ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2025 р. Справа№ 910/12749/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання : Гончаренка О.С.

за участю представників сторін

від позивача: Суярко М.О.

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Фавор"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2025

у справі № 910/12749/25 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Фавор"

до Експортно-імпортного Банку Сполучених Штатів (Export-Import Bank of The United States)

про визнання відсутнім права вимоги

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Фавор" до Експортно-імпортного Банку Сполучених Штатів (Export-Import Bank of The United States) про визнання відсутнім права вимоги.

Мотивуючи ухвалу суд першої інстанції зазначив, що позивачем заявлено вимоги до Експортно-імпортного Банку Сполучених Штатів (Export-Import Bank of The United States) (811, Вермонт Авеню, NW, Вашингтон, Округ Колумбія, 20571, США) щодо визнання відсутнім права вимоги за кредитним договором від 27.03.2013, доповненням №1, приєднанням до кредитного договору від 06.04.2016 та кореспондуючого цьому праву обов`язку.За умовами спірних кредитних договорів та доповнень до них, сторони узгодили, що будь-які спори, між будь якими особами, що стосуються спірних договорів підсудні виключно судам штату Нью-Йорк або федеральним судам округу Манхеттен міста Нью-Йорк штату Нью-Йорк.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства України та відмовив у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Акціонерне товариство "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Фавор" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/12749/25 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначав, що судом першої інстанції не з`ясовано, що заявник АТ «Фавор» не є ані боржником, ані поручителем, ні майновим поручителем у вказаних кредитних відносинах, а правова невизначеність щодо заявника як раз і полягає в тому, що він, не є учасником кредитних правовідносин, але безпосередньо може зазнати негативних наслідків від дій відповідача по відношенню до учасника таких відносин щодо звернення стягнення на майно останнього, яким, як предметом іпотеки, забезпечується виконання зобов`язань перед заявником у інших правовідносинах.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги Експортно-імпортний Банк Сполучених Штатів (Export-Import Bank of The United States) у своєму відзиві, поданому 23.01.2025 зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення. Тому, апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Відповідач зазначає, що дії щодо розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції та прийняття за результатом розгляду таких скарг відповідних актів індивідуальної дії - є публічно-правовими, тому подальше звернення до суду з позовом про визнання протиправними та скасування наказу Міністерства юстиції, прийнятого стосовно розгляду/нерозгляду/залишення без розгляду скарги, зумовлено правовідносинами публічно-правового характеру й повинно розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

Так, звертаючись до суду з позовом про визнання протиправним та скасування Наказу Міністерства юстиції України №2921/7 від 18.12.2023, позивач діє з метою захисту своїх порушених прав та інтересів у сфері публічно-правових відносин, оскільки предметом спору у даній справі є рішення суб`єкта владних повноважень щодо залишення без розгляду скарги позивача по суті.

Також Міністерство юстиції України наголошує, що воно здійснює лише контролюючі функції у сфері державної реєстрації, зокрема, шляхом перевірки відповідності реєстраційних дій чинному законодавству, та не втручалось у вирішення самого спору про право (тобто, не може визнавати чи не визнавати укладені договори або інші правочини, пов`язані зі спірним майном). Таким чином, вважає, що даний спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки спір стосується дій суб`єкта владних повноважень, а не господарських правовідносин між сторонами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2025 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Фавор" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі №910/12749/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., суддів Ткаченко Б.О., Гаврилюк О.М.

31.10.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшла заява про визнання зловживанням процесуальними правами подання позивачем апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі 910/12749/25. Просив апеляційну скаргу залишити без розгляду чи повернути її скаржнику.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Фавор" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі №910/12749/25 та призначено справу до розгляду на 01.12.2025.

Відповідно до протоколу автономного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2025, у зв`язку з перебування судді Ткаченко Б.О. у відрядженні, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Фавор" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі №910/12749/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Фавор" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі №910/12749/25 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Гаврилюк О.М. Розгляд апеляційної скарги призначено на 22.12.2025.

Явка представників сторін

Представник Експортно-Імпортного Банку Сполучених Штатів (Export-Import Bank of The United States) у судове засідання, призначене на 22.12.2025 не з`явився, про дату час та місце розгляду справи Банк повідомлений належним чином шляхом направлення електронного документа до електронного кабінету, що підтверджується відповідними довідками про доставку електронного документа. Експортно-Імпортний Банк Сполучених Штатів також було повідомлено поштим повідомленням №RM066254031UA на адресу: 811, Вермонт Авеню, NW, Вашингтон, Округ Колумбія, 20571, США.

Згідно з ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання принципів розумності строків розгляду справи судом, враховуючи те, що явка представників учасників справи судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника Експортно-Імпортного Банку Сполучених Штатів, який належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції 22.12.2025 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, з підстав, викладених у апеляційній скарзі, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та мотиви і джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвалу суду першої інстанції підлягає зміні, з викладенням мотивувальної частини в редакції даної постанови, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2025 року Акціонерне товариство "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Фавор" до Експортно-імпортного Банку Сполучених Штатів (Export-Import Bank of The United States), в якому просить суд:

- визнати у Експортно-імпортного Банку США відсутнім право вимоги до ПрАТ «Західний торгово- промисловий дім» як поручителя та іпотекодавця за кредитним договором від 27.03.2013 на підставі Доповнення № 1 та приєднанням до кредитного договору від 06.04.2016 та додатковими договорами поруки.

- визнати у Експортно-імпортного Банку США США відсутнім право вимоги до ПрАТ «Західний торгово- промисловий дім» як поручителя та іпотекодавця за кредитним договором від 13.09.2013 на підставі Доповнення № 1 та приєднанням до кредитного договору від 06.04.2016 та додатковими договорами поруки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Експортно-імпортний Банк США своїми діями, а саме поданням позову, який розглядається в межах господарської справи №917/209/24, предметом якої є в тому числі, визнання недійсними з підстав їх фраудоторності договорів іпотеки, укладених між позивачем (АТ «Фавор»), як іпотекодержателем та іпотекодавцем - ПрАТ "Західний торгово-промисловий дім" про передачу в іпотеку нерухомого майна, не визнає прав позивача, як іпотекодержателя, а також не визнає права іпотекодавців передавати іпотечне майно в іпотеку, оскільки іпотекодавці є поручителями та зобов`язаними особами щодо повернення кредиту Банку за кредитними договорами від 27.03.2013 та від 13.09.2013.

За твердженням позивача, дана обставина є підставою для подання даного позову для захисту права позивача у правовій визначеності щодо наявності в нього прав на іпотечне майно, як іпотекодержателя.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі №910/12749/25 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Фавор" до Експортно-імпортного Банку Сполучених Штатів (Export-Import Bank of The United States) про визнання відсутнім права вимоги, з посиланням на положення п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України, згідно з яким суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх цивільних прав та обов`язків, пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. рішення від 16.06.2001 у справі Креуз проти Польщі (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

Згідно зі статтею 13 ЦК України, особа, яка має цивільні права, має здійснювати їх в межах моральних засад суспільства та не допускати зловживання такими правами, а отже право на звернення до суду не є абсолютним та може бути обмежено, в тому числі і для досягнення принципів процесуальної економії та правової визначеності.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Отже, звертатися з позовом може не будь-яка, а лише заінтересована особа.

Пунктом 1 частини 1 ст. 175 ГПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Вказана норма кореспондується з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, згідно з яким господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Наведені норми процесуального права підлягають застосуванню, якщо позов подано внаслідок помилкового уявлення особи про її право на звернення до господарського суду у випадках, коли предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів щодо розгляду в окремому судовому провадженні або коли право чи інтерес, про порушення якого стверджує позивач, не підлягають судовому захисту в судах України.

Велика Палата Верховного Суду неодноразового роз`яснювала, що припис суд закриває провадження в справі, якщо справа не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України) стосується як позовів, які не можна розглядати за правилами господарського або цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №331/6927/16-ц, від 20.03.2019 у справі №295/7631/17, від 21.08.2019 у справі №761/35803/16-ц, від 18.09.2019 у справі №638/17850/17, від 08.11.2019 у справі №910/7023/19, від 20.11.2019 у справі №591/5619/17, від 18.12.2019 у справі №688/2479/16-ц, від 26.02.2020 у справі №1240/1981/18, від 28.04.2020 у справі №607/15692/19, від 30.06.2020 у справі №333/6816/17).

Колегія суддів вважає, що вказані висновки Верховного Суду є релевантними і до приписів п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України, оскільки підставою як для відмови у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України, так і для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, є встановлення того, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а відмінність у застосуванні вказаних норм полягає лише у тому чи відкрито провадженні у справі на момент постановлення ухвали.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, з відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень вбачається, що у провадженні господарського суду Полтавської області перебуває справа №917/209/24 за позовом Ексім Банк США до відповідачів: ТОВ «Агротермінал Констракшин», ТОВ «Елеватор-Агро», ПрАТ «Західний Торгово-Промисловий Дім» (майнові поручителі) та ТОВ «Монополіум Фінанс», АТ «Фавор» (фінансові компанії - іпотекодержателі частини об`єктів зернових елеваторів), в якому заявлено вимоги:

1) немайнового характеру про визнання: укладеними та дійсними 6 (шість) додаткових договорів поруки; дійсними 12 (дванадцять) додаткових договорів забезпечення (іпотеки); недійсними 4 (чотири) фраудаторні договори іпотеки; іпотечних права Ексім Банку США на 3 (три) об`єкти нерухомості - зернові елеватори Заводське, Степанівка, Дубно та допоміжні споруди;

2) майнового характеру про стягнення солідарно з відповідачів (поручителів) заборгованості за 2 (двома) кредитними договорами від 27.03.2013 та від 13.09.2013 в загальній сумі 79 298 546, 40 доларів США (складається з тіла кредиту, процентів та витрат) та звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно (зернові елеватори), передане на виконання перших та других договорів іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами.

За висновками Верховного Суду у постанові від 18.07.2024 у справі №917/209/24:

- майнові вимоги Ексім Банку США про стягнення заборгованості за кредитними договорами та звернення стягнення на нерухоме майно є похідними від його немайнових вимог про визнання недійсними фраудаторних іпотечних договорів, укладених майновими поручителями з фінансовими компаніями, оскільки, у випадку задоволення майнових вимог Ексім Банку США можливе ефективне виконання судового рішення шляхом примусового продажу майна (окремих об`єктів зернових елеваторів), які були передані у фраудаторні іпотеки, тобто задоволення майнових вимог Ексім Банку США безпосередньо залежить від задоволення немайнових вимог про визнання недійсними фраудаторних договорів іпотеки;

- тобто, позивач вбачає фраудаторність та підстави недійсності договорів іпотеки, укладені між майновими поручителями та фінансовими компаніями, саме в порушенні зобов`язань перед Ексім Банком США за кредитними договорами (пункт 10.06 (g) кредитних договорів), а також в меті укладення таких іпотечних договорів - ухилення від виконання зобов`язань перед Банком та непогашення заборгованості перед кредитором;

- підставою звернення позивача з позовними вимогами у справі №917/209/24 (майнового та немайнового характеру) є порушення відповідачами - майновими поручителями взятих на себе зобов`язань за кредитними та забезпечувальними (іпотечними) правочинами. Підставою пред`явлення позовних вимог про визнання недійсними фраудаторних договорів іпотеки є також неналежне виконання відповідачами (майновими поручителями) взятих на себе зобов`язань за цим же кредитним договором (пункт 10.06 (g) кредитних договорів);

- предметом судового дослідження у справі №917/209/24 як за позовними вимогами майнового характеру, так і за немайновими вимогами є обставини виконання сторонами своїх зобов`язань, які виникли в межах одних кредитних правовідносин (однієї кредитної історії) за кредитними та забезпечувальними (іпотечними) правочинами, а також мета укладання іпотечних договорів між поручителями та фінансовими компаніями.

Спір у справі №917/209/24 стосується виконання майновими поручителями - відповідачами ТОВ «Агротермінал Констракшин», ТОВ «Елеватор-Агро» та ПрАТ «Західний торгово-промисловий дім» умов кредитних договорів від 27.03.2013 та від 13.09.2013 та забезпечувальних (іпотечних договорів), укладених між Ексім Банком США, позичальником та майновими поручителями, а також цей спір безпосередньо пов`язаний з належним поручителям нерухомим майном - зерновими елеваторами, які були передані в іпотеку фінансовим компаніям - відповідачам ТОВ ФК «Монополіум Фінанс» та АТ «Фавор» на підставі відповідних договорів іпотеки, які за доводами позивача, є фраудаторними, суперечать умовам кредитних договорів та порушують права Ексім Банку США.

Колегія суддів зазначає про те що, з огляду на предмет та підстави позову, в межах розгляду господарської справи №917/209/24 в обов`язковому порядку будуть досліджуватися факти наявності чи відсутності права вимоги Банку до майнових поручителів - ТОВ «Агротермінал Констракшин», ТОВ «Елеватор-Агро», ПрАТ «Західний торгово-промисловий дім», як зобов`язаних осіб за кредитними договорами від 27.03.2013 та 13.09.2013, оскільки за твердженням Ексім Банку США вказані зобов`язані особи забезпечували виконання зобов`язань по поверненню кредитних коштів шляхом передачі в іпотеку Банку нерухомого майна.

У свою чергу, у даному позові позивачем (АТ «Фавор») окреслено предмет позову, як визнання відсутнім права вимоги Ексім Банку США до ПрАТ "Західний торгово-промисловий дім" як поручителя та іпотекодавця за кредитними договорами від 27.03.2013 та 13.09.2013 (з доповненнями, внесеними 06.04.2016), тобто фактично у даному позові позивач просить визнати відсутнім право вимоги Ексім Банку США не до нього, а до поручителя та іпотекодавця, що по суті є встановленням факту, який може мати преюдиційне значення при розгляді спору про стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на іпотечне майно, тобто вимог, які розглядаються в межах господарської справи №917/209/24.

При цьому, зі змісту поданого у межах цієї справи №910/12749/25 позову вбачається, що фактично заявник АТ «Фавор» просить суд визнати, що подання позову Ексім Банку США у справі №917/209/24, судовий розгляд якої наразі триває, є порушенням гарантованих Законом України «Про іпотеку» пріоритетних прав АТ «Фавор», як іпотекодержателя, на спірне майно, проте неправомірність подання Ексім Банку США позову в цивільно-правовому аспекті є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, якщо така неправомірність буде встановлена господарським судом Полтавської області в межах справи №917/209/24.

Таким чином, дані обставини, встановлення яких, як юридичних фактів прагне досягнути АТ «Фавор» у межах спору №910/12749/25/25, а саме встановлення наявності чи відсутності права вимоги Ексім Банку США до майнових поручителів та зобов`язаних осіб, а також прав Ексім Банку США на звернення стягнення на спірне іпотечне нерухоме майно для погашення заборгованості позичальника, не можуть бути предметом окремого спору та предметом позовом у справі де позивачем є особа, яка не має жодних правовідносин з відповідачем.

Юридичні факти, встановлення яких намагається досягнути позивач шляхом подання позову у справі №910/12749/25 підлягають оцінці та встановленню в межах справи №917/209/24, та не можуть бути розглянуті іншими судами, оскільки ставитимуть під сумнів судове рішення, яке буде прийнято у зазначеній справі, що згідно з національним та міжнародним законодавством є неприпустимим.

У постанові від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вимога про встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді. Відповідно до ч. 1 ст. 2 та ст. 20 ГПК України, до повноважень господарських судів не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, які передбачають наявність спору про право, що виникає з матеріальних правовідносин.

Встановлення юридичних фактів можливе лише, як елемент оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості позовних вимог у випадку наявності спору про право цивільне. Це відповідає загальним засадам процесуального права, які зобов`язують суд при вирішенні спору встановити всі обставини, що мають значення для справи, дати їм юридичну оцінку та здійснити оцінку доказів у їх сукупності (постанова Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №910/7631/18).

У постанові від 15.09.2022 у справі №910/12525/20 Великою Палатою Верховного Суду було зазначено, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання права, що визначений у п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, означає як наявність права, так і його відсутність.

Визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Така правова позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (на яку посилається позивач у позові) та від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц.

У пункті 57 постанови від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі п. 1 ст. 2 ст. 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема, у таких випадках:

- кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку;

- особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити своє право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такого судового розгляду кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником).

Отже, застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є можливим лише в разі якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите (така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц та в подальшому на цю позицію зроблено посилання у пункті 145 постанови ВП ВС від 15.09.2022 у справі №910/12525/20).

З огляду на вище викладене, колегія суддів дійшла до висновку , що:

- позов АТ «Фавор» заявлено до Ексім Банку США про визнання відсутнім прав та обов`язків у кредитних та забезпечувальних правовідносинах між Ексім Банком США та третьою особою (майновим поручителем та зобов`язаною особою за кредитними договорами), а тому він не може бути способом захисту прав та інтересів позивача від юридичної (правової) невизначеності у правовідносинах позивача та відповідача;

- даний позов спрямований на встановлення юридичних фактів щодо відповідача та іншої особи в кредитних та іпотечних правовідносинах, а не щодо правовідносин позивача та відповідача, і такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів позивача не відповідає способам захисту, встановленим п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України;

- розгляд справ про встановлення юридичних фактів, зокрема і юридичних фактів, що не стосуються правовідносин позивача та відповідача, не відноситься до юрисдикції господарських судів відповідно до статті 20 ГПК України;

- юридичні факти, які позивач просить встановити у даному позові, не можуть бути предметом окремого судового провадження, оскільки такі факти входять до предмету доказування у межах справи №917/209/24.

За таких обставин, суду першої інстанції в цьому випадку цілком вірно відмовив у відкритті провадження у справі за позовом АТ «Фавор» до Ексім Банку США про визнання відсутнім права Банку до ПрАТ "Західний торгово-промисловий дім", з посиланням на положення п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, проте колегія суддів вважає за необхідне доповнити мотивувальну частину висновками, викладеними в редакції даної постанови.

При цьому, з огляду на те, що пред`явлений позов не підлягає вирішенню господарськими судами в рамках окремого позовного провадження, та не підлягає вирішенню будь-яким судом України, колегія суддів дійшла до висновку, що:

- відсутні підстави для виконання обов`язку суду, передбаченого ч. 6 ст. 175 ГПК України, щодо роз`яснення заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (до якого суду слід звертатися з таким позовом). Близька за змістом позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №800/559/17, від 03.04.2018 у справі №9901/152/18, від 30.05.2018 у справі №9901/497/18, від 05.02.2019 у справі №9901/638/18 та від 27.02.2019 у справі №9901/798/18);

- роз`яснити позивачу, що розгляд позовних вимог про встановлення юридичних фактів розглядається в межах спору про право, та не підлягає розгляду в окремому провадженні жодним судом, крім того, який розглядає спір про право, в даному випадку це господарський суд Полтавської області, який розглядає справу № 917/209/24.

Посилання апелянта на те, що місцевим судом у даній справі не з`ясовано, що заявник АТ «Фавор» не є ані боржником, ані поручителем, ні майновим поручителем у вказаних кредитних відносинах, а правова невизначеність щодо заявника як раз і полягає в тому, що він, не є учасником кредитних правовідносин, але безпосередньо може зазнати негативних наслідків від дій відповідача по відношенню до учасника таких відносин щодо звернення стягнення на майно останнього, яким, як предметом іпотеки, забезпечується виконання зобов`язань перед заявником у інших правовідносинах колегією суддів відхиляються, оскільки апелянт є відповідачем-5 у справі №917/209/24, а відтак має можливість доводити наявність підстав для визнання у Ексім Банк США відсутнім право вимоги до ПрАТ "Західний торгово-промисловий дім" за кредитними договорами саме під час розгляду вказаної справи.

Отже, доводи, наведені скаржником у апеляційній скарзі, у цьому випадку не отримали підтвердження, а тому підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Стосовно заяви відповідача про визнання зловживанням процесуальними правами подання позивачем апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі №910/12749/25, в якій останній просив апеляційну скаргу залишити без розгляду чи повернути її скаржнику, колегія суддів зазначає наступне.

Вказана заява обґрунтована тим, що:

- АТ «Фавор» та ТОВ «ФК Монополіум Фінанс» є відповідачамиза позовними вимогами ЕксімБанку США про визнання недійними фраудаторних договорів іпотеки, укладених боржниками за кредитними договорами(додатковими зобов`язаними особами) з АТ «Фавор» та ТОВ «ФК Монополіум Фінанс» . Водночас АТ «Фавор» та ТОВ «ФК Монополіум Фінанс» подано позов (справа №910/11967/25), а згодом повторний ідентичний позов після постановлення оскаржуваної ухвали (справа №910/12782/25), до суду, який не має юрисдикції розглядати такий позов, зокрема, через наявність у відповідача, який є офіційною установою Сполучених Штатів Америки, частиною виконавчої влади Сполучених Штатів та виконує суверенні функції із підтримки та фінансування американського експорту, юрисдикційного імунітету проти позовів у іноземних судах;

- АТ «Фавор» вдається до маніпулювання процесом у координації з іншим відповідачем у справі №917/209/24 АТ «Фавор»;

- наразі в апеляційному суді знаходяться дві ідентичні апеляційні скарги АТ «Фавор» та ще одна ідентична апеляційна скарга ТОВ «ФК Монополіум Фінанс» на ухвали суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження з аналогічних підстав за завідомо безпідставними ідентичними позовними заявами АТ «Фавор» та ТОВ «ФК Монополіум Фінанс» до Ексім Банку США про встановлення фактичних обставин (визнання відсутнім у Ексім Банку США прав вимог за кредитними договорами, стороною яких АТ «Фавор» та ТОВ «ФК Монополіум Фінанс» не є, які є предметом доказування у іншій справі №917/209/24;

- АТ «Фавор» подав апеляційну скаргу у цій справі, як ТОВ «ФК Монополіум Фінанс» ідентичну апеляційну скаргу у іншій справі №910/111967/25 за другим ідентичним позовом до Ексім Банку США, не з метою захисту своїх прав за кредитними договорами, стороною яких він не є, а з метою їх розгляду по суті та встановлення обставин, які є предметом доказування у іншій справі №917/209/24. Ця недобросовісна мета, що суперечить завданню господарського судочинства та його основним принципам є зловживанням процесуальними правами за визначенням статті 43 ГПК України;

- Ексім Банк США є офіційною державною установою Сполучених Штатів Америки. Ексім Банк США є частиною виконавчої влади США та виконує суверенні функції із підтримки та фінансування американського експорту. Оскільки Ексім Банк США є частиною виконавчої влади Сполучених Штатів, на нього поширюються юрисдикційні імунітети держави США проти позовів в іноземних судах.

Відповідно до ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Пунктом 11 ч. 3 ст. 2 ГПК України однією із основних засад (принципів) господарського судочинства визначено неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно з п. 5 ч. 5 ст. 13 ГПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом ч. 2 вказаної статті, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом. (ч. 3 ст. 43 ГПК України).

За змістом положень ч. 1 ст. 246 ГПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором (ч. 2 ст. 246 ГПК України).

Як встановлено вище, відповідач вважає, що зловживання правом є подання позивачем до Господарського суду міста Києва позову у цій справі №910/11967/25 та повторного ідентичного позову у справі №910/12782/25 після постановлення оскаржуваної ухвали.

Колегія суддів зазначає, що зловживання процесуальними правами - це процесуальне правопорушення, яке характеризується умисними недобросовісними діями учасників господарського процесу (їх представників), що призводять до порушення процесуальних прав інших учасників процесу, з метою перешкоджання господарському судочинству, що є підставою для застосування судом процесуальних санкцій (позбавлення права на процесуальну дію або застосування судом інших негативних юридичних наслідків, передбачених законом). Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №922/4278/21, від 27.07.2023 у справі №910/12713/22.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухваленню законного та обґрунтованого рішення, а також створенню особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав і так само прав та інтересів інших осіб. У разі ж коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним (аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 12.08.2019 у справі №905/945/18, від 16.10.2019 у справі №906/936/18 та від 06.05.2021 у справі №910/6116/20).

Зловживання процесуальними правами зводиться до того, що особа реалізує свої процесуальні права і вчиняє передбачені процесуальним законодавством процесуальні, дії, але робить це на шкоду іншим особам, з метою, яка не співпадає з завданням господарського процесу, визначеним у статті 2 ГПК (справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави).

При цьому, доволі важко провести межу між правомірною реалізацією власних прав і зловживанням правами, оскільки зовні вони виглядають однаково (постанова Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).

Колегія суддів зазначає про те, що ГПК України надає особам як право на подання позову, так і право на оскарження судових рішень, які підлягають оскарженню, не встановлюючи при цьому критеріїв за яких вчинення таких дій може бути визнано зловживанням правом.

Колегія суддів зауважує на тому, що як визнання зловживання процесуальними правами подання позову у цій справі, так і позову у справі №910/11967/25 знаходиться поза межами повноважень наданих апеляційному господарському суду при розгляді апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі №910/12749/25, а відтак доводам відповідача в цій частині суд апеляційної інстанції правову оцінку не надає.

За змістом п. 8 ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, серед іншого, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках.

Відповідно до приписів п. 7 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі.

Колегія суддів зазначає про те, що не може бути визнано зловживанням процесуальними правами подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі №910/12749/25, оскільки за змістом положень ГПК України вказана ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішенні.

При цьому слід врахувати наступне.

Колегія суддів зазначає про те, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 у справі Беллет проти Франції Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13.01.2000 у справі Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії та у рішенні від 28.10.1998 у справі Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що визнання зловживанням процесуальними правами подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі №910/12749/25, буде свідчити про недотримання права позивача на доступ до правосуддя, гарантованого йому національним та європейським законодавством.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для визнання дій апелянта зловживанням правом відсутні, з огляду на що у задоволенні заяви Експортно-імпортного Банку Сполучених Штатів про визнання зловживанням процесуальними правами подання АТ «Фавор» апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі №910/12749/25 та залишення без розгляду або повернення вказаної апеляційної скарги колегією суддів відмовляється.

Дослідивши наявні у справі матеріали, колегія суддів приходить висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі №910/12749/25 підлягає зміні шляхом доповнення її мотивувальної частини висновками, викладеними в редакції даної постанови.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 4 статті 277 Господарського процесуального кодексу України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про необхідність доповнення мотивувальної частини рішення, з викладенням її в редакції даної постанови.

Таким чином, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Фавор" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі №910/12749/25 задоволенню не підлягає. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі №910/12749/25 слід змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції даної постанови. Резолютивну частину Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі №910/12749/25 залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Фавор" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі №910/12749/25 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі №910/12749/25 змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції даної постанови.

Резолютивну частину ухвали Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/12749/25 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/12749/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у порядку та строки, передбачені ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 26.12.2025.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк