УХВАЛА

15 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 914/637/25

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Краснова Є. В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Львівського комунального підприємства "Львівське міжміське бюро технічної інвентаризації" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 (колегія суддів: Зварич О. В., Кравчук Н. М., Панова І. Ю.) та на рішення Господарського суду Львівської області від 23.06.2025 (суддя Рим Т. Я.) у справі

за позовом Львівського комунального підприємства "Львівське міжміське бюро технічної інвентаризації" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Прогрестехбуд" за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівенергозбут", 2) Приватного акціонерного товариства "Львівобленерго", 3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Газенерго-Трейд" про стягнення 1 045 648,93 грн,

ВСТАНОВИВ:

07.03.2025 Львівське комунальне підприємство "Львівське міжміське бюро технічної інвентаризації" (далі - Львівське КП "Львівське МБТІ") звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Прогрестехбуд" (далі - ТОВ "БК "Прогрестехбуд") про стягнення 1 045 648,93 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач під час виконання будівельних робіт згідно з контрактною угодою від 08.11.2023 № EU-LVIV-1-2 на будівельному майданчику на вул. Миколайчука у місті Львові безпідставно використав електроенергію за рахунок Львівського КП "Львівське МБТІ", а отже, безпідставно утримав кошти, які повинен був сплатити за постачання та розподіл електричної енергії.

23.06.2025 Господарський суд Львівської області ухвалив рішення, залишене без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 про відмову у задоволенні позову.

25.11.2025 Львівське КП "Львівське МБТІ" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, зі змісту якої вбачається, що скаржник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення - про задоволення позову.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2025 справу передано на розгляд колегії суддів у складі: Краснова Є. В. - головуючого, Рогач Л. І., Мачульського Г. М.

Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав). Тобто процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або допущене судом порушення норм процесуального права та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, з одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

Підставами касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій скаржник визначив пункти 1, 3 частини другою статті 287 ГПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другою статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У цьому випадку необхідно чітко вказати:

- норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні;

- навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;

- навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;

- обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

При цьому слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

У касаційній скарзі Львівське КП "Львівське МБТІ" узагальнено посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 26.05.2022 у справі № 915/940/18, від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, від 01.06.2021 у справі № 916/2478/20, від 04.05.2022 у справі № 903/359/21, від 05.10.2022 у справі № 904/4046/20, від 06.02.2020 у справі № 910/13271/18, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18, від 16.09.2022 у справі № 913/703/20, - щодо застосування статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Проте скаржник, зазначаючи про те, що суди попередніх інстанцій неправильно кваліфікували спірні правовідносини як договірні та дійшли помилкового висновку про незастосування статей 1212, 1213 ЦК України, не обґрунтував подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справах, на які посилається скаржник у касаційній скарзі і в яких Верховний Суд виклав свій висновок. Крім того, скаржник не зазначив норми права, які суди застосували в оскаржуваних судових рішеннях всупереч правовим позиціями суду касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник повинен вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору.

Посилаючись на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України як на підставу касаційного оскарження, скаржник у касаційній скарзі зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування статей 1212, 1213 ЦК України у правовідносинах, що виникають у ситуації, коли підрядник для виконання будівельних робіт використав матеріальні ресурси замовника (електроенергію), за умови відсутності у замовника обов`язку забезпечувати виконання будівельних робіт матеріальними ресурсами (електроенергією).

Однак зазначені норми мають загальний характер, тобто підлягають застосуванню до будь-яких позадоговірних відносин, а скаржник у касаційній скарзі не наводить аргументованого обґрунтування необхідності формування висновку Верховного Суду щодо застосування зазначених ним норми права в контексті спірних правовідносин з урахуванням встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи.

При цьому наведені скаржником обґрунтування підстав касаційного оскарження є взаємовиключними, а саме: скаржник наполягає на неврахуванні судами висновків Верховного Суду щодо застосування статей 1212, 1213 ЦК України до спірних правовідносин (безпідставне збагачення підрядника за рахунок замовника), водночас стверджує про відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах.

В свою чергу Верховний Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті.

Тож скаржнику необхідно визначитися щодо підстав касаційного оскарження, передбачених у пунктах 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України, та обґрунтувати такі підстави з урахуванням викладеного вище.

Частиною першою статтею 288 ГПК України визначено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 цього Кодексу (частина друга статті 288 ГПК України).

Як зазначалося раніше, Західний апеляційний господарський суд прийняв постанову 27.10.2025, тому останній день для оскарження цієї постанови припав на 17.11.2025, тоді як скаржник звернувся з касаційною скаргою 25.11.2025 (дата формування документа в системі "Електронний суд"), тобто з пропуском визначеного статтею 288 ГПК України строку.

У касаційній скарзі Львівське КП "Львівське МБТІ" зазначає, що копію оскаржуваної постанови отримало 06.11.2025, водночас скаржник у касаційній скарзі не порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження, а тому для усунення зазначених недоліків скаржнику необхідно звернутися до суду з клопотанням (заявою) про поновлення цього строку.

За приписами частини другої статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 ГПК України, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Згідно з частиною другою статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Отже, касаційна скарга Львівського КП "Львівське МБТІ" підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України з наданням скаржнику можливості належним чином обґрунтувати визначені ним підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України, а також надати клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Львівського комунального підприємства "Львівське міжміське бюро технічної інвентаризації" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 та на рішення Господарського суду Львівської області від 23.06.2025 у справі № 914/637/25 залишити без руху.

2. Установити скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

3. У разі усунення недоліків документи направити на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: вул. О. Копиленка, 6, м. Київ, 01016 та всім іншим учасникам справи, додавши до заяви про усунення недоліків докази такого направлення, а також докази про отримання цієї ухвали суду касаційної інстанції.

4. Роз`яснити скаржнику, що в разі невиконання вимог суду касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде йому повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснов