За позовом Фізичної особи-підприємця Куделі Олени Миколаївни
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕЩЕРІН ФУД ПРОЦЕСИНГ ІНЖИНІРИНГ"
про розірвання договору, стягнення коштів
Суддя О.В. Гумега
секретар судового засідання
Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Фізична особа-підприємець Куделя Олена Миколаївна (далі позивач, ФОП Куделя О.М.) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕЩЕРІН ФУД ПРОЦЕСИНГз ІНЖИНІРИНГ" (далі відповідач, ТОВ "ПФП ІНЖИНІРИНГ") про розірвання Договору суборенди нежитлового приміщення № ТД-22/25 від 14.01.2025, укладеного між ФОП Куделя О.М. та ТОВ "ПФП ІНЖИНІРИНГ", про стягнення 359 881,42 грн, з яких: 268 000,00 грн заборгованості по сплаті орендних платежів, 50 000,00 грн штрафних санкцій, 41 881,45 грн пені.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 (повне рішення складено 11.12.2025) позов задоволено повністю:

- розірвано Договір суборенди нежитлового приміщення № ТД-22/25 від 14.01.2025, укладений між Фізичною особою-підприємцем Куделею Оленою Миколаївною та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПЕЩЕРІН ФУД ПРОЦЕСИНГ ІНЖИНІРИНГ";

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕЩЕРІН ФУД ПРОЦЕСИНГ ІНЖИНІРИНГ" на користь Фізичної особи-підприємця Куделі Олени Миколаївни 268 000,00 грн заборгованості по сплаті орендних платежів, 50 000,00 грн штрафу, 20 221,48 грн пені, 8 101,32 грн судового збору.

09.12.2025 до суду від позивача надійшло клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до наведеного клопотання, позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕЩЕРІН ФУД ПРОЦЕСИНГ ІНЖИНІРИНГ" на користь Фізичної особи-підприємця Куделі Олени Миколаївни понесені витрати пов`язані з розглядом справи в сумі 10 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2025 у справі № 910/11958/25 заяву Фізичної особи-підприємця Куделі Олени Миколаївни про ухвалення додаткового рішення прийнято до розгляду.

Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 3 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи (ч. 3 ст. 244 ГПК України).

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч. 3 ст. 124 ГПК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем в уточненій позовній заяві, вимоги якої розглядав суд, наведено попередній (орієнтовний) суми судових витрат, який складається із суми сплаченого судового збору у розмірі 8 101,32 грн (з яких: 5 073,32 грн за позовну вимогу майнового характеру та 3 028,00 грн за позовну вимогу немайнового характеру) та суми витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, які позивач очікує понести. Позивачем зазначено, що докази на підтвердження понесених ним судових витрат будуть подані у строки, передбачені ч. 8 ст. 129 ГПК України.

При ухваленні рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2025 у справі № 910/11958/25, суд вирішив питання стосовно розподілу судових витрат в частині судового збору, поклавши судовий збір у сумі 8 101,32 грн на відповідача.

Станом на час ухвалення рішення, у суду були відсутні підстави для відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу. Однак, з огляду на зроблену позивачем у позовній заяві заяву про те, що документи на обґрунтування понесених судових витрат (правнича допомога) будуть надані до суду у строки, визначені ГПК України, судом не вирішено питання про судові витрати в частині витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Виходячи з приписів ч. 1, 3 ст. 124, ч. 8 ст. 129, ч. 1 ст. 244, ч. 1, 8 ст. 252 ГПК України та зроблену позивачем у позовній заяві відповідну заяву, суд відзначає, що позивач мав право подати докази на підтвердження розміру судових витрат (в частині витрат на професійну правничу допомогу) у порядку та строки, визначені ч. 8 ст. 129 ГПК України.

До закінчення судових дебатів у справі представник відповідача зазначив, що на підставі ч. 8 ст. 129 ГПК України докази понесення судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено, що докази витрат на професійну правничу допомогу, додані позивачем до клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу з дотриманням строку, встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Приписами ст. 126 ГПК України встановлено:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України, згідно приписів якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом із тим, у частині 5 статті 129 ГПК України визначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Критерії, визначені ч. 4 ст. 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Договір про надання правничої допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у загальній сумі 10 000,00 грн позивачем було подано такі документи:

- копія Договору про надання правничої допомоги № 22-08/25 від 22.08.2025 (далі Договір), укладеного між Фізичною особою-підприємцем Куделею Оленою Миколаївною (далі клієнт) та Адвокатом Бодян Ольгою Юріївною (далі адвоеат);

- копію Додаткової угоди № 1 до Договору від 22.08.2025;

- копія Акту приймання-передачі наданих послуг від 09.12.2025;

- копія довідки про рух коштів по картці від 09.12.2025;

- копія ордеру серії АА № 1626883 від 23.09.2025;

- копія свідоцтва серії КВ № 001261 від 26.07.2021.

Відповідно до п. 1.1 Договору, адвокат приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання щодо надання клієнту правничої допомоги з приводу:

- надання усних або письмових консультацій та роз`яснень з правових питань, що виникають з умов цього Договору.

- за необхідності складання процесуальних документів та інших документів правового характеру (заяв, вимог, договорів, претензій, заперечень, клопотань, позовних заяв, пропозицій та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства).

- представництва та захисту інтересів клієнта перед будь-якими органами державної влади (судах усіх інстанцій, в органах Національної поліції України, прокуратури, органах Державної фіскальної служби України та усіх інших правоохоронних органах, органах Державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України, органах виконавчої служби та інші), органами самоврядування, фізичними або юридичними особами усіх форм власності та підпорядкування з будь-яких питань, що пов`язані з виконанням цього Договору.

Згідно п. 3.1 Договору, розмір гонорару, який клієнт має сплатити адвокату за надану правничу допомогу на умовах цього Договору, визначається сторонами шляхом укладання окремої додаткової угоди до цього Договору, що становить його невід`ємну частину. Ця додаткова угода може бути викладена у формі Додатку до цього Договору, який набуває чинності з дня його підписання сторонами та діє до повного виконання взятих на себе зобов`язань.

22.08.2025 Фізична особа-підприємець Куделя Олена Миколаївна та Адвокат Бодян Ольга Юріївна підписали Додаткову угоду № 1 до Договору, якою погодили ціну та пакет послуг з надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що 09.12.2025 сторони склали та підписали Акт приймання-передачі наданих послуг, відповідно до якого загальна вартість наданих послуг становить 10 000,00 грн.

Судом встановлено, що позивачем здійснена оплата за надання правничої допомоги згідно Договору, у розмірі 10 000,00 грн.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Суд звертає увагу, що за змістом ст. 126, 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно з ч.4 ст. 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до положень ч. 5 ст 126 ГПК України визначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Судом враховано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статті 126 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги задоволення позову повністю, ступінь складності справи та виконані адвокатом роботи (надані послуги), принципи справедливості та верховенства права, співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 129 ГПК України витрати позивача на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача в сумі 10 000,00 грн.

Керуючись ст. 74, 86, 123, 126, 129, 233, 241, 244, 327 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Вимоги Фізичної особи-підприємця Куделі Олени Миколаївни про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити повністю.

2. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕЩЕРІН ФУД ПРОЦЕСИНГ ІНЖИНІРИНГ" (Україна, 02192, місто Київ, ВУЛИЦЯ МИРОПІЛЬСЬКА, будинок 13-В, кімната 16; ідентифікаційний код 41393060) на користь Фізичної особи-підприємця Куделі Олени Миколаївни ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 10 000,00 грн (десять тисяч гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

3. Після набрання додатковим рішенням законної сили видати наказ.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку, передбаченому ст. 253, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне додаткове рішення складено 22.12.2025.

Суддя Оксана ГУМЕГА