РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.12.2025Справа № 910/11871/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., за участю секретаря судового засідання Салацької О.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Міністерства Юстиції України (вул. Архітектора Городецького, буд. 13, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код 00015622)

до Київської міської ради (вул. Хрещатик, буд. 36, м. Київ, 01044; ідентифікаційний код 22883141)

про стягнення 4 777 686, 93 грн.,

Представники сторін:

від позивача: Євглевська Олександра Володимирівна

від відповідача: Перепелицин Костянтин Михайлович

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції Позивача

До Господарського суду міста Києва звернулося Міністерство Юстиції України (далі за текстом - Мін`юст, Позивач) з позовом до Київської міської ради (далі за текстом - КМР, Відповідач), в якому Позивач просить суд стягнути з Відповідача 4 777 686, 93 грн збитків завданих Державному бюджету України.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначає, що ним за рахунок коштів Державного бюджету на виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Будівельно-інвестиційна група 1 проти України» (№ 56903/10) від 17.12.2020 (остаточне 12.10.2023) сплачено ДП «Будівельно-інвестиційна група 1» 4 777 686,93 грн (еквівалент 113 418 євро), що підтверджується платіжним дорученням від 12.04.2024 № 1787.

В силу положень частини 5 статті 9 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Позивач стверджує про існування у нього як органу, відповідального за забезпечення представництва України в Європейському суді та координацію виконання його рішень обов`язку звернутися до суду з позовом про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виконання вказаного вище рішення Європейського суду, що наразі і вчинено.

Позивач стверджує, що визнання Європейським судом з прав людини порушення Державою Україна Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі за текстом - Конвенція) є наслідком протиправних дій Відповідача, які призвели до порушення законних прав заявника, що в свою чергу стало підставою для звернення його до Європейського суду з прав людини за отриманням матеріального відшкодування.

2. Стислий виклад позиції Відповідача

У поданому відзиві Відповідачем цитується законодавство, що регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України.

Також Відповідач звертає увагу суду на необхідність наявності складу правопорушення для застосування відповідальності (деліктної) у вигляді стягнення збитків, що наразі є предметом розгляду даної справи.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 27.10.2025.

У підготовчому засіданні 27.10.2025 судом відмовлено у задоволенні усного клопотання Відповідача про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву.

Водночас, з метою повного та всебічного з`ясування обставин по даній справи судом з власної ініціативи поновлено процесуальний строк та долучено відзив на позовну заяву до матеріалів справи. Дана інформація занесена до протоколу судового засідання від 27.10.2025.

У підготовчому засіданні 27.10.2025 судом оголошено перерву до 17.11.2025.

12.11.2025 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву.

17.11.2025 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

У підготовчому засіданні 17.11.2025 судом оголошено перерву до 08.12.2025.

У підготовчому засіданні 08.12.2025 судом закрито підготовче провадження справу призначено до судового розгляду на 22.12.2025.

У судовому засіданні 22.12.2025 представником Позивача надано пояснення по суті позову, який Позивач просив суд задовольнити.

Представник Відповідача заперечував щодо задоволення позову.

Таким чином, заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, у судовому засіданні 22.12.2025 відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Європейським судом з прав людини розглянуто справу «Будівельно-інвестиційна Група 1» проти України», яка стосується тверджень підприємства-заявника (ДП «Будівельно-інвестиційна Група 1») за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, що органи місцевого самоврядування перешкодили їм побудувати багатоповерховий житловий будинок і не надали жодного відшкодування у зв`язку з цим.

17.12.2020 Європейським судом з прав людини постановлено рішення (по суті) (Заява № 56903/70), яким, зокрема, визнано факт порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції оскільки у поведінці національних органів влади та судів існували серйозні недоліки, унаслідок яких оскаржуваний захід, переслідуючи законну мету захисту загального інтересу, поклав надмірний індивідуальний тягар на підприємство-заявника (ДП Будівельно-інвестиційна Група 1» (пункт 55, сторінка 12 рішення від 17.12.2020)).

З рішення Європейського суду з прав людини від 17.12.2020 (Заява № 56903/70) вбачається наступне:

- Київська міська рада ухвалила рішення від 24.06.2004 № 339- 8/1549 про затвердження проєкту відведення та передачу в короткострокову оренду (строком на п`ять років) земельної ділянки площею 0,58 гектара для будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями соціально-громадського призначення та підземним паркінгом. Місце розташування об`єкта: перехрестя вулиці Березняківської та проспекту Павла Тичини у Дніпровському районі міста Києва;

- між Київською міською радою (орендодавцем) та Дочірнім підприємством «Будівельно-інвестиційна група 1» (орендарем) укладено Договір оренди земельної ділянки від 28.10.2004 № 66-6-00200, який зареєстровано 2.11.2004 у встановленому порядку. У договорі визначено кадастровий номер :90:137:0094, цільове призначення, порядок користування, розмір і строки внесення орендної плати та обов`язок завершити забудову у визначені строки;

- замовник пройшов дозвільні процедури, у тому числі отримав Позитивний висновок комплексної державної експертизи від 22.12.2006 та Дозвіл на виконання будівельних робіт від 10.09.2007 № 2727-Дн/Р щодо вказаного об`єкта. На будівельному майданчику розпочато підготовчі роботи (огородження, геодезичні розбивки, організація підключень інженерних мереж);

- 11.03.2008 підприємство-заявник уклало договір з іноземною компанією щодо інвестування у проект будівництва;

- 12.06.2007 жителі міста, які проживали поблизу земельної ділянки, попросили місцеве управління земельних ресурсів перевірити, чи дотрималися органи місцевого самоврядування та інші заінтересовані сторони положень законодавства, згідно з якими земельна ділянка була відведена підприємству-заявнику;

- 17.06.2007 Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація провела громадські слухання за участю місцевих посадових осіб, представників громадських організацій, журналістів і 256 осіб, які проживали поблизу будівництва. Представники підприємства-заявника не брали участі у зборах. Під час зборів громадяни наголосили на важливості збереження земельної ділянки як зеленої території, яка вже включала 335 дерев з дитячими майданчиками. Вони також посилалися на офіційні будівельні та санітарні норми щодо забудови населених пунктів, які визначали співвідношення дитячих майданчиків і рекреаційних зон до щільності населення, та дійшли висновку, що у випадку зведення багатоповерхового будинку ці стандарти явно будуть порушені. Вони наполягали, що, незважаючи на вимоги закону, їхня думка стосовно будівництва врахована не була;

- у зв`язку з цим голова місцевої громадської організації повідомила, що зустрілася з директором підприємства-заявника та отримала, серед інших документів, копію протоколу попередніх громадських слухань, під час яких громадяни нібито підтримали проект будівництва. У відповідь зацікавлені громадяни заперечили підтримку будь-якого проекту будівництва;

- насамкінець, учасники громадських слухань вирішили, що органи місцевого самоврядування мали вжити заходів для надання земельній ділянці статусу «скверу» і звернутися з вимогою до органів державної влади щодо розірвання договору оренди та скасування рішення Київської міської ради від 24.06.2004;

- 24.07.2007 депутати Київської міської ради звернулися до Київського міського голови в інтересах мешканців, які проживали поблизу земельної ділянки. Депутати повідомили, що представники ініціативної групи зібрали 1 187 підписів громадян, які заперечували проти забудови земельної ділянки. Крім того, вони повідомили, що 17.07.2007 відбулися громадські слухання, під час яких підтверджено рішучу незгоду громади з проектом будівництва;

- депутати запропонували скасувати рішення про відведення спірної земельної ділянки для будівництва та надати земельній ділянці статус скверу;

- 26.07.2007 заступник Міністра регіонального розвитку та будівництва України повідомив голові Київської міської державної адміністрації, що під час прийняття Київською міською радою рішення від 24.06.2004 думка громадян не була врахована. З огляду на рішучу незгоду мешканців із будівництвом багатоповерхового будинку заступник Міністра запропонував розглянути можливість вилучення земельної ділянки у підприємства-заявника;

- 26.06.2008 Київський міський голова, вважаючи, що підприємство-заявник порушило порядок спорудження об`єкта містобудування, дав розпорядження органам місцевого самоврядування вжити заходів щодо скасування дозволу на будівництво, виданого підприємству-заявнику;

- 17.07.2008 Київська міська рада, враховуючи протокол громадських слухань та численні скарги стосовно цього будівництва, скасувала своє рішення від 24.06.2004 щодо передання підприємству-заявнику в оренду земельної ділянки та запропонувала останньому розірвати договір оренди. У цьому ж рішенні Київська міська рада вирішила, що земельну ділянку слід розвивати як сквер відповідно до програми розвитку зелених зон міста Києва;

- у 2018 році Київська міська рада надала дозвіл на подальший розвиток скверу на земельній ділянці та вирішила, що для цього земельну ділянку слід відвести комунальному об`єднанню у постійне користування.

Дослідивши зміст рішення Європейського суду з прав людини від 17.12.2020, судом встановлено, що ДП «Будівельно-інвестиційна Група 1» у судовому провадженні у Європейському суді з прав людини скаржилося на те, що органи державної влади порушили його майнові права, коли скасували своє попереднє рішення про відведення підприємству-заявнику земельної ділянки чим унеможливили будівництво багатоквартирного будинку.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2020 суд прийшов до висновку, що під час прийняття оскаржуваного рішення Київської міської ради (17.07.2008) підприємство-заявник (ДП «Будівельно-інвестиційна Група 1») мало законні сподівання щодо використання земельної ділянки та здійснення на ній своєї діяльності, а законні сподівання підприємства-заявника, пов`язані з його економічними інтересами, такими як використання земельної ділянки та здійснення господарської діяльності, були достатньо важливими, щоб становити суттєвий інтерес, і тому можуть вважатися «майном» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Так, оскаржуване рішення Київської міської ради (17.07.2008) за висновками суду було втручанням у право підприємства-заявника на мирне володіння своїм майном (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 17.12.2020), а рішення надати земельній ділянці статусу скверу могло розглядатися як важливий захід, що враховував громадську думку стосовно долі земельної ділянки, однак таке рішення навряд чи було сумісним із зобов`язаннями органів державної влади за договором оренди та вимогою національного законодавства, згідно з якою орендодавець був зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

В силу зазначеного Європейський суд з прав людини у пункті 51 рішення від 17.12.2020 дійшов висновку, що Київська міська рада не виправдала законні сподівання підприємства-заявника на юридичну визначеність, яка ґрунтується на ідеї непорушності угод та чітких нормах національного законодавства, а невизначеність - законодавча, адміністративна або така, що виникає із застосовної органами державної влади практики, - є серйозною причиною для занепокоєння під час оцінки поведінки держави за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції (див. рішення у справі «Броньовський проти Польщі» [ВП] (Broniowski v. Poland) [GC], заява № 31443/96, пункт 151, ЄСПЛ 2004-V).

Крім того, судом враховано, що протягом тривалого періоду часу органи державної влади були добре обізнані про громадське занепокоєння щодо проекту будівництва, і хоча вони, з одного боку, розглядали питання відмови від будівництва житлового будинку, з іншого, продовжували надавати подальші дозволи на будівництво, видавши підприємству-заявнику дозвіл на виконання будівельних робіт, що в своїй сукупності свідчать, що національні органи влади не дотрималися свого зобов`язання діяти в належний і послідовний спосіб.

У контексті зазначених міркувань суд дійшов висновку, що існували серйозні недоліки у поведінці національних органів влади та судів, унаслідок яких оскаржуваний захід, переслідуючи законну мету захисту загального інтересу, поклав надмірний індивідуальний тягар на підприємство-заявника.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 11.01.2024 (справедлива сатисфакція) (Заява № 56903/70) суд зобов`язав Державу Україну сплатити заявнику:

- 100 000 євро в якості відшкодування матеріальної шкоди;

- 1 186 євро та додатково суму будь-якого податку, що може нараховуватися підприємству-заявнику, в якості компенсації судових та інших витрат, понесених під час провадження на національному рівні;

- 12 232 євро та додатково суму будь-якого податку, що може нараховуватися підприємству-заявнику, в якості компенсації судових та інших витрат, понесених під час провадження у суді.

Позивачем сплачено на користь ДП «Будівельно-інвестиційна Група 1» 4 777 686, 93 грн (еквівалент 113 418 євро), що підтверджується платіжним дорученням від 12.04.2024 № 1787, які в межах даного провадження Позивач просить суд стягнути з Відповідача у якості збитків заподіяних Державному бюджету України.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України регулюються Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі за текстом - Закон).

Частиною 5 статтею 9 Закону чітко визначено, що позивачем у справах про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування, виступає Орган Представництва, який зобов`язаний протягом шести місяців з моменту, визначеного в частині четвертій статті 8 цього Закону звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 784 від 31.05.2006 (зі змінами і доповненнями) «Про заходи щодо реалізації Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на Міністерство юстиції покладено функції органу, відповідального за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання його рішень.

Частиною 4 Закону закріплено, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині третій цієї статті документів здійснює списання на вказаний Стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України. Порядок збереження коштів на депозитному рахунку державної виконавчої служби визначається Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною 6 Закону визначено, що державна виконавча служба протягом трьох днів надсилає Органу представництва постанову про закінчення виконавчого провадження та підтвердження списання коштів.

Відповідно до статті 8 Закону виплата Стягувачу відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні.

Як встановлено судом вище, факт виконання Позивачем рішення Європейського суду з прав людини у справі Будівельно-інвестиційна Група 1» проти України» та виплата коштів підтверджується платіжним дорученням від 12.04.2024 № 1787 на суму 4 777 686, 93 грн. та постановою про закінчення виконавчого провадження № 73999428 від 19.04.2024.

Виплачені кошти за рішенням Європейського суду є збитками Державного бюджету України.

Відповідно до статті 46 Конвенції високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Пунктом 1 статті 1 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що Рішення: а) остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо справедливої сатисфакції у справі проти України; в) рішення Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання у справі проти України; г) рішення Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України.

Відповідно до статті 2 Закону рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

Підпунктом 60 пункту 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228 (зі змінами), передбачено, що Міністерство юстиції України звертається до суду з позовами про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування за рішеннями Європейського суду.

Згідно із пунктом 8 частини 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Юридичною підставою суто цивільно-правової відповідальності є закон, а фактичною - вчинення цивільного правопорушення. За загальним правилом особа підлягає цивільно-правовій відповідальності за наявності сукупності умов, які утворюють склад цивільного правопорушення.

Підставами цивільно-правової відповідальності є: протиправність поведінки (дія чи бездіяльність); наявність майнової та (або) моральної шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. При цьому необхідно встановити, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність хоча б одного із зазначених елементів виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у виді покладення на нього обов`язку відшкодування збитків (наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 24.11.2020 у справі № 910/22855117).

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Під шкодою слід розуміти, зокрема, зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Причинний зв`язок, як елемент складу цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода- наслідком. Також деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку щодо правомірності заявлених вимог та наявності підстав заявлених до стягнення збитків саме з Відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Київська міська рада є органом місцевого самоврядування, який від імені територіальної громади міста Києва приймає рішення, обов`язкові для виконання всіма розташованими на території міста підприємствами, установами, організаціями та громадянами.

Частина 2 статті 1 Регламенту Київської міської ради, який затверджений рішенням Київської міської ради від 4.11.2021 № 3135/3176 встановлює, що Київська міська рада є юридичною особою і може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав та нести обов`язки, бути позивачем і відповідачем у судах, зокрема звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації повноважень Київради та забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Прийняті Київською міською радою рішення мають ознаки правових актів індивідуальної чи нормативної дії і відповідно до статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є обов`язковими до виконання на всій території міста Києва.

Так, у спірних правовідносинах, які призвели до звернення юридичної особи до Європейського суду з прав людини, що в подальшому і стало підставою для виплати коштів з Державного бюджету України, саме Відповідачем допущено протиправну поведінку, яка вбачається у його обізнаності щодо громадського занепокоєння щодо проекту будівництва та одночасного продовження розгляду питання будівництва житлового будинку ДП «Будівельно-інвестиційна Група 1».

Відповідачем не дотримано справедливого балансу між публічним інтересом і правами землекористувача, вчинено непослідовні дії, що Європейський суд з прав людини прямо відніс до «серйозних недоліків» у поведінці органів влади.

Саме Відповідачем не дотримано свого зобов`язання діяти в належний і послідовний спосіб та тим самим допущено непропорційне втручання у право заявника (забудовника) на мирне володіння майном, поклавши на нього надмірний індивідуальний тягар шляхом скасування 17.07.2008 свого рішення про відведення спірної земельної ділянки та включення спірної земельної ділянки до переліку скверів, яке водночас було не сумісним із зобов`язаннями органів державної влади за договором оренди та вимогою національного законодавства згідно висновків Європейського суду з прав людини.

Зазначені рішення та дії Відповідача створили перешкоди для користування ділянкою за договором і суперечили прямому припису статті 24 Закону «Про оренду землі» та тим самим нівелювали умови укладеного договору оренди земельної ділянки від 28.10.2004 № 66-6-00200 щодо цільового використання земельної ділянки, забудова якої внаслідок дій Відповідача (рішення від 17.07.2008 № 46/46) стала неможливою.

Фактично, Київська міська рада як орендодавець, не припинивши вказаного договору оренди у встановленому порядку, прийняла рішення (від 17.07.2008 № 46/46), яке унеможливило користування ділянкою за цільовим призначенням, що свідчить про неналежне виконання Відповідачем зобов`язань орендодавця за договором оренди земельної ділянки від 28.10.2004 № 66-6-00200 в результаті чому орендарю заподіяно збитки в розмірі остаточно визначеному в рішенні Європейського суду з прав людини від 11.01.2024 (справедлива сатисфакція) (Заява № 56903/70), які виплачені саме Позивачем за рахунок Державного бюджету України.

Вина Відповідача полягає у формі умислу, яка полягає у свідомому прийнятті рішення від 17.07.2008 № 46/46, яке порушило права орендаря.

В межах даного провадження судом не надається оцінка у присуджених до стягнення сум, а враховуючи преюдиційні висновки Європейського суду з прав людини, викладене вище суд дійшов висновку, що саме протиправні, неналежні та недобросовісні дії Відповідача як розпорядника земельної ділянки за договором оренди земельної ділянки від 28.10.2004 № 66-6-00200 призвели до понесення Позивачем заявленої до стягнення суми збитків, що в свою чергу свідчить про обґрунтованість заявлених вимог.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

З огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що внаслідок протиправних дій Відповідача за рахунок коштів Державного бюджету України виплачено 4 777 686, 93 грн з метою виконання рішення Європейського суду з прав людини, що свідчить про правомірність та обґрунтованість заявлених вимог, а відтак і наявність підстав для задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на Відповідача.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, 123, 129, статтями 236-238, статтями 240 та 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Міністерства Юстиції України - задовольнити.

2. Стягнути з Київської міської ради (вул. Хрещатик, буд. 36, м. Київ, 01044; ідентифікаційний код 22883141) на користь Державного бюджету України збитки в розмірі 4 777 686 (чотири мільйони сімсот сімдесят сім тисяч шістсот вісімдесят шість) грн 93 коп. та судовий збір в розмірі 57 332 (п`ятдесят сім тисяч триста тридцять дві) грн 24 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано: 25.12.2025

Суддя Антон ПУКАС