ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

(додаткове)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. ХарківСправа № 922/3364/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н. А.

без виклику (участі) представників учасників справи

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КСВ ЛОГІСТІК 3» (вх. № 29284/25 від 15.12.2025) про ухвалення додаткового рішення у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КСВ ЛОГІСТІК 3» (01004, м. Київ, вул. Шовковична, буд. 42-44, офіс 13-Е, )

до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (119991, м. Москва, Житня вулиця, буд. 14, будівля 1)

та до Державної корпорації розвитку «ВЕБ.РФ» (125009, м. Москва, вул. Воздвиженка, буд. 10, код ОДРН 102)

про стягнення 1 348 890,16 доларів США (що є еквівалентом 55 135 119,08 грн.), -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 10.12.2025 позов задоволено повністю; стягнуто солідарно з Держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (вул. Житня, буд. 14, будівля 1, м. Москва, Російська Федерація, 19991, russian federation код ISO ru/rus 643) та Державної корпорації розвитку «ВЕБ.РФ» (вул. Воздвиженка, буд. 10, м. Москва, Російська Федерація, 125009, код ОДРН: 102) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КСВ Логістік 3» (, 01024, м. Київ, вул. Шовковична, буд. 42-44, офіс 13-В) реальні збитки у розмірі 820 065,88 доларів США, що є еквівалентом 33 175 109,15 грн.; стягнуто солідарно з Держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (вул. Житня, буд. 14, будівля 1, м. Москва, Російська Федерація, 19991, russian federation код ISO ru/rus 643) та Державної корпорації розвитку «ВЕБ.РФ» (вул. Воздвиженка, буд. 10, м. Москва, Російська Федерація, 125009, код ОДРН: 102) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КСВ Логістік 3» (, 01024, м. Київ, вул. Шовковична, буд. 42-44, офіс 13-В) упущену вигоду у розмірі 528 824,28 доларів США, що є еквівалентом 21 960 009,93 грн.; стягнуто з Держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (вул. Житня, буд. 14, будівля 1, м. Москва, Російська Федерація, 19991, russian federation код ISO ru/rus 643) на користь Державного бюджету України 413 513,39 грн. судового збору; стягнуто з Державної корпорації розвитку «ВЕБ.РФ» (вул. Воздвиженка, буд. 10, м. Москва, Російська Федерація, 125009, код ОДРН: 102) на користь Державного бюджету України 413 513,39 грн. судового збору.

15.12.2025 (вх. № 29284/25) на адресу Господарського суду Харківської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КСВ ЛОГІСТІК 3» про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій останні просить суд ухвалити додаткове рішення у справі №922/3364/25 про солідарне стягнення з Держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (вул. Житня, буд. 14, будівля 1, м. Москва, Російська Федерація, 19991, russian federation код ISO ru/rus 643) та Державної корпорації розвитку «ВЕБ.РФ» (вул. Воздвиженка, буд. 10, м. Москва, Російська Федерація, 125009, код ОДРН: 102) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КСВ Логістік 3» (, місцезнаходження: 01024, м. Київ, вул. Шовковична, буд. 42-44, офіс 13-В) судових витрат, понесених на правову допомогу, у розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) грн. 00 коп.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КСВ ЛОГІСТІК 3» (вх. № 29284/25 від 15.12.2025) про ухвалення додаткового рішення у справі суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в позовній заяві позивачем зазначено, що попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи становить 80 000,00 грн. і складається з витрат на професійну правничу допомогу. Окремо позивач зазначив, що докази, які підтверджують остаточний розмір понесених позивачем судових витрат будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

В заяві Товариства з обмеженою відповідальністю «КСВ ЛОГІСТІК 3» зазначає, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу складає 80 000,00 грн.

Суд зазначає, що положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективного захисту своїх прав в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина 1 статті 16 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як зазначено у частині 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 2, 3 статті 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Також, суд зазначає, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відносно обґрунтованості розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу та його (розміру) пропорційності предмету спору, суд приймає до уваги, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015р., п.п.34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009р., п.80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006р., п.88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004р. та п.268 рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Аналогічна правова позиція також викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №910/9111/17 та від 11.12.2018 у справі №910/2170/18.

Суд також враховує позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладену в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, де зазначено, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати: консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо.

Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, з означених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

За змістом пункту 4 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частин третьої, четвертої та шостої статті 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

У своїх рішеннях у справах "Баришевський проти України" від 26.02.2015 p., "Гімадуліна та інші проти України" від 10.12.2009 р., "Двойних проти України" від 12.10.2006 p., "Меріт проти України" від 30.03.2004 p., "East/West Jinnee Limited" проти України" від 23.01.2014 p. ЄСПЛ указував, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

Сформована практика Європейського суду з прав людини заснована на тому, що заявник має право на відшкодування витрат в розмірі, який був необхідний та розумний і дійсно понесений. Зокрема, у справі "Неймайстер проти Австрії" було вирішено, що витрати на правову допомогу присуджуються в тому випадку, якщо вони були здійснені фактично, були необхідними і розумними в кількісному відношенні (пункт 43 рішення "Неймайстер проти Австрії").

Дослідивши матеріали справи суд констатує, що правовідносини між позивачем та адвокатом Воропай Т. І. на момент розгляду справи Господарським судом Харківської області підтверджуються договором про надання правничої (правової) допомоги № 01/08/2025 від 01 серпня 2025 року, який укладений між адвокатом Воропай Т. І. та ТОВ «КСВ Логістік 3», та ордером № 1264130 від 01.08.2025.

Відповідно до п. 1.1 укладеного договору Клієнт замовляє, а Адвокат зобов`язується надати правничу (правову) допомогу, адвокатський захист, а також здійснювати представництво Клієнта у відносинах з органами державної влади, Офісом Генерального прокурора та його структурними підрозділами, в тому числі з обласними, міськими та окружними прокуратурами, Спеціалізованими прокуратурами, Міністерством закордонних справ України, Міністерством юстиції України, Міністерством внутрішніх справ України, Національної поліції України, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, органами та структурними підрозділами Державної податкової служби України, Бюро економічної безпеки, Державною кримінально-виконавчою службою України, органами та особами, які здійснюють примусове виконання рішень, органами місцевого самоврядування, районними державними адміністраціями, підприємствами, установами, організаціями в незалежності від типу та форми їх власності, в судах загальної юрисдикції, окружних адміністративних судах, господарських судах, Вищому антикорупційному суді, в тому числі у всіх судових інстанціях: місцевій, апеляційній, касаційній та у Верховному Суді, Державній судовій адміністрації України, в Європейському суді з прав людини, Міжнародних комерційних арбітражних судах, а також надає інші правові послуги (послуги), необхідні для забезпечення прав і законних інтересів Клієнта, в свою чергу Клієнт зобов`язується прийняти та оплатити за такі Послуги встановлений Гонорар та фактичні витрати Адвоката, необхідні для виконання цього Договору.

За умовами п. 2.1 договору Перелік Послуг, їх вартість, порядок розрахунків та інші аспекти виконання Договору визначаються Додатком №1 до Договору та в окремих Додатках та Додаткових угодах до Договору.

Пунктом 2.1 Додатку №1 до Договору визначено, що за Договором Адвокат приймає зобов`язання надавати Клієнту за його Замовленням правову допомогу та юридичні послуги, вказані в п. 2.1.1. Договору (послуги), в свою чергу Клієнт зобов`язується прийняти та оплатити за такі Послуги, встановлений Гонорар та фактичні витрати Адвоката, необхідні для виконання цього Договору.

Перелік послуг, які Адвокат зобов`язується надати Клієнту, визначено п. 2.1.1. Додатку №1 до Договору, в силу яких може включати в тому числі, але не обмежуючись: надання усних та письмових консультацій, висновків, довідок з правових питань, що виникають у діяльності Клієнта стосовно застосування чинного законодавства, а також правозастосовної практики; перевірку на відповідність вимогам чинного законодавства внутрішніх документів Клієнта; підготовку (розробку) проектів документів юридичного характеру; подання адвокатських запитів; представництво у встановленому порядку інтересів Клієнта у відносинах з органами державної влади, Офісом Генерального прокурора та його структурних підрозділах, в тому числі з обласними, міськими та окружними прокуратурами, Спеціалізованими прокуратурами, Міністерством закордонних справ України, Міністерством юстиції України, Вищій кваліфікаційній комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України, Міністерством внутрішніх справ України, Національної поліції України, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, органами та структурними підрозділами Державної податкової служби України, Бюро економічної безпеки, Державною кримінально-виконавчою службою України, органами та особами, які здійснюють примусове виконання рішень, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями в незалежності від типу та форми їх власності; представництво інтересів Клієнта у правовідносинах з третіми особами, в тому числі участь від імені Клієнта у переговорах, нарадах, зборах та інших заходах; представництво та/або захист, у встановленому порядку, інтересів Клієнта в судах загальної юрисдикції, окружних адміністративних судах, господарських судах, Вищому антикорупційному суді, в тому числі у всіх судових інстанціях: місцевій, апеляційній, касаційній та у Верховному Суді, Державній судовій адміністрації України, в Європейському суді з прав людини, Міжнародних комерційних арбітражних судах; представництво інтересів Клієнта на всіх стадіях кримінального провадження, в тому числі в якості цивільного представника, відповідача, представника юридичної особи; організація та ведення претензійної роботи з контрагентами Клієнта, у зв`язку з невиконанням ними своїх договірних зобов`язань; складання проектів договорів, однією зі сторін яких є Клієнт; підготовку (розробку) необхідних документів, пов`язаних з правовим супроводом вирішення судових проваджень (справ), інших спорів, які виникають у діяльності Клієнта, в тому числі, але не обмежуючись: позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг, відзивів на позов, заперечень, клопотань, заяв, відводів, а також інших окремих процесуальних документів, передбачених відповідним процесуальних законом; представництво у встановленому порядку інтересів Клієнта у міжнародних підприємствах, установах, організаціях незалежно від типу та форми власності; послуги адвокатського зберігання документів Клієнта; послуги з юридичного аудиту Клієнта; надання інших Послуг з правових питань за Замовленням Клієнта.

Пунктом 5.2 та 5.3 Додатку №1 до Договору передбачено, що ціна наданої Послуги фіксується в акті наданих послуг та/або рахунку на оплату; за фактом надання Адвокатом послуг Клієнтові, складається акт наданих послуг (в 2 автентичних примірниках для кожної із сторін), в якому зазначається перелік фактично наданих Послуг, ціна таких послуг та загальна ціна Послуг. В подальшому, такий Акт надсилається Клієнтові на підписання, який протягом 7 календарних днів зобов`язується підписати такий Акт та повернути один автентичний примірник такого Акту Адвокату, впродовж 7 календарних днів. У разі, коли Клієнт не погоджується підписати зазначений Акт і в нього наявні претензії чи зауваження, він повинен письмово обґрунтувати відмову від підписання такого Акту і разом із непідписаними Актами повернути їх Адвокату, впродовж 7 календарних днів.

За умовами п. 5.5 Додатку №1 до Договору підтвердженням надання Адвокатом Послуг Замовнику за Договором є Акт.

10.12.2025 сторонами підписано Акт № 1 прийому-передачі наданих послуг до договору № 01/08/2025 про надання правничої (правової) допомоги від 01 серпня 2025 року, відповідно до якого Адвокатом було надано, а Клієнтом прийнято наступну правову допомогу: визначення правової позиції за результатами аналізу документів (7 000 грн.); збирання доказів у справі №922/3364/25 (7 000 грн.); підготовка та подача позовної заяви у справі №922/3364/25 (32 000 грн.); підготовка та подача клопотання про усунення недоліків у справі №922/3364/25 (3 500 грн.); підготовка та подача клопотання про приєднання доказів у справі №922/3364/25 (3 500 грн.); підготовка та подача клопотання про участь у судовому засіданні (29.10.2025 року) в режимі відеоконференції у справі №922/3364/25 (4 000 грн.); підготовка та подача клопотання про участь у судовому засіданні (19.11.2025 року) в режимі відеоконференції у справі №922/3364/25 (4 000 грн.); підготовка та подача клопотання про участь у судовому засіданні (10.12.2025 року) в режимі відеоконференції у справі №922/3364/25 (4 000 грн.); участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №922/3364/25, що відбулося 29 жовтня 2025 року (5 000 грн.); участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №922/3364/25, що відбулося 19 листопада 2025 року (5 000 грн.); участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №922/3364/25, що відбулося 10 грудня 2025 року (5 000 грн.), всього на суму 80 000 грн.

Досліджуючи надані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до наступного висновку.

В силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Відповідно до положень частин п`ятої, шостої статті 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Виходячи зі змісту наведених вище положень статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу з власної ініціативи. Такий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу, та не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку / дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.

Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 ГПК України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у статті 126 та частинах п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України.

Такий обов`язок у кожному конкретному випадку реалізовується на засадах змагальності та рівності сторін, шляхом надання сторонам можливості надати свої міркування/заперечення. За наслідками оцінки обставин справи і наведених учасниками справи щодо цього питання обґрунтувань та дослідження поданих стороною доказів за правилами статті 86 ГПК України, суд і ухвалює рішення в цій частині.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладено в пунктах 33- 34, 37 додаткової постанови від 07.07.2021 у справі №910/12876/19, зокрема, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Також відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином у вирішенні заяви сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд керуючись принципами пропорційності та справедливості, закріпленими у статтях 15 та 2 ГПК України має обов`язок дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

У контексті наведеного вище, суд наголошує на тому, що подані стороною докази на підтвердження її витрат підлягають оцінці як з точки зору відповідності цих дій вимогам законодавства (вимогам статей 123, 124, 126, 129 ГПК України), так і їх спрямованості на забезпечення права сторони (на користь якої ухвалене судове рішення) на відшкодування судових витрат.

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22.

Суд констатує, що в наданому Акті № 1 прийому-передачі наданих послуг до договору № 01/08/2025 про надання правничої (правової) допомоги від 01 серпня 2025 року визначено вид послуги та розмір гонорару, а отже фактично детальний опис робіт викладено позивачем у вказаному Акті.

Відтак, надані позивачем документи на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись приписами ст.129 ГПК України, позивачем підтверджено правовий статус представника (адвоката) та надано докази виконання робіт.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 86 ГПК України, суд оцінює докази на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною другою статті 124 ГПК України, передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Тобто, застосування відповідних положень статті 124 ГПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин кожної справи, а також інших чинників, зокрема, дій або бездіяльності сторони або її представника під час розгляду справи.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, суд вважає за доцільне додатково звернутися до нещодавньої практики ЄСПЛ з цього питання. Зокрема, у рішення від 18.02.2022 у справі "Чоліч проти Хорватії" ЄСПЛ зазначив (п. 77), що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі.

Тобто ЄСПЛ підкреслює необхідність об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). При цьому ЄСПЛ у зазначеній вище справі, присудивши 2550 євро компенсації, які й просив скаржник, не знайшов підстав для їх зменшення.

Водночас, у рішенні ж від 22.09.2022 у справі "Генеральний будівельний менеджмент проти України" Європейський суд з прав людини у п. 41 зменшив суму витрат на правничу допомогу скаржникові із заявлених 3 750 євро до 850 євро, виходячи саме з надмірного характеру заявлених витрат відносно обмеженого обсягу наданих адвокатом послуг, не вбачаючи у цьому жодних конвенційних порушень.

Таким чином, стягнення повної вартості послуг, визначеної у Акті № 1 прийому-передачі наданих послуг до договору № 01/08/2025 про надання правничої (правової) допомоги від 01 серпня 2025 року на суму 80 000,00 грн., узгоджується з критеріями реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру і пропорційності, ці витрати мають характер необхідних та обґрунтовують обсяг фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату, тобто є розумно обґрунтованими і, відповідно, такі витрати мають бути відшкодовані, оскільки вони дійсно понесені позивачем (справедлива сатисфакція).

У вирішенні спірного питання чи є розмір витрат позивача на правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема, суб`єктний склад, характер спірних правовідносин, висновки Верховного Суду щодо застосування положень частин п`ятої - сьомої, дев`ятої статті 129 ГПК України та критерії Європейського суду з прав людини (відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір).

Беручи до уваги критерій реальності адвокатських витрат, їх дійсності та необхідності в даному конкретному випадку, з врахуванням обставин даної справи, складності та категорії спору, розумності їхнього розміру, керуючись критеріями обґрунтованості та пропорційності, суд дійшов висновку, що заява позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню, в зв`язку з чим стягує з відповідачів на користь позивача 80 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного та керуючись статтями 123, 126, 129, 237, 238, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КСВ ЛОГІСТІК 3» (вх. № 29284/25 від 15.12.2025) про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

2. Стягнути солідарно з Держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (вул. Житня, буд. 14, будівля 1, м. Москва, Російська Федерація, 19991, russian federation код ISO ru/rus 643) та Державної корпорації розвитку «ВЕБ.РФ» (вул. Воздвиженка, буд. 10, м. Москва, Російська Федерація, 125009, код ОДРН: 102) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КСВ Логістік 3» (, місцезнаходження: 01024, м. Київ, вул. Шовковична, буд. 42-44, офіс 13-В) 80 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.12.2025.

Суддя Н.А. Новікова