ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

17.12.2025 м.Дніпро Справа № 876/16/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач у справі)

при секретарі судового засідання Карпенко А.С.

Представники сторін в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду були повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНО-СЕРВІСНА КОМПАНІЯ "АЛЬФАТЕХ" про видачу виконавчого документа на примусове виконання ухвали третейського суду про забезпечення позову постійно діючого регіонального третейського суду України при Асоціації Регіональна правова група від 04.11.2025 (у складі колегії суддів: головуючого третейського судді Щербатюка В.А., третейського судді доповідача Палій Є.А., третейського судді Акулова Є.В.) у справі №14/9К-25

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНО-СЕРВІСНА КОМПАНІЯ "АЛЬФАТЕХ"

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОПІДПРИЄМСТВО "МАЯК"

про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою постійно діючого регіонального третейського суду при Асоціації Регіональна правова група від 04.11.2025 у справі №14/9К-25 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНО-СЕРВІСНА КОМПАНІЯ "АЛЬФАТЕХ" - задоволено частково.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки та грошові кошти, що належать СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОМУ ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРОПІДПРИЄМСТВО «МАЯК» (адреса: Україна, 88016, Закарпатська область, Ужгородський район, місто Ужгород, вулиця Капушанська, будинок 189,, ідентифікаційний код юридичної особи 44028292) в тому числі ( але не виключно) на: розрахункові рахунки: НОМЕР_1 в АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» м. Дніпро, МФО305299, НОМЕР_2 в АТ АБ «РАДАБАНК» МФО 306500, НОМЕР_3 в AT «Укрексімбанк» МФО 322313, в межах суми боргу, а саме: 3 683 078,16 грн.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно, що належить СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОМУ ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРОПІДПРИЄМСТВО «МАЯК» (адреса: Україна, 88016, Закарпатська область, Ужгородський район, місто Ужгород, вулиця Капушанська, будинок 189 ідентифікаційний код юридичної особи 44028292), а саме: трактор колісний ZOOMLION PG2004, серійний номер: 05D211576R3R0236H.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНО-СЕРВІСНА КОМПАНІЯ "АЛЬФАТЕХ" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з заявою про видачу виконавчого документа на примусове виконання ухвали третейського суду про забезпечення позову.

Вказана заява обгрунтована тим, що « …між сторонами укладено договір поставки №97СХ від 06.05.2025, який містить третейське застереження, викладене у пунктах 8.1 8.4 Договору. Зазначене третейське застереження відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про третейські суди», є чинним, дійсним, обов`язковим для сторін, не скасоване та не змінене, а отже підлягає застосуванню при вирішенні спорів, що виникають з цього Договору.

Спір між сторонами виник у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором поставки та безпосередньо стосується його виконання, що прямо підпадає під сферу дії погодженого третейського застереження. У зв`язку з цим звернення ТОВ «ТСК «Альфатех» до Постійно діючого Регіонального Третейського суду України при Асоціації «Регіональна правова група» є правомірним та таким, що здійснене з дотриманням умов Договору і вимог чинного законодавства.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про третейські суди» третейський суд за заявою сторони має право застосувати заходи забезпечення позову з урахуванням положень цивільного та господарського процесуального законодавства. Реалізуючи надані законом повноваження, третейський суд обґрунтовано вжив заходів забезпечення позову з метою гарантування реального та ефективного виконання майбутнього рішення.

Обрані третейським судом заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти та рухоме майно боржника повністю відповідають видам забезпечення позову, визначеним статтею 137 Господарського процесуального кодексу України, є співмірними із заявленими позовними вимогами та спрямовані на збереження майнового стану відповідача до моменту вирішення спору по суті.

Невжиття зазначених заходів забезпечення створювало б реальний ризик утруднення або унеможливлення виконання майбутнього рішення третейського суду, що суперечило б завданням судового захисту, принципу ефективності правосуддя та вимогам статті 136 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі статтею 50 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду є остаточними та обов`язковими для сторін і підлягають добровільному виконанню без будь-яких застережень, а сторони та третейський суд зобов`язані вживати всіх необхідних заходів з метою забезпечення їх виконання.

У разі невиконання рішення третейського суду добровільно заінтересована сторона має право звернутися до компетентного господарського суду із заявою про видачу виконавчого документа наказу, відповідно до статті 327 Господарського процесуального кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2025 у справі №876/16/25 визначено головуючого суддю (доповідача) Дарміна М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.11.2025 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНО-СЕРВІСНА КОМПАНІЯ "АЛЬФАТЕХ" про видачу виконавчого документа на примусове виконання ухвали постійно діючого регіонального третейського суду України при Асоціації Регіональна правова група від 04.11.2025 у справі №14/9К-25. Розгляд заяви призначено в судовому засіданні на 17.12.2025 о 09 год.15 хв.

Вказану ухвалу направлено позивачу та відповідачу до електронного кабінету та доставлено 19.11.2025 о 03:30 годині.

Представники позивача та відповідача в судове засідання не з`явилися, причини їх неявки суду невідомі.

Беручи до уваги, що неявка представників сторін не перешкоджає розгляду заяви по суті, матеріали справи є достатніми для її розгляду у судовому засіданні, заява розглядалася без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 17.12.2025 Центральним апеляційним господарським судом оголошена вступна та резолютивна частини ухвали.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНО-СЕРВІСНА КОМПАНІЯ "АЛЬФАТЕХ" про видачу виконавчого документа на примусове виконання ухвали третейського суду про забезпечення позову постійно діючого регіонального третейського суду України при Асоціації Регіональна правова група від 04.11.2025 (у складі колегії суддів: головуючого третейського судді Щербатюка В.А., третейського судді доповідача Палій Є.А., третейського судді Акулова Є.В.) у справі №14/9К-25 , апеляційний господарський суд виходить з наступного:

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України Про третейські суди, якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Господарського процесуального кодексу України, справи щодо оскарження рішень третейських судів, про видачу наказів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними господарськими судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом.

Відповідно до ст. 356 Господарського процесуального кодексу України:

1. За результатами розгляду заяви про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду господарський суд постановляє ухвалу про видачу наказу або про відмову у видачі наказу на примусове виконання рішення третейського суду за правилами, передбаченими цим Кодексом для ухвалення рішення.

2. В ухвалі господарського суду мають бути також зазначені:

1) найменування і склад третейського суду, який прийняв рішення;

2) прізвища, імена та по батькові (найменування) сторін третейського спору;

3) дані про рішення третейського суду, за яким заявник просить видати наказ;

4) вказівка про видачу наказу або про відмову у його видачі.

3. Ухвала господарського суду про видачу або відмову у видачі наказу може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку, встановленому для оскарження рішення суду першої інстанції.

4. Після набрання законної сили ухвалою про відмову у видачі наказу спір між сторонами може бути вирішений господарським судом у загальному порядку.

5. Ухвала суду за наслідками розгляду заяви про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

6. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

7. Ухвала про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду вручається сторонам у порядку, передбаченому статтею 242 цього Кодексу.

8. Наказ вноситься до Єдиного державного реєстру виконавчих документів не пізніше наступного дня з дня його видання в порядку, встановленому Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих документів.

9. Після розгляду господарським судом заяви про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду справа підлягає поверненню до постійно діючого третейського суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України Про третейські суди до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України Про третейські суди третейська угода це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Юридичні та/або фізичні особи, а також адміністратор за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону (ч. 1 ст. 5 Закону України Про третейські суди).

Частинами 1, 4-7, 9 ст.12 Закону України Про третейські суди передбачено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами або міститься у проспекті цінних паперів (рішенні про емісію цінних паперів), що передбачає призначення адміністратора за випуском облігацій, чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Відповідно до п. 8.1. Договору № 97 CX від 06.05.2025р. усі спори, розбіжності, вимоги та претензії, що виникають у зв`язку з цим договором (контрактом) або стосуються його виконання, тлумачення, порушення, припинення, недійсності, підлягають розгляду (вирішенню) у Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група» відповідно до Регламенту зазначеного суду. Рішення Постійно діючого Регіонального Третейського суду України при Асоціації «Регіональна правова група» (місцезнаходження: 50086, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ярослава Мудрого, 74 А) буде остаточним і обов`язковим для Сторін і буде ними виконане в терміни, зазначені в рішенні третейського суду. Уставні документи, Регламент Третейського суду, Список третейських суддів розміщені на сайті www.rpgua.com.

Враховуючи вищевикладене, Постійно діючий регіональний третейський суд України при Асоціації Регіональна правова група є судом, якому сторони погодили передачу усіх спорів, розбіжностей, вимог та претензій, що виникають у зв`язку з цим договором (контрактом) або стосуються його виконання, тлумачення, порушення, припинення, недійсності

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 18 листопада 2020 року у справі №876/32/20, встановлення обставин укладення третейської угоди, її дійсності та змісту у необхідних обсягах, передує вирішенню господарським судом, як вимог про скасування рішення третейського суду, так і питання про наявність підстав для відмови у видачі наказу на примусове виконання рішення третейського суду.

Згідно п. 1.9. Регламенту Постійно діючого Регіонального Третейського суду України при Асоціації «Регіональна правова група» Третейські суди вирішують спори на підставі Конституції та Законів України, інших нормативно-правових актів та міжнародних договорів України.

Третейський суд у випадках, передбачених законом або міжнародним договором України, застосовує норми права інших держав.

У разі відсутності законодавства, що регулює певні спірні відносини, третейські суди застосовують законодавство, яке регулює подібні відносини, а за відсутності такого третейські суди застосовують аналогію права чи керуються торговими та іншими звичаями, якщо останні за своїм характером та змістом властиві таким спірним відносинам.

Відповідно до п. 3.1. Регламенту Правила третейського розгляду спорів Третейським судом визначаються даним Регламентом. З питань неврегульованих Регламентом, Третейський суд може визначити власні правила третейського розгляду лише в тій частині, шо не суперечить принципам організації та діяльності Третейського суду, які визначені Законом України «Про третейські суди» та цим Регламентом.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що Закон "Про третейські суди" містить окремий Розділ VI "РІШЕННЯ ТРЕТЕЙСЬКОГО СУДУ" (статті 45-51) та окрему статтю 52 "Ухвали третейського суду", що прямо вказує на їх нетотожність. Стаття 46 встановлює вимоги до рішення третейського суду, зокрема: висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю або частково по кожній із заявлених вимог,норми законодавства, якими керувався третейський суд при прийнятті рішення, встановлені обставини справи, підстави виникнення спору, докази, на підставі яких прийнято рішення.

Ці вимоги характерні виключно для акту, яким вирішується спір по суті. 3. Ухвали третейського суду (стаття 52) Ухвали третейського суду виносяться з процесуальних питань, які: не вирішують спір по суті регулюють рух справи стосуються забезпечувальних заходів вирішують питання компетенції тощо

Питання, що вирішуються зазначеними ухвалами, стосуються взаємодії судової влади із третейським судом (арбітражем). Усі ці ухвали поєднує те, що вони виносяться судом у процедурах та з питань «втручання держави» у діяльність третейських судів (арбітражів).

При цьому специфіка цієї взаємодії випливає з правової природи останнього5 Звернення до третейських судів є одним із способів захисту прав суб`єктів цивільних та господарських правовідносин.

Конституційний Суд Українивід у своєему рішенні від 10 січня 2008 року № 1-рп/2008 визначив третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин як вид недержавної юрисдикційної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі законів України шляхом застосування, зокрема, методів арбітрування. Здійснення третейськими судами функції захисту є здійсненням ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного частиною п`ятою статті 55 Конституції України.

В цьому рішенні Конституційний Суд України закріпив, зокрема, такі ключові правові позиції:

- третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі законів України шляхом застосування, зокрема, методів арбітрування;

- здійснення третейськими судами функції захисту є здійсненням ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного частиною п`ятою статті 55 Конституції України.

- третейські суди приймають рішення тільки від свого імені, а самі ці рішення, ухвалені в межах чинного законодавства, є обов`язковими лише для сторін спорів;

- забезпечення примусового виконання рішень третейських судів перебуває за межами третейського розгляду та є завданням компетентних судів і державної виконавчої служби;

- оскільки третейський розгляд не є правосуддям, рішення третейських судів є лише актами недержавної юрисдикційної діяльності з вирішення спорів сторін у сфері цивільних і господарських відносин.

Підсумовуючи, Конституційний Суд виявив основні риси правової природи третейського суду (арбітражу):

а) третейські суди не здійснюють правосуддя,

б) їх рішення не є актами правосуддя,

в) самі вони не входять до системи судів загальної юрисдикції.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Водночас, якщо рішення третейського суду (арбітражу) не було виконане добровільно, згідно із законодавством застосовується примусове виконання у процедурі виконавчого провадження.

Оскільки третейськісуди (арбітражі) не наділені повноваженнями щодо примусового виконання їх рішень, держава надає сприяння через процедуру визнання та надання дозволу на виконання рішень арбітражі (якщо місце розгляду спору за межами України) або надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України. Слід відзначити, що за загальним правилом компетенція третейського суд (арбітражу) закінчується винесенням рішення.

Так, відповідно до п. 3 ст. 32 Закону «Про міжнародний комерційний арбітраж» дія мандата третейського суду припиняється одночасно з припиненням арбітражного розгляду без шкоди, проте, для положень статті 33 та пункту 4 статті 34. Винятки із загального правила встановлено для вирішення питань: виправлення і роз`яснення рішення; винесення додаткового рішення; відновлення арбітражного розгляду або вжиття інших дій, які, на думку третейського суду, дадуть можливість усунути підстави для скасування арбітражного рішення (суд, до якого подано клопотання про скасування арбітражного рішення, може, якщо визнає це належним і якщо про це просить одна із сторін, зупинити провадження з питання про скасування на встановлений ним строк з тим, щоб надати третейському суду таку можливість.

Отже, після ухвалення арбітражного рішення третейський суд не має жодних інших повноважень.

Оскарження рішення третейського суду перебуває поза межами третейського розгляду та належить до юрисдикції судів.

Незважаючи на автономність міжнародного арбітражу, він не може бути у вакуумі. Він існує у певній юрисдикції і взаємодіє з державним судом, який реалізує свої владні повноваження, яких не має міжнародний арбітраж, чим забезпечується ефективність арбітражного розгляду справи, механізм контролю та сприяння міжнародному арбітражу. Проте таке втручання судів у міжнародний арбітраж в Україні, як і будь-де в світі, маєвідбуватися лише в обмеженій кількості випадків, вичерпний перелік яких встановлений законодавством .

Саме в інституті виконання рішень третейського суду проглядається взаємозв`язок між державною судовою системою та третейськими інституціями. Адже обов`язковість виконання рішень третейського суду забезпечена державним примусом та відповідальністю за їх невиконання.

У функціональному плані державні суди виконують щодо міжнародного арбітражу дві групи функцій: функції сприяння і функції контролю. Держава, з одного боку, передає на розгляд арбітражу (який за своєю природою є приватним суб`єктом) правовий спір, захист порушених прав та інтересів учасників цивільного (господарського) обороту, з іншого боку, наділяє арбітраж певними процесуальними гарантіями його функціонування (зокрема, остаточність арбітражного рішення та заборона його перегляду по суті).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у справі № 834/239/18 від 28.03.2019р., визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу це окремий вид непозовного цивільного судочинства, що врегульоване спеціальними правилами розділу VI Господарського процесуального кодексу України.

Процесуальна процедура розгляду клопотання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу є спеціальною.

Колегія суддів зауважує, що ухвалою третейського суду про забезпечення позову постійно діючого регіонального третейського суду України при Асоціації Регіональна правова група від 04.11.2025 (у складі колегії суддів: головуючого третейського судді Щербатюка В.А., третейського судді доповідача Палій Є.А., третейського судді Акулова Є.В.) у справі №14/9К-25 спір не вирішується по суті.

Натомість, згідно з ч. 3 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи вищевикладе, апеляційний господарський суд виснує, що ухвала постійно діючого регіонального третейського суду України при Асоціації Регіональна правова група про забезпечення позову від 04.11.2025р. у справі №14/9К-25 не є рішенням третейського суду в розумінні положень Розділ VII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 355 Господарського процесуального кодексу України:

1. Суд відмовляє у видачі наказу на примусове виконання рішення третейського суду, якщо:

1) на день ухвалення рішення за заявою про видачу наказу рішення третейського суду скасовано судом;

2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею наказу, а причини його пропуску не визнані господарським судом поважними;

4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

5) третейська угода визнана недійсною;

6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом;

8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу господарського суду відповідну справу;

9) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 у справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) звертала увагу, що відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26.09.2019 у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27), від 27.11.2019 у справі № 629/847/15-к (провадження N 13-70кс19), від 16.06.2020 у справі № 922/4519/14 (провадження № 12-34гс20, пункт 6.19), від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12 (провадження № 13-73кс19, пункт 28), від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункт 105).

Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21)).

Враховуючи відсутність доказів закінчення третейського спору по суті (відстуності рішення третейського суду у справі № 14/9К-25, суд апеляційної інстанції застосовує аналогію Закону, а саме пункту 1 частини 1 статті 355 Господарського процесуального кодексу України і відмовляє у видачі наказу на примусове виконання ухвали третейського суду про забезпечення позову постійно діючого регіонального третейського суду України при Асоціації Регіональна правова група від 04.11.2025 (у складі колегії суддів: головуючого третейського судді Щербатюка В.А., третейського судді доповідача Палій Є.А., третейського судді Акулова Є.В.) у справі №14/9К-25.

Після розгляду судом заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання ухвали третейського суду про забезпечення позову постійно діючого регіонального третейського суду України при Асоціації Регіональна правова група від 04.11.2025 (у складі колегії суддів: головуючого третейського судді Щербатюка В.А., третейського судді доповідача Палій Є.А., третейського судді Акулова Є.В.) у справі №14/9К-25справа підлягає поверненню до третейського суду, якщо господарський суд витребував справу з третейського суду (ч. 7 ст. 349 ГПК України).

Керуючись ст. ст. 354, 356, п.4 ст.365 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНО-СЕРВІСНА КОМПАНІЯ "АЛЬФАТЕХ" про видачу виконавчого документа на примусове виконання ухвали третейського суду про забезпечення позову постійно діючого регіонального третейського суду України при Асоціації Регіональна правова група від 04.11.2025 (у складі колегії суддів: головуючого третейського судді Щербатюка В.А., третейського судді доповідача Палій Є.А., третейського судді Акулова Є.В.) у справі №14/9К-25 відмовити.

Ухвала апеляційного господарського суду може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку, втановленому для оскарження рішення суду першої інстанції до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали, та якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Повний текст ухвали виготовлено 22.12.2025

Суддя М.О.Дармін