ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2025 р. м. Київ Справа №911/833/25

За позовом Виконувача обов`язків керівника Бориспільської окружної прокуратури (08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Героїв Небесної Сотні, 21) в інтересах держави в особі:

1) Державної екологічної інспекції Столичного округу (03035 м.Київ, вул.Солом`янська, 1),

2) Ташанської сільської ради Бориспільського району Київської області (08460, Київська обл., Бориспільський р-н, с.Ташань, вул. Центральна, буд. 9-Г)

до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (01601, м. Київ, вул. Руставелі Шота, 9А)

про стягнення 107937,70 грн

Суддя Третьякова О.О.

Секретар судового засідання Капля Є.В.

Представники учасників: не з`явились

Обставини справи:

У березні 2025 Виконувач обов`язків керівника Бориспільської окружної прокуратури (далі прокурор) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу (далі позивач-1), Ташанської сільської ради Бориспільського району Київської області (далі позивач-2) до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі відповідач) про стягнення 107937,70 грн шкоди, заподіяної незаконною порубкою дерев.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.04.2024 працівниками державної лісової охорони у кварталі 77 виділу 20 Помокліївського лісництва, віднесеного до природно-заповідного фонду, на території регіонального ландшафтного парку «Яготинський імені Гетьмана Кирила Розумовського» виявлено незаконну рубку дерев. Відповідно до Розрахунку збитків, нанесених незаконною порубкою дерев, розмір збитків становить 107937,70 грн. Прокурор посилається на те, що земельна ділянка, на якій виявлено факт незаконної рубки дерев, перебуває у постійному користуванні ДП «Ліси України» (відповідача), однак відповідач як постійний лісокористувач не забезпечив охорону і збереження лісу від незаконної рубки і є відповідальним за шкоду, завдану внаслідок незаконної порубки лісу. З наведених підстав прокурор просить суд стягнути з відповідача збитки в розмірі 107937,70 грн на казначейський рахунок спеціального фонду, відкритий на Ташанську сільську раду за місцем заподіяння шкоди, для їх наступного розподілу між державним і місцевим бюджетами у встановленому порядку.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.04.2025 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі №911/833/25 за правилами загального позовного провадження, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи, підготовче засідання призначено на 24.04.2025.

В підготовче засідання 24.04.2025 з`явився прокурор, інші учасники справи не з`явились, протокольною ухвалою підготовче засідання було відкладено на 15.05.2025. Про відкладення підготовчого засідання учасників справи, які не з`явились, повідомлено ухвалою суду від 24.04.2025.

24.04.2025 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги не визнав. Із відзиву відповідача випливає, що відповідач не заперечує факт виявлення незаконної рубки дерев на підвідомчій відповідачу території у кварталі 77 виділу 20 Помокліївського лісництва та необхідність відшкодування державі до відповідного спеціального фонду заподіяної шкоди, однак відповідач зазначає, що заподіяна шкода виникла від безпосередніх дій особи, яка незаконно зрубала дерева, а не від дій відповідача. Тому відповідач не вважає себе належним суб`єктом, який несе відповідальність за заподіяну шкоду, та зазначає також про відсутність протиправної бездіяльності відповідача у вигляді незабезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчій відповідачу території.

12.05.2025 до Господарського суду Київської області від прокурора надійшла відповідь на відзив, у якій прокурор повторив свою правову позицію у спорі.

В підготовче засідання 15.05.2025 з`явився прокурор, інші учасники справи не з`явились, від відповідача надійшло клопотання про відкладення засідання, протокольною ухвалою підготовче засідання було відкладено на 12.06.2025. Про відкладення підготовчого засідання учасників справи, які не з`явились, повідомлено ухвалою суду від 15.05.2025.

В підготовче засідання 12.06.2025 з`явився прокурор, інші учасники справи не з`явились, про поважні причини неявки суд не повідомляли. Після з`ясування в підготовчому засіданні можливості закриття підготовчого провадження суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 10.07.2025. Про призначення справи до судового розгляду по суті тих учасників справи, які не з`явились в підготовче засідання, повідомлено ухвалою суду від 12.06.2025.

В судове засідання 10.07.2025 з`явився прокурор, інші учасники справи не з`явились, від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання, протокольною ухвалою судове засідання було відкладено на 04.09.2025. Про відкладення судового засідання учасників справи, які не з`явились, повідомлено ухвалою суду від 10.07.2025.

В судове засідання 04.09.2025 з`явився прокурор, який підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті справи. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомляли. В судовому засіданні оголошувалась перерва на 02.10.2025. Про перерву в судовому засіданні учасників справи, які не з`явились, повідомлено ухвалою суду від 04.09.2025.

В судове засідання 02.10.2025 учасники справи не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомляли, а тому їх неявка відповідно до ст.202 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, проаналізувавши позовні вимоги та заперечення проти них, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких вони ґрунтуються, дослідивши пояснення учасників справи та оцінивши наявні докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд

встановив:

На території Бориспільського району Київської області знаходиться Помокліївське лісництво, землі якого відповідно до проєкту організації та розвитку лісового господарства Переяслав-Хмельницького лісгоспу за 2016 рік та державного акта на право постійного користування землею від 04.10.2004 ІІ-КВ №002734 перебували у постійному лісокористуванні Державного підприємства «Переяслав-Хмельницький лісгосп».

Державне підприємство «Переяслав-Хмельницький лісгосп», згідно із публічно доступними даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, було припинено 13.05.2022 у зв`язку із реорганізацією, а саме його правонаступником стало Державне підприємство «Бориспільське лісове господарство».

Останнє, відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 28.10.2022 року №942 «Про припинення Державного підприємства «Бориспільське лісове господарство» та затвердження складу комісії з припинення» також було припинено шляхом реорганізації, а саме приєднанням до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (відповідач у справі, ДП «Ліси України»).

Наказом ДП «Ліси України» від 16.12.2022 №58 затверджено Положення про Філію «Бориспільське лісове господарства» ДП «Ліси України» як відокремлений структурний підрозділ без статусу юридичної особи.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується та учасниками справи не заперечується, що Державне підприємство «Ліси України» (відповідач у справі) як правонаступник Переяслав-Хмельницького лісгоспу є постійним лісокористувачем земель Помокліївського лісництва.

29.04.2024 працівниками державної лісової охорони Філія «Бориспільське лісове господарство» ДП «Ліси України» у кварталі 77 виділі 20 Помокліївського лісництва виявлено незаконну рубку дерев, про що ними 29.04.2024 у селі Помоклі Ташанської ОТГ складено акт огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства. У вказаному акті від 29.04.2024 зафіксований факт незаконної рубки семи дерев породи клен, розмір заподіяної шкоди 107937,70 грн.

Відповідно до Розрахунку збитків, спричинених незаконною порубкою дерев, який складений начальником відділу Філія «Бориспільське лісове господарства» ДП «Ліси України», розмір спричинених рубкою дерев збитків становить 107937,70 грн (всього нараховано 7 пнів).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилається на те, що відповідачем як лісокористувачем в порушення ст.ст. 19, 64, 86, 105 та 107 Лісового кодексу України не було забезпечено охорону і збереження лісу від незаконної рубки, в результаті чого державі заподіяно шкоду у сумі 107937,70 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що заподіяна державі шкода внаслідок незаконної рубки дерев, стягнення якої є предметом розгляду у цій справі, виникла від безпосередніх дій особи, яка незаконно зрубувала дерева, а не від дій постійного лісокористувача, на якого покладений обов`язок охороняти ліс, невиконання якого є іншою обставиною. Відповідач звертає увагу, що спеціальним органом, яким може бути зафіксоване неналежне виконання обов`язків з охорони лісів від незаконних рубок, є Державна екологічна інспекція України Столичного округу, а тому єдиним належним доказом здійснення чи нездійснення лісової охорони є акт за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю), який відсутній в матеріалах справи. Відповідач вважає, що в його діях відсутній склад цивільного правопорушення та відсутні підстави для стягнення з нього шкоди, завданої навколишньому середовищу.

Надаючи правову оцінку вищевказаним обставинам, які підтверджуються наявними в справі доказами, та доводам учасників справи, та вирішуючи спір, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Щодо повноважень прокурора для представництва інтересів держави за цим позовом, то суд враховує, що згідно з частинами 3 та 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно із частиною четвертою статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу другого частини п`ятої статті 53 Господарського процесуального кодексу України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Отже, встановлена законом умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову, спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

У даній справі підставою для представництва прокурором інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу та Ташанської сільської ради обґрунтовано фактом заподіяння шкоди державі внаслідок незаконної рубки дерев та незабезпечення відповідачем охорони і збереження лісу від незаконної рубки, при цьому прокурор зазначає про невжиття Державною екологічною інспекцією Столичного округу та Ташанською сільською радою дієвих заходів щодо захисту інтересів держави в частині відшкодування заподіяної шкоди.

В якості позивача-1 прокурор вказав Державну екологічну інспекцію Столичного округу. Відповідно до п. ґ) частини 1 ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить пред`являти претензії про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Положенням про Державну екологічну інспекцію України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 № 275, встановлено, що Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів (п. 1 Положення № 275).

Одними з основних завдань Держекоінспекції є: реалізація державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів; здійснення у межах повноважень, передбачених законом, державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства, зокрема, щодо охорони і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду; охорони, захисту, використання і відтворення лісів (п. 3 Положення № 275).

Державна екологічна інспекція Столичного округу є міжрегіональним територіальним органом Держекоінспекції та їй підпорядковується, та діє на підставі Положення про Державну екологічну інспекцію Столичного округу, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 20.03.2023 р. № 18. Повноваження інспекції поширюються на територію міста Києва та Київської області (п. 1 Положення № 18).

Згідно з пп. 5 п. 2 розділу ІІ Положення № 18 інспекція в межах своїх повноважень здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами нерезидентами вимог законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів, зокрема щодо здійснення комплексу необхідних заходів захисту для забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу, застосування пестицидів і агрохімікатів у лісовому господарстві та лісах.

Таким чином, Державна екологічна інспекція Столичного округу уповноважена здійснювати державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, національного використання, відтворення та охорони природних ресурсів, а тому є належним позивачем у даній справі.

В якості позивача-2 прокурор визначив Ташанську сільську раду, враховуючи складений акт від 29.04.2024 огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства в с.Помоклі в адміністративних межах Ташанської ОТГ.

Згідно з пп. 1 п. б) частини 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення контролю за додержанням природоохоронного законодавства, використанням і охороною природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів. Статтею 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Оскільки визначене місце заподіяння шкоди знаходиться в адміністративних межах Ташанської ОТГ, то органом місцевого самоврядування, до повноважень якого належить здійснення контролю за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища є Ташанська сільська рада.

При цьому прокурор звертався до позивачів - Державної екологічної інспекції Столичного округу та Ташанської сільської ради з відповідним листами щодо існування, на думку прокурора, порушень інтересів держави та наявністю підстав для стягнення шкоди з відповідача у справі (листи прокурора від 14.02.2025 №51-816вих-25 та від 14.02.2025 №51-819вих-25, копії яких міститься в матеріалах справи). Із обставин справи випливає, що Державна екологічна інспекція Столичного округу та Ташанська сільська рада самостійно не підготували та не пред`явили позов про стягнення шкоди у зв`язку із стверджуваним прокурором порушенням інтересів держави.

Наведене свідчить про наявність достатніх підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу та Ташанської сільської ради.

Щодо вирішення спору по суті суд зазначає, що відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування відповідальності у вигляді відшкодування шкоди необхідно установити наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме:

1) протиправної поведінки заподіювача;

2) шкоди (збитків);

3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою (збитками).

4) вини. При цьому згідно з ч.2 ст.1166 Цивільного кодексу особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Елементи делікту з точки зору процесуального права визначають предмет доказування у справі. Верховний Суд у постановах від 20.03.2019 у справі № 918/203/18 та від 28.10.2020 у справі № 904/3667/19 від 30.06.2022 у справі №916/1466/21 зробив висновок про те, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідкового зв`язку такої поведінки із завданою шкодою. Тому тільки за умови встановлення конкретної особи, яка завдала збитків, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність збитків та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини (див. постанови Верховного Суду від 16.06.2022 у справі №569/20510/19, від 13.07.2022 в справі №753/15095/17, від 20.06.2024 у справі № 216/5657/22).

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Відповідно до частини 1 ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Згідно з частиною 1 ст. 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог.

Відповідно до ст. 1 Лісового кодексу України, ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають та незалежно від права власності на них становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Згідно з ст. 16 та 17 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Частиною 2 ст. 19 Лісового кодексу України визначено, що обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.

Статтею 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів. Підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень (п. 5 частини 1 ст. 64 Лісового кодексу України).

Відповідно до частини 1 ст. 86 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб.

Відповідно до п.5 частини 2 ст. 105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні, зокрема, у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів. Також згідно із ст. 107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Таким чином, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.

Земельна ділянка, на якій виявлено факт незаконної рубки дерев, перебуває у постійному користуванні ДП «Ліси України», що не заперечується сторонами.

Пунктом 2.1 Положення про Філію «Бориспільське лісове господарства» ДСГП «Ліси України», затвердженого наказом відповідача від 16.12.2022 №58 (далі - Положення), яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що філія створена з метою одержання підприємством прибутку від господарської діяльності, зокрема, з ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів.

Предметом діяльності Філії є, зокрема, забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок; запобігання злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового та мисливського господарства (п.2.2.2 та 2.2.3 Положення).

Статтею 89 Лісового кодексу України встановлено, що охорону і захист лісів на території України здійснюють державна лісова охорона, яка діє у складі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства та підприємств, установ і організацій, що належать до сфери їх управління; лісова охорона інших постійних лісокористувачів і власників лісів. Державна лісова охорона має статус правоохоронного органу.

Відповідно до п. 2.5 Інструкції з оформлення органами Державного комітету лісового господарства України матеріалів про адміністративні правопорушення (наказ Державного комітету лісового господарства України від 31.08.2010 №262), у разі якщо виявлено факт порушення лісового законодавства, однак особу порушника встановити неможливо (порушник вчинив правопорушення і зник з місця події), посадовою особою органу лісового господарства складається акт огляду місця вчинення порушення лісового законодавства. Складений акт протягом трьох днів з моменту виявлення правопорушення направляється до органу внутрішніх справ за місцем вчинення правопорушення для встановлення особи порушника. Виявлені при цьому незаконно добуті лісові ресурси вилучаються, про що зазначається в акті.

Тобто, акт, складений посадовими особами органу лісового господарства, до яких відноситься відповідач, є належним доказом на підтвердження факту вчинення порушення лісового законодавства.

Відповідно до частини 4 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Згідно із ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Таким чином, порубка дерев визнається незаконною, якщо вчинена: без відповідного дозволу; за дозволом, виданим із порушенням чинного законодавства; до початку чи після закінчення установлених у дозволі строків; не на призначених ділянках чи понад установлену кількість; не тих порід дерев, які визначені в дозволі; порід, вирубку яких заборонено.

Частиною 2 ст. 40 Закону України «Про рослинний світ» встановлено, що відповідальність за порушення законодавства про рослинний світ несуть особи, винні, зокрема, у протиправному знищенні або пошкодженні об`єктів рослинного світу.

Отже, нормами чинного законодавства, зокрема, Лісовим кодексом України та Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних порубок та інших пошкоджень, покладається саме на постійних лісокористувачів. Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу. Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами. Аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі від 09.12.2019 №906/133/18, від 09.08.2018 №1909/976/17, постановах Верховного Суду від 20.08.2018 у справі №920/1293/16, від 23.08.2018 у справі №917/1261/17, від 19.09.2018 у справі №925/382/17, від 27.03.2018 у справі № 909/1111/16 та від 20.02.2020 у справі № 920/1106/17.

В пункті 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 у справі №9901/93/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої виходячи з вимог частини 2 ст. 19, ст.ст. 63 і 86 Лісового кодексу України, з урахуванням правової позиції, викладеної в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 у справі №909/976/17 та від 19.12.2018 у справі №925/382/17, лісокористувач є не потерпілою, а навпаки, відповідальною особою за шкоду, завдану внаслідок незаконної порубки лісу, перед державою як власником лісових ресурсів. Адже в цьому випадку вина лісокористувача полягає у протиправній бездіяльності щодо невжиття належних заходів захисту й охорони лісових насаджень. Таким чином, право на відшкодування шкоди, завданої самовільним вирубуванням лісу, має держава, цивільно-правову відповідальність перед якою несуть безпосередні винуватці порубки нарівні з лісокористувачами.

Отже, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2022 у справі №922/2317/21).

Суд відмічає, що відповідач у цій справі не забезпечив збереження лісонасаджень на земельній ділянці, постійним користувачем якої він є. Позивачем доведено, що на відповідній земельній ділянці мала місце незаконна вирубка дерев, що свідчить про протиправність поведінки ДП «Ліси України» у вигляді незабезпечення збереження лісонасаджень.

Вказані вище обставини та подані докази є належними та допустимими для встановлення факту вчинення правопорушення природоохоронного законодавства та завдання державі шкоди незаконною порубкою лісових насаджень в розмірі 107937,70 грн.

Судом встановлено, що розмір завданих збитків на загальну суму 107937,70 грн розраховано самим відповідачем. Розмір нарахованих збитків відповідач не оспорює.

Доводи відповідача про те, що відповідальність за завдану шкоду у даному випадку має нести виключно особа, яка здійснила незаконну рубку, господарським судом оцінюються критично, адже законодавством про охорону навколишнього природного середовища передбачено дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність за порушення лісового законодавства, які мають різні підстави застосування до особи правопорушника. Зокрема, у цій справі підставою позову виступає наявність складу цивільного правопорушення у діях лісокористувача щодо незабезпечення ним охорони і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території та допущення самовільної вирубки лісу, а відтак наявність/відсутність вироку у кримінальному провадженні чи постанови про притягнення до адміністративної відповідальності осіб за незаконну порубку лісу не є визначальним для покладення на лісокористувача цивільно-правової відповідальності на підставі статті 1166 Цивільного кодексу України. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 28.09.2023 у справі №927/32/23, від 18.02.2019 у справі №926/869/18 та від 30.11.2021 у справі №926/2174/20.

З огляду на викладене вище, відповідачем не спростовано відсутність вини у заподіянні шкоди лісовим ресурсам.

Отже, за таких обставин наявні усі елементи складу цивільного правопорушення.

Оскільки у спорах про відшкодування шкоди вина відповідача презюмується, тому саме відповідач мав довести відсутність його вини у заподіянні шкоди. Відповідач, заперечуючи проти позову, не надав допустимих, належних і достатніх доказів забезпечення належного виконання всіх заходів, направлених на збереження лісу, лісових насаджень, в їх сукупності, з метою уникнення випадків незаконної порубки дерев.

Відтак, позовні вимоги про відшкодування шкоди в сумі 107937,70 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Заподіяна шкода підлягає стягненню за місцем заподіяння шкоди на єдиний казначейський рахунок спеціального фонду, відкритий селищній раді, згідно з кодом бюджетної класифікації, в даному випадку - це «грошові стягнення за шкоду заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, внаслідок господарської та іншої діяльності», код класифікації доходів 24062100. Даний рахунок відкритий за балансовим рахунком, який називається: кошти, які підлягають розподілу між державним і місцевим бюджетами. Вся сума стягується на один рахунок, а потім відбувається автоматичне відсоткове розмежування між рівнями бюджету відповідно до п. 4 частини 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України.

У зв`язку із задоволенням позову сплачений прокуратурою судовий збір в сумі 3028,00 грн відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 4-9, 11, 13, 14, 18, 20, 73-80, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Виконувача обов`язків керівника Бориспільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу та Ташанської сільської ради Бориспільського району Київської області до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про стягнення 107937,70 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (01601, м. Київ, вул. Руставелі Шота, 9А, ) на користь держави в особі Ташанської сільської ради Бориспільського району Київської області (08460, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Ташань, вул. Центральна, буд. 9-Г, ) 107937 (сто сім тисяч дев`ятсот тридцять сім) грн 70 коп. шкоди, заподіяної незаконною порубкою лісу, на спеціальний рахунок: інші надходження до фондів охорони навколишнього природного середовища UA0010762, отримувач: ГУК у Київській області/Ташанська с.р./24062100, код отримувача 37955989, МФО 820172.

3. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (01601, м. Київ, вул. Руставелі Шота, 9А, ) на користь Київської обласної прокуратури (01601, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 27/2, , назва банку Держказначейська служба України м.Київ, МФО 820172, рахунок отримувача UA0015641) 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення Господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку, які передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.12.2025.

Суддя О.О. Третьякова