.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів встановила, що оскаржене рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, при повному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, підстави для його зміни чи скасування в розумінні приписів статті 277 ГПК України відсутні. Натомість викладені в апеляційні скарзі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Судові витрати

Відповідно до вимог статті 129 ГПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись Главою 1 Розділу ІV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2025 у справі №910/671/25 залишити без змін.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.О. Євсіков

С.О. Алданова