РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.12.2025Справа № 910/12746/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України в особі філії Столичний лісовий офіс Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України

до Товариства з обмеженою відповідальністю Заводік

про стягнення заборгованості у розмірі 31 206,28 грн.,

Без виклику (повідомлення) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України в особі філії Столичний лісовий офіс Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України (далі позивач, Підприємство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Заводік (далі відповідач, Товариство) 28 000,00 грн. основного боргу за договором купівлі-продажу необробленої деревини від 26.09.2024 року № UEEX-9294-2, а також 759,60 грн. 3 % річних та 2 446,68 грн. інфляційних втрат, нарахованих внаслідок несвоєчасного проведення розрахунків.

Ухвалою від 17.10.2025 року господарський суд міста Києва залишив означену позовну заяву без руху з одночасним встановленням строку та способу усунення її недоліків.

21.10.2025 року через систему Електронний суд надійшла заява Підприємства від 21.10.2025 року № 22353/40.1.7-2025 про усунення недоліків позовної заяви.

Враховуючи наведене, ухвалою від 27.10.2025 року господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі № 910/12746/25 та вирішив здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, враховуючи відсутність у Товариства електронного кабінету, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України копія ухвали від 27.10.2025 року про відкриття провадження у справі № 910/12746/25 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04201, місто Київ, вулиця Сім`ї Кульженків, будинок 35.

Проте, вищевказане відправлення з трек-номером R09 підприємством поштового зв`язку вручене відповідачу не було та повернулося на адресу суду.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення терміну зберігання тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт не отримання заявником кореспонденції, якою суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу.

Суд також звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Отже, суд належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою господарського суду міста Києва від 27.10.2025 року, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Суд врахував, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі Смірнова проти України).

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25.01.2006 року № 1-5/45 в цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання розумності строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.09.2024 року між Підприємством (продавець) та Товариством (покупець) був укладений договір купівлі-продажу необробленої деревини № UEEX-9294-2 (далі Договір), за умовами якого за результатами проведення біржових торгів (аукціону) із продажу необробленої деревини, який відбувся 26.09.2024 року, на підставі укладеної біржової угоди продавець зобов`язався передати у власність Товариству, а покупець зобов`язався прийняти необроблену деревину, реалізовану під час аукціону, яка відповідає умовам даного Договору, і оплатити вартість цього товару відповідно до умов, визначених розділом 4 даного Договору.

Означена угода підписана електронними підписами уповноважених представників її сторін.

За змістом пункту 1.1 Договору придбаним Товариством лотом № 2/1 є круглі лісоматеріали (Сосна/D15-19) об`ємом 100 м3 загальною вартістю 139 077,00 грн. (з ПДВ).

Пунктом 1.3 наведеної угоди встановлено, що право власності на товар за цим Договором переходить до покупця з моменту виконання умов поставки відповідно до цього Договору.

За умовами пунктів 3.1, 3.2 Договору термін поставки згідно з цим Договором: від 01.10.2024 року до 31.12.2024 року включно.

Поставка товару за даним Договором здійснюється на умовах FCA (нижній/проміжний склад продавця)/EXW (верхній склад продавця) окремими частинами (партіями товару) відповідно до Графіку поставки, сформованого та укладеного в електронній торговій системі Біржі за формою, наведеною у Додатку № 1, який є невід`ємною частиною даного Договору.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 цієї угоди загальна вартість товару, що є предметом Договору, встановлена в національній валюті України гривні відповідно до умов біржового (аукціонного) свідоцтва № 9294/260924/41869545/1 від 26.09.2024 року про результати Аукціону з продажу необробленої деревини та складає 139 077,00 грн. з ПДВ. Толеранс поставки (розходження по об`єму) по даному Договору може складати +/- 10 %.

Рахунок на оплату кожної партії товару направляється продавцем покупцю в строк та в порядку, що визначені пунктами 3.5.1, 3.5.2 та 3.6 даного Договору, з урахуванням підписаного сторонами Графіку поставки (пункт 4.4 Договору).

Згідно з пунктом 4.5 Договору покупець зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів після отримання рахунку на оплату партії товару здійснити оплату (на умовах 100 % передоплати) вартості кожної партії товару виключно у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця у розмірі, визначеному продавцем в рахунку з урахуванням умов, встановлених пунктом 4.3 Договору, якщо інше не обумовлено сторонами згідно з пунктом 4.7 Договору.

Датою передачі партії товару продавцем та приймання партії товару покупцем (датою поставки) вважається дата виконання продавцем своїх зобов`язань по поставці згідно з погодженими сторонами умовами поставки (пункт 5.3 вказаного правочину).

За змістом пункту 10.2 Договору останній діє до 31.12.2024 року.

У позовній заяві Підприємство посилалося на те, що на виконання умов Договору воно поставило відповідачу погоджений між сторонами товар (круглі лісоматеріали) на загальну суму 129 091,84 грн. На підтвердження означених обставин позивач надав суду, зокрема, копії відповідних товарно-транспортних накладних від 21.10.2024 року № 253042 на суму 44 465,89 грн., від 11.11.2024 року № 790816 на суму 39 161,47 грн., від 09.12.2024 року № 910911 на суму 32 125,54 грн. та від 09.12.2024 року № 910912 на суму 13 338,94 грн.

Про належне виконання продавцем своїх зобов`язань з поставки товару свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення Підприємством своїх зобов`язань за Договором.

Проте Товариство оплату вартості поставленого йому товару здійснило не у повному обсязі, перерахувавши продавцю лише 101 091,84 грн. та заборгувавши таким чином останньому 28 000,00 грн.

Зважаючи на те, що спірна сума боргу відповідачем у добровільному порядку погашена не була, а також враховуючи залишення Товариством адресованої йому продавцем претензії від 04.04.2025 року № 6747/40.1.7-2025 без задоволення, позивач звернувся до суду з означеним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на правову природу Договору, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини за наведеним правочином регламентуються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України (тут і далі чинного на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Оскільки розмір заборгованості відповідача перед позивачем за Договором у загальному розмірі 28 000,00 грн. підтверджений наданими позивачем доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач не надав жодних документів, які свідчать про відсутність наведеної заборгованості перед продавцем, яка існує на момент розгляду справи, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Підприємства до Товариства про стягнення вказаної суми боргу, в зв`язку із чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого за Договором товару, позивач просив суд стягнути з відповідача 759,60 грн. 3 % річних, з яких: 29,35 грн. 3 % річних, нараховані у період з 10.12.2024 року по 19.12.2024 року на суму боргу в розмірі 35 819,46 грн., 496,82 грн. 3 % річних, нараховані у період з 20.12.2024 року по 27.06.2025 року на суму боргу в розмірі 31 819,46 грн., 14,79 грн. 3 % річних, нараховані у період з 28.06.2025 року по 03.07.2025 року на суму боргу в розмірі 30 000,00 грн., 218,63 грн. 3 % річних, нараховані у період з 04.07.2025 року по 06.10.2025 року на суму боргу в розмірі 28 000,00 грн., а також 2 446,68 грн. інфляційних втрат, нарахованих на означені суми заборгованості протягом наведених періодів.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень норми статті 625 Цивільного кодексу України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, наданий позивачем розрахунок 3 % річних не повністю відповідає приписам чинного законодавства та положенням Договору в силу допущених Підприємством методологічних помилок при визначенні початкових і кінцевих дат періодів прострочення (позивачем не враховано дат часткових погашень Товариством заборгованості, за які нарахування відбуваються на зменшену суму боргу), що призвело до заявлення суми цих компенсаційних виплат у завищеному розмірі.

Враховуючи вищенаведене, а також зважаючи на нездійснення відповідачем повної передоплати кожної з отриманих ним партій товару та приписи частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, обґрунтованою сумою 3 % річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь Підприємства за вказаний останнім період, є 758,97 грн., з яких: 26,42 грн. 3 % річних, нараховані у період з 10.12.2024 року по 18.12.2024 року на суму боргу в розмірі 35 819,46 грн., 2,61 грн. 3 % річних, нараховані у період з 19.12.2024 року по 19.12.2024 року на суму боргу в розмірі 31 819,46 грн., 494,21 грн. 3 % річних, нараховані у період з 20.12.2024 року по 26.06.2025 року на суму боргу в розмірі 31 819,46 грн., 2,47 грн. 3 % річних, нараховані у період з 27.06.2025 року по 27.06.2025 року на суму боргу в розмірі 30 000,00 грн., 12,33 грн. 3 % річних, нараховані у період з 28.06.2025 року по 02.07.2025 року на суму боргу в розмірі 30 000,00 грн., 2,30 грн. 3 % річних, нараховані у період з 03.07.2025 року по 03.07.2025 року на суму боргу в розмірі 28 000,00 грн., 218,63 грн. 3 % річних, нараховані у період з 04.07.2025 року по 06.10.2025 року на суму боргу в розмірі 28 000,00 грн.

Разом із тим, оскільки нарахована Підприємством сума інфляційних втрат відповідає приписам чинного законодавства та положенням Договору, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з Товариства на користь позивач цих компенсаційних виплат у виплат у розмірі 2 446,68 грн.

За таких обставин, стягненню з відповідача на користь Підприємства підлягає 758,97 грн. 3 % річних та 2 446,68 грн. інфляційних втрат, тоді як у задоволенні вимог позивача про стягнення з Товариства 0,64 грн. 3 % річних слід відмовити.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони).

Відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надав належних доказів на підтвердження повної та вчасної сплати передбачених Договором платежів.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе грошові обов`язки за Договором, позовні вимоги Підприємства, з урахуванням вищенаведених обставин, підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Заводік (04201, місто Київ, вулиця Сім`ї Кульженків, будинок 35; ) на користь Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України (01601, місто Київ, вулиця Руставелі Шота, будинок 9 А; ) в особі філії Столичний лісовий офіс Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України (03115, місто Київ, вулиця Святошинська, будинок 30; код ЄДРПОУ ВП 45530596) 28 000 (двадцять вісім тисяч) грн. 00 грн. основного боргу, 758 (сімсот п`ятдесят вісім) грн. 97 коп. 3 % річних, 2 446 (дві тисячі чотириста сорок шість) грн. 68 коп. інфляційних втрат, а також 3 027 (три тисячі двадцять сім) грн. 94 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 26.12.2025 року.

Суддя В.С. Ломака