ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" грудня 2025 р. Cправа № 902/1267/25

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Андрущенко Г.В.,

за участю представників

позивача Данильченко О.О., довіреність №15394-К-Н-О від 23.10.2024 (поза межами приміщення суду),

відповідач - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали

за позовом: Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001)

до: Приватного підприємства "А1" (вул. Кравчика Петра, 33, м. Ладижин, Гайсинський р-н, Вінницька обл., 24321)

про: зобов`язання включити кредиторські вимоги до проміжного ліквідаційного балансу в сумі 412 530,04 грн та стягнення 408 738,54 грн

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовною заявою до Приватного підприємства "А1" з позовною вимогою зобов`язати Приватне підприємство "А1" в особі ліквідаційної комісії визнати та включити до проміжного ліквідаційного балансу кредиторські вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" за договорами, що виникли станом на 28.07.2025, в загальному розмірі 412530,04 грн та стягнути заборгованість за Договором №б/н від 20.03.2013 у розмірі 408738,54 грн/, з яких заборгованості за кредитним лімітом у сумі 170 749,51 грн/ (17 250,00 грн -заборгованість за кредитом, 48 222,26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 98 351,25 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 6 926,00 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом), заборгованості за гарантійними платежами у сумі 237 682,11 грн/ (26 109,62 грн. - заборгованість за кредитом, 76 258,83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 135 313,66 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором), заборгованості за обслуговування рахунку у сумі 306,92 грн.

Ухвалою суду від 16.09.2025 відкрито провадження у справі №902/1267/25 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 06.10.2025.

24.09.2025 до суду від представника позивача надійшло клопотання про участь в судовому засіданні 06.10.2025 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Дане клопотання судом задоволено ухвалою суду від 26.09.2025.

На визначену судом дату, 06.10.2025, в судове засідання з`явився представник позивача, яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

За наслідками судового засідання суд протокольною ухвалою відклав підготовче засідання у справі на 20.10.2025 о 14:30 год. та задовольнив усне клопотання представника позивача про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Враховуючи неявку у судове засідання відповідача, суд ухвалою від 06.10.2025 повідомив останнього про дату, час та місце наступного судового засідання у порядку визначеному ст. 120, 121 ГПК України.

На визначену судом дату в судове засідання 20.10.2025 з`явився представник позивача, яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

За наслідками судового засідання суд протокольною ухвалою продовжив строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та відклав підготовче засідання у справі на 24.11.2025 о 10:30 год.

Враховуючи неявку в судове засідання відповідача суд ухвалою від 20.10.2025 повідомив останнього про дату, час та місце наступного судового засідання у порядку визначеному ст. 120, 121 ГПК України.

На визначену судом дату, 24.11.2025, в судове засідання з`явився представник позивача, яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

За наслідками судового засідання суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 10.12.2025 о 12:00 год.

Враховуючи неявку в судове засідання відповідача суд ухвалою від 24.11.2025 повідомив останнього про дату, час та місце наступного судового засідання у порядку визначеному ст. 120, 121 ГПК України.

На визначену судом дату в судове засідання 10.12.2025 з`явився представник позивача, яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Щодо повідомлення відповідача суд зазначає наступне.

Ухвали суду, направлені на адресу відповідача зазначену у Витязі з ЄДРЮО ФОП ГФ: вул. Кравчика Петра, 33, м. Ладижин, Гайсинський р-н, Вінницька обл., 24321. Конверти з ухвалами повернуті до суду з відмітками поштового відділення адресат відсутній за вказаною адресою .

Листом Міністерства юстиції України від 06.08.2014 р. №404-0-2-14/8.1 «Щодо визначення терміну "місцезнаходження юридичної особи"» повідомлено, що згідно зі статтею 17 Закону в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - ЄДР) щодо юридичної особи мають міститися відомості, зокрема, про місцезнаходження юридичної особи. Відповідно до частини першої вищезазначеної статті Закону відомості про юридичну особу включаються до ЄДР шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору. Форми реєстраційних карток, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 14 січня 2011 року № 3178/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 19 жовтня 2011 року за № 1207/19945, містять поля для зазначення відомостей про місцезнаходження юридичної особи. Відповідно до статті 1 Закону місцезнаходження юридичної особи - адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені. Водночас статтею 93 Цивільного кодексу України передбачено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку. Слід враховувати, що норми чинного законодавства оперують поняттями "місцезнаходження юридичної особи" і не містять визначень щодо "фактичної" чи "юридичної" адреси юридичної особи. Законом України від 3 березня 2005 року № 2452 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесені зміни до статті 88 Цивільного кодексу України, які передбачають виключення відомостей про місцезнаходження юридичної особи із переліку відомостей, що мають обов`язково міститися в установчих документах юридичної особи. При цьому частиною першою статті 88 Цивільного кодексу України передбачено, що у статуті товариства вказуються найменування юридичної особи, органи управління товариством, їх компетенція, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до товариства та виходу з нього, якщо додаткові вимоги щодо змісту статуту не встановлені цим Кодексом або іншим законом. Вимоги до змісту статуту господарського товариства встановлені статтею 4 Закону України "Про господарські товариства", відповідно до положень якої відомості про місцезнаходження товариства мають міститися в установчих документах. Водночас частиною третьою статті 8 Закону встановлено, що установчі документи (установчий акт, статут або засновницький договір, положення) юридичної особи повинні містити відомості, передбачені законом. Відповідальність за відповідність установчих документів законодавству несуть засновники (учасники) юридичної особи. Відповідно до частини першої статті 27 Закону однією з підстав для відмови у проведенні державної реєстрації, які застосовуються і при державній реєстрації змін до установчих документів, є, зокрема, невідповідність установчих документів вимогам частини третьої статті 8 цього Закону.

Ураховуючи вищевикладене, у разі відсутності в установчих документах товариства відомостей про його місцезнаходження державний реєстратор відмовляє у проведенні державної реєстрації юридичної особи (змін до установчих документів) на підставі невідповідності установчих документів вимогам частини третьої статті 8 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

Відповідно до ч.3,7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 р. у справі № 910/15442/17.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

У визначений судом строк відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надійшло.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Розглядаючи дану справу, суд з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні.

В судовому засіданні 10.12.2025 в зв`язку з неявкою учасників справи на проголошення вступної та резолютивної частини рішення остання долучена до матеріалів справи без проголошення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач, в якості підстави позовних вимог, зазначає, що 20.03.2013 року між Акціонерним товариством Комерційного банку "ПриватБанк" та Приватним підприємством "А1" було укладено договір банківського обслуговування.

Приватне підприємство "А1" неналежно виконано умови укладеного договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, тому позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з ПП "А1" заборгованості на загальну суму 408 738,54 грн.

Матеріали справи не містять відзиву або іншої заяви по суті справи зі сторони відповідача в якому було б викладено процесуальну позицію останнього з приводу заявленого позову.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 20.03.2013 року Приватним підприємством "А1" було підписано Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг.

Згідно заяви ПП "А1" приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із Заявою складають Договір банківського обслуговування та взяв на себе зобов`язання виконувати умови Договору.

Відповідно до п. 3.18.1.1. Умов, Кредитний ліміт на поточний рахунок (далі «Кредит») надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту (далі «Ліміт»). Технікоекономічне обґрунтування кредиту фінансування поточної діяльності. Про розмір Ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнтбанк, інтернет клієнт банк, sms повідомлення або інших). Банк здійснює обслуговування Ліміту Клієнта, що полягає у проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку Клієнта, при наявності вільних грошових ресурсів, за рахунок кредитних коштів в межах Ліміту, шляхом дебетування поточного рахунку. При цьому утворюється дебетове сальдо.

Згідно п. 3.18.1.5. Умов, Кредитний ліміт стосовно до цього розділу «Умов та правил надання банківських послуг» являє собою суму грошових коштів, в межах якої Банк здійснює оплату розрахункових документів Клієнта понад залишок грошових коштів на його поточному рахунку. Ліміт розраховується відповідно до затвердженої внутрішньобанківської методикою на підставі даних про рух грошових коштів по поточному рахунку, платоспроможності, кредитної історії та інших показників відповідно до внутрішньобанківськими нормативами і нормативними актами Національного банку України.

Згідно з п. 3.18.1.6. Умов, Ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна Ліміту проводиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнтбанк, Інтернет клієнт банк, sms повідомлення або інших).

Згідно п. 3.18.2.2. Умов, Клієнт зобов`язується:

3.18.2.2.2. Сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитом згідно з п.п. 3.18.4.1, 3.18.4.2, 3.18.4.3.

3.18.2.2.3. Виробляти погашення кредиту, отриманого в межах встановленого Ліміту, не пізніше терміну закінчення періоду безперервного користування кредитом, встановленого п. 3.18.1.11.

3.18.2.2.4. Виробляти погашення різниці між заборгованістю за кредитом і знову встановленим лімітом відповідно до п. 3.18.2.3.2, у разі перевищення заборгованості за кредитом над сумою знову встановленого Ліміту, протягом операційного дня, за станом на який виникла різниця. Погашення цієї різниці трактується як погашення кредиту.

3.18.2.2.5. Повернути кредит у строки, встановлені п.п. 3.18.1.10, 3.18.2.3.4., 3.18.2.2.17.

Відповідно до п. 3.18.4.1. Умов, За користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка).

Порядок розрахунку відсотків:

3.18.4.1.1. За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20го до 25го числа місяця (далі «період, в який дебетове сальдо підлягає обнулення»), розрахунок відсотків здійснюється за процентною ставкою у розмірі, 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

3.18.4.1.2. При необнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулення, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулення, Клієнт сплачує Банку за користування кредитом відсотки в розмірі 24 (двадцять чотири) % річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулення.

3.18.4.1.3. У разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулення, починаючи з 91го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулення, кредит вважається простроченим, а грошові зобов`язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні Клієнтом будь якого з грошового зобов`язання Клієнт сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48 (сорок вісім) % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення Клієнтом будьякого з грошових зобов`язань і при реалізації права Банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання Банківських послуг, Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі 0,1315% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов`язань.

Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, надавши ПП "А1" 21.03.2013 кредитний ліміт в розмірі 8 000,00 грн., 19.06.2013 - в розмірі 9 500,00 грн., 21.06.2013 - в розмірі 16 000,00 грн., 26.07.2013 - в розмірі 18 000,00 грн., 22.11.2013 - в розмірі 23 000,00 грн., 28.01.2014 - в розмірі 16 000,00 грн., 01.03.2014 - в розмірі 16 000,00 грн., 02.03.2014 - в розмірі 15 400,00 грн., 03.03.2014 - в розмірі 18 000,00 грн., що підтверджується довідкою про розмір встановлених кредитних лімітів (а.с. 29, т. 1).

ПП "А1" використовувало кредитні кошти, проте належним чином зобов`язання не виконало у зв`язку з чим виникла заборгованість з повернення кредитних коштів.

З інформації з ЄДР Приватне підприємство "А1" з 17.11.2021 перебуває в стані припинення юридичної особи в результаті її ліквідації за рішенням засновників (учасників).

Станом на 28.07.2025 року у Приватного підприємства "А1" наявна заборгованість за Договором банківського обслуговування у розмірі 408 431,62 грн., з яких:

за кредитним лімітом:

17 250,00 грн. - заборгованість за кредитом,

48 222,26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом,

98 351,25 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 6 926,00 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом.

за послугою "Гарантовані платежі":

26 109,62 грн. - заборгованість за кредитом,

76 258,83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом,

135 313,66 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Також станом на 28.07.2025 року у ПП "А1" наявна заборгованість за обслуговування рахунку у розмірі 306,92 грн. та у розмірі 3 791,50 грн. не сплачені судові витрати.

Дана заборгованість підтверджується виписками з особового рахунку, які наявні в матеріалах справи (т. 1, а.с. 60-249; т. 2, а.с. 1-249; т. 3, а.с. 1-111, а.с. 114, а.с. 116-119).

АТ КБ "ПриватБанк" 28.07.2025 направило на адресу Приватного підприємства "А1" заяву з кредиторськими вимогами разом із розрахунком заборгованості станом на 28.07.2025, договором б/н від 20.03.2013 з додатками, виписками про рух коштів та Витягами з Умов та Правил надання банківських послуг.

15.08.2025 вищевказана заява повернулася відправнику (у зв`язку із закінченням терміну зберігання).

З огляду на викладене позивач був змушений звернутись до суду з вимогами про зобов`язання відповідача в особі ліквідаційної комісії визнати та включити грошові вимоги позивача у сумі 412 530,04 грн до проміжного ліквідаційного балансу та стягнути з відповідача на користь позивача: заборгованість за Договором №б/н від 20.03.2013 у розмірі 408 738,54 грн., з яких заборгованості за кредитним лімітом у сумі 170 749,51 грн. (17 250,00 грн. - заборгованість за кредитом, 48 222,26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 98 351,25 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 6 926,00 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом), заборгованості за гарантійними платежами у сумі 237 682,11 грн. (26 109,62 грн. - заборгованість за кредитом, 76 258,83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 135 313,66 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором), заборгованості за обслуговування рахунку у сумі 306,92 грн.

Щодо заявлених до стягнення з відповідача 408 738,54 грн. з яких заборгованості за кредитним лімітом у сумі 170 749,51 грн. (17 250,00 грн. - заборгованість за кредитом, 48 222,26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 98 351,25 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 6 926,00 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом), заборгованості за гарантійними платежами у сумі 237 682,11 грн (26 109,62 грн. - заборгованість за кредитом, 76 258,83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 135 313,66 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором), заборгованості за обслуговування рахунку у сумі 306,92 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У ст. 633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В ч. 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

У ч. 1 ст. 1067 ЦК України закріплено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Отже, суд приходить до того висновку, що Умови та правила надання банківських послуг, до яких приєднався відповідач, підписавши заяву про приєднання від 20.03.2013, містить істотні умови змішаного договору - кредитного договору та договору банківського рахунку.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що відповідач отримував від позивача кредитні кошти і повинен був повернути останньому кошти в сумі 139 900 грн, що підтверджується банківськими виписками щодо руху коштів відповідача по рахунку за період з 21.03.2013 по 14.04.2025 та з 05.09.2013 по 14.07.2025 та розрахунком заборгованості станом на 09.07.2025 (а.с. 111-113, т. 3) та станом на 17.06.2025 (а.с. 115, т. 3)

Уклавши договір банківського обслуговування, сторони в частині умов, які стосуються кредитного договору, досягли згоди з усіх його істотних умов; договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: про строк кредитування, процентну ставку за користування кредитом, строки сплати платежів, а також права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність за порушення зобов`язань.

Таким чином, суд вважає доведеним факт обізнаності відповідача стосовно усіх істотних умов використання кредитних коштів.

Суд враховує позицію Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.07.2019 року у справі №923/760/18, згідно якої відповідно до частини 2 статті 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

З огляду на викладене Верховний Суд погоджується, що відповідач, підписавши заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, тим самим приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" (далі за текстом - Умови), Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" http://privatbank.ua, які разом із підписаною відповідачем-1 заявою про приєднання до цих Умов складають договір банківського обслуговування та взяв на себе зобов`язання виконувати умови зазначеного договору.

Заява відповідача про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, а також "Умови та правила надання банківських послуг" і "Тарифи Банку", розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua в їх сукупності визначають істотні умови договору банківського обслуговування та підтверджують факт його укладення між позивачем та відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Стаття 549 ЦК України вказує, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Стаття 610 цього ж Кодексу передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У п.3 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.3.18.1.17 Умов обслуговування кредитних лімітів на поточних рахунках корпоративних клієнтів при перерахуванні Клієнтом з поточного рахунку коштів за рахунок кредитного ліміту на будь-які рахунки або пластикові карти, власниками якого є сам власник поточного рахунку або будь-які пов`язані з ним фізичні особи, з суми кожного із проведених в рахунок кредитного ліміту перерахувань стягується комісія в розмірі 3 % від суми перерахувань.

Пунктом 3.18.5.4 Умов визначено, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов`язань, передбаченої п. 3.18.5 - 3.18.5.3 здійснюється протягом 3- х років з дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано Клієнтом. Відповідно до Тарифів розмір пені складає 0,2 %, але не вище подвійної відсоткової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Таким чином, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 408 738,54 грн., з яких заборгованості за кредитним лімітом у сумі 170 749,51 грн. (17 250,00 грн. - заборгованість за кредитом, 48 222,26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 98 351,25 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 6 926,00 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом), заборгованості за гарантійними платежами у сумі 237 682,11 грн. (26 109,62 грн. - заборгованість за кредитом, 76 258,83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 135 313,66 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором), заборгованості за обслуговування рахунку у сумі 306,92 грн., є правомірним, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинного законодавства.

Перевіркою правильності розрахунку процентів, комісії та пені за прострочення погашення кредиту у вказаних позивачем періодах не виявлено помилок, що свідчить про обґрунтованість заявлених до стягнення сум.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом та пені, комісії, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

Задовольняючи позовні вимоги судом прийнято до уваги, що відповідачем не було надано ні доказів погашення заборгованості, ні власного контррозрахунку заборгованості.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача в особі ліквідаційної комісії визнати та включити грошові вимоги позивача в загальній сумі 412 530,04 грн. до проміжного ліквідаційного балансу, суд зазначає наступне.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що кредиторські вимоги АТ КБ "ПриватБанк" до ПП "А1" в загальному розмірі 412 530,04 грн., є обґрунтованими

Приватне підприємство ПП "А1" є юридичною особою, що створена 01.02.2013 (запис про державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).

17.11.2021 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис про рішення засновників щодо припинення юридичної особи. Строк для заявлення кредиторами своїх вимог встановлено до 18.01.2022.

28.07.2025 Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" направило до ліквідаційної комісії Приватного підприємства "А1" заяву з кредиторськими вимогами разом із розрахунком заборгованості станом на 28.07.2025, договором б/н від 20.03.2013 з додатками, виписками про рух коштів та Витягами з Умов та Правил надання банківських послуг.

Факт направлення даної заяви підтверджується наявними в матеріалах справи описом вкладення у цінний лист, накладною №110 та фіскальним чеком поштової установи від 28.07.2025.

Відповідно до відомостей з офіційного сайту АТ Укрпошта щодо відстеження пересилання поштових відправлень, заява позивача та додані до неї документи були повернуті відправнику 15.08.2025 з відміткою За закінченням встановленого терміну зберігання.

Частиною 1 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Положеннями ст. 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

З огляду на викладені норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання та права вимоги його виконання є, зокрема, закон, що встановлює обов`язкові дії для того чи іншого суб`єкта в межах відповідних правовідносин.

Частиною 1 ст. 104 Цивільного кодексу України (тут і далі в редакції чинній станом на дату прийняття рішення і внесення запису про рішення засновників ПП "А1" щодо припинення юридичної особи) встановлено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Цивільного кодексу України юридична особа ліквідується: 1) за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами; 2) за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи через допущені при її створенні порушення, які не можна усунути, за позовом учасника юридичної особи або відповідного органу державної влади; 3) за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи в інших випадках, встановлених законом, - за позовом відповідного органу державної влади.

Статтею 105 Цивільного кодексу України передбачено порядок виконання рішення про припинення юридичної особи, а саме: учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов`язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію; учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється; виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи; до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи; голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Частиною 8 ст. 111 Цивільного кодексу України передбачено, що ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується ліквідаційною комісією (ліквідатором) юридичної особи.

При цьому, за приписами ч. 6 ст. 105 Цивільного кодексу України, кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Матеріалами справи підтверджується факт звернення Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до комісії з припинення ПП "А1" із заявами про розгляд його кредиторських вимог.

Відтак, в силу приписів ч. 6 ст. 105, ч. 5 ст. 254, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України комісія з припинення ПП "А1" зобов`язана була на протязі тридцяти днів розглянути та прийняти рішення з приводу задоволення чи відхилення (включення до проміжного ліквідаційного балансу) кредиторських вимог Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк", викладених в заявах та повідомити про це останнього.

Однак, доказів розгляду відповідачем кредиторських вимог позивача та прийняття відповідного рішення за наслідками такого розгляду матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 3 ст. 112 Цивільного кодексу України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії.

У поданій до комісії з припинення заяві позивач просив визнати кредиторські вимоги за договорами, що виникли станом на 28.07.2025 у загальному розмірі 412 530,04 грн.

Проте, як свідчать матеріали справи, в порушення імперативних приписів ч. 6 ст. 105 Цивільного кодексу України відповідачем ані у встановлений вказаною нормою строк, ані на даний час, не розглянуто кредиторських вимог позивача та не прийнято відповідного рішення за наслідками такого розгляду, а тому вимоги позивача в частині зобов`язання Приватного підприємства "А1" в особі ліквідаційної комісії визнати та включити до проміжного ліквідаційного балансу грошові вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" у загальній сумі 412 530,04 грн, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також суд звертає увагу сторін на позицію Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 30.08.2024 у справі 905/451/22, щодо питання чи відповідає належному способу захисту прав кредитора юридичної особи, яка перебуває в стані припинення (після прийняття засновниками (учасниками) рішення про ліквідацію юридичної особи), позов про стягнення суми грошових коштів, та чи підлягає в такому разі рішення суду про задоволення відповідного позову примусовому виконанню державною виконавчою службою або приватним виконавцем.

В даній постанові Верховний Суд зробив наступні висновки зокрема 63. Позовна вимога про стягнення грошових коштів з боржника - юридичної особи, яка перебуває у стані припинення, відповідає способу захисту, встановленому законом (примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини 2 статті 16 ЦК України, частина 2 статті 20 ГК України)), і цей спосіб захисту є ефективним.

64. Об`єднана палата також звертає увагу на те, що позовна вимога про зобов`язання включити грошові вимоги до проміжного ліквідаційного балансу є неефективною. По-перше, виконання судового рішення про задоволення такої вимоги залежить виключно від волі відповідача. По-друге, навіть виконання такого судового рішення, тобто включення вимоги кредитора до проміжного ліквідаційного балансу юридичної особи, само по собі не гарантує сплати боргу юридичною особою, бо така сплата теж залежить виключно від волі боржника. По-третє, учасники юридичної особи, до проміжного ліквідаційного балансу якої на виконання судового рішення включені грошові вимоги кредитора, або відповідний орган юридичної особи чи відповідний державний орган можуть прийняти рішення про відміну рішення про припинення юридичної особи (частина 11 статті 17, пункт 7 частини 1 статті 251 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань"), внаслідок чого внесення вимоги кредитора до проміжного ліквідаційного балансу юридичної особи втратить будь-яке значення. У цьому випадку кредитору доведеться повторно звертатись до суду, але вже з вимогою про стягнення грошової суми.

65. Варто також звернути увагу на таке. Відповідно до частини 1 статті 112 ЦК України у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом; 2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності; 3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов`язкових платежів); 4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги. Вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредитору цієї черги.

66. Об`єднана палата звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду про те, що національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №815/1226/18 (провадження № 11-1206апп19, пункт 80), від 08.02.2022 у справі №209/3085/20 (провадження № 14-182цс21, пункт 42), від 13.07.2022 у справі №199/8324/19 (провадження №14-212цс21)). Тлумачення законодавства судам слід здійснювати системно, враховувати правову природу спірних відносин, загальну спрямованість законодавства та права України в цілому, а результат тлумачення законодавства має бути розумним та справедливим (пункт 6 статті 3 ЦК України). Зокрема, законодавство слід тлумачити у відповідності з розумними цілями регулювання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 911/1278/20 (провадження № 12-33гс22, пункт 7.33).

67. Тому об`єднана палата підкреслює, що норма частини першої статті 112 ЦК України стосується ліквідації тільки платоспроможної юридичної особи. Її слід застосовувати не у відриві, а разом з іншими положеннями ЦК України, зокрема, разом із частиною шостою статті 104, частиною третьою статті 110 ЦК України, тобто системно. Відповідно до частини шостої статті 104 ЦК України порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом, а відповідно до частини третьої статті 110 ЦК України, якщо вартість майна юридичної особи є недостатньою для задоволення вимог кредиторів, юридична особа здійснює всі необхідні дії, передбачені КУзПБ. Отже, встановлена частиною першою статті 112 ЦК України черговість задоволення вимог кредиторів не може мати на меті задоволення вимог кредиторів певних черг і часткове незадоволення кредиторів інших черг чи їх незадоволення взагалі. Якщо юридична особа є платоспроможною, то підлягають задоволенню всі вимоги кредиторів, що виключає порушення їх прав. Тому об`єднана палата дійшла висновку, що частина перша статті 112 ЦК України має на меті врегулювати черговість добровільного задоволення боржником тих вимог кредиторів, які визнані ним самостійно, і не регулює задоволення вимог кредиторів за судовими рішеннями, які підлягають примусовому виконанню. Протилежне тлумачення зазначених законодавчих норм призвело би до порушення статті 6 Конвенції (право на справедливий суд) у світлі практики ЄСПЛ.

68. Об`єднана палата також звертає увагу на те, що відповідно до частини п`ятої статті 112 ЦК України вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними. Цю частину слід застосовувати разом із частиною четвертою статті 112 ЦК України, відповідно до якої вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно. Отже, положення частини п`ятої статті 112 ЦК України щодо погашення вимог, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, застосовуються лише до вимог, які заявлені після спливу строку, встановленого для їх пред`явлення. До вимог, які заявлені вчасно, та вимог, які підлягають примусовому задоволенню на підставі судового рішення, правила про погашення вимог не застосовуються. Якщо у процедурі ліквідації юридичної особи з`ясується, що майна юридичної особи недостатньо для задоволення всіх вимог кредиторів, боржник зобов`язаний звернутися до суду із заявою про порушення справи про банкрутство відповідно до частини третьої статті 110 ЦК України.

69. Виходячи з викладеного, статтю 112 ЦК України не можна тлумачити так, що вона забороняє примусове виконання судового рішення, ухваленого щодо боржника - юридичної особи, яка перебуває у стані припинення. Такого регулювання стаття 112 ЦК України не містить (та й не може містити з огляду на статтю 6 Конвенції у світлі практики ЄСПЛ).

70. Натомість черговість, передбачена статтею 112 ЦК України, спрямована на те, щоб у разі виявлення під час добровільного задоволення боржником самостійно визнаних ним вимог ознак неплатоспроможності і подальшого порушення справи про банкрутство ризик незадоволення таких вимог був мінімальним саме для перших черг кредиторів, визначених цією статтею. Адже вимоги, визнані боржником самостійно, можуть бути необґрунтованими, що і перевіряється судом в межах справи про банкрутство. Водночас це не стосується вимог кредиторів за судовим рішенням у процедурі добровільної ліквідації, бо обґрунтованість цих вимог вже встановлена судом і не може ставитись боржником під сумнів в межах зазначеної процедури. Тому доти, доки ознаки неплатоспроможності боржника - юридичної особи не встановлені, такі кредитори мають отримувати задоволення своїх вимог в загальному порядку у виконавчому провадженні. Але як тільки ознаки неплатоспроможності виявлені (наприклад, внаслідок добровільного визнання боржником нових вимог або стягнення грошових коштів судом на користь нових кредиторів), ліквідатор має звернутись до суду для порушення справи про банкрутство; тоді виконання судових рішень здійснюється в межах такої справи і в іншій черговості, ніж встановлена у статті 112 ЦК України, а саме в черговості, встановленій статтею 64 КУзПБ..

Таким чином загальна сума грошових зобов`язань Приватного підприємства "А1", що має бути включена до проміжного ліквідаційного балансу, перед Акціонерним товариством Комерційним банком Приватбанк станом на 28.07.2025 складає 412 530,04 грн.

Крім того загальна сума, що підлягає стягненню з Приватного підприємства "А1" на користь Акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк станом на 28.07.2025 складає 408 738,54 грн., яка включає в себе заборгованості за кредитним лімітом у сумі 170 749,51 грн. (17 250,00 грн. - заборгованість за кредитом, 48 222,26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 98 351,25 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 6 926,00 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом), заборгованості за гарантійними платежами у сумі 237 682,11 грн. (26 109,62 грн. - заборгованість за кредитом, 76 258,83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 135 313,66 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором), заборгованості за обслуговування рахунку у сумі 306,92 грн.

З огляду на викладене позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надавши оцінку наявним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності, а також із дослідження кожного із них окремо та у сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи, приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 7, 13, 46, 73, 74, 76-80, 86, 91, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 252, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

У Х В А Л И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Приватне підприємство "А1" (вул. Кравчика Петра, 33, м. Ладижин, Гайсинський район, Вінницька обл., 24321, ) в особі ліквідаційної комісії включити грошові вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, ) у загальній сумі 412 530,04 грн. до проміжного ліквідаційного балансу.

3. Стягнути з Приватне підприємство "А1" (вул. Кравчика Петра, 33, м. Ладижин, Гайсинський район, Вінницька обл., 24321, ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, ) заборгованість за Договором №б/н від 20.03.2013 у розмірі 408 738,54 грн., з яких заборгованості за кредитним лімітом у сумі 170 749,51 грн (17 250,00 грн. - заборгованість за кредитом, 48 222,26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 98 351,25 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 6 926,00 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом), заборгованості за гарантійними платежами у сумі 237 682,11 грн. (26 109,62 грн. - заборгованість за кредитом, 76 258,83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 135 313,66 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором), заборгованості за обслуговування рахунку у сумі 306,92 грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

5. Примірник повного судового рішення направити сторонам в зареєстровані електронні кабінети в підсистемі ЄСІТС Електронний суд.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст.256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 22 грудня 2025 р.

Суддя Ігор МАСЛІЙ

віддрук. прим.:

1 - до справи