ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 34/557-35/414

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С. К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Случ О. В.

за участю секретаря судового засідання Амірханяна Р. К.,

та представників:

прокурора- Батюк І. В.,

позивача- Ауксутіс Е. С. (в режимі відеоконференції)

відповідача - 1 - не з`явився,

відповідача - 2 - не з`явився,

відповідача - 3 - не з`явився,

відповідача - 4 - не з`явився,

відповідача - 5 - не з`явився,

відповідача - 6 - не з`явився,

відповідача - 7 - не з`явився,

відповідача - 8 - не з`явився,

відповідача - 9 - не з`явився,

відповідача - 10 - не з`явився,

відповідача - 11 - не з`явився,

відповідача - 12 - не з`явився,

Ужгородської районної державної адміністрації

- районної військової адміністрації Закарпатської області - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Мотус Анте"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025

у справі № 34/557-35/414

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Мотус Анте"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотой Мандарин Ойл"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Калина-Закарпаття"

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "АТІКВА"

4) Малого приватного підприємства "Ольвія"

5) Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАТРА-ТЕР"

6) Спільного українсько-англійського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Інвест"

7) Товариства з обмеженою відповідальністю "АТП-М"

8) Публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево"

9) Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області (Великоберезнянська райдержадміністрація)

10) Зана Івана Васильовича

11) Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАРТ МК"

12) ОСОБА_1

про звернення стягнення на предмет іпотеки в сумі 205 128 100,12 грн,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк" (далі - ПАТ "Родовід Банк" (наразі ТОВ "Фінансова компанія "Мотус Анте"); позивач) звернулось до Господарського суду м. Києва із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотой Мандарин Ойл" (далі - ТОВ "Золотой Мандарин Ойл"; відповідач-1) заборгованості за кредитним договором від 23.12.2008 № 22.1/357-КЛТ-08 в сумі 205 128 100,12 грн та в рахунок погашення заборгованості звернення стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за договором іпотеки, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Калина-Закарпаття" (далі - ТОВ "Калина-Закарпаття; відповідач-2) та Товариству з обмеженою відповідальністю "АТІКВА" (далі - ТОВ "АТІКВА"; відповідач-3).

Справа розглядалася господарськими судами неодноразово.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 11.02.2021 (головуючий суддя -Мандриченко О. В, судді - Балац С. В., Борисенко І. І.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.01.2023 (головуючий суддя - Андрієнко В. В., судді - Шапран В. В., Буравльов С. І.), позовні вимоги задоволено.

Вирішено в рахунок погашення заборгованості ТОВ "Золотой Мандарин Ойл" перед ПАТ "Родовід Банк" за кредитним договором від 23.12.2008 № 22.1/357-КЛТ-08, яка станом на 26.09.2017 становить 434 023 608, 29 грн та складається з: 171 000 000,00 грн суми простроченої заборгованості за кредитом за весь період; 13 875 000,01 грн суми прострочених процентів за кредитом за весь період; 22 131 616,44 грн суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 26.03.2017 по 26.09.2017; 1 795 767,12 грн суми пені за несвоєчасне погашення процентів за кредитом за період з 26.03.2017 по 26.09.2017; 42 361 150,68 грн суми 3% річних від суми простроченого кредиту за весь період; 3 457 914,61 грн суми 3 % річних від суми прострочених процентів за кредитом за весь період; 165 852 694,87 грн суми інфляційних втрат від суми простроченого кредиту за весь період, 13 549 464,55 грн суми інфляційних втрат від суми простроченого кредиту за весь період, звернуто стягнення на предмети іпотеки, а саме на:

- земельну ділянку для будівництва АЗС стаціонарного типу з комплексом обслуговування, площею 0,2700 га, кадастровий номер :02:001:0005, яка знаходиться на території Зарічанської сільської ради, ур. "Кипи", Іршавський район, Закарпатської області, яка є забезпеченням за договором іпотеки від 12.03.2009 № 22.1/357-3.7-08, що укладений між ПАТ "Родовід Банк" та ТОВ "Калина-Закарпаття, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пасічником С. Г. 12.03.2009 за реєстровим номером 199 та належить ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ; відповідач-10). Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;

- земельну ділянку для комерційного використання, площею 0,6000 га, кадастровий номер :03:003:0013, яка знаходиться на території Малоберезнянської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області, яка є забезпеченням за договором іпотеки від 12.03.2009 № 22.1/357-3.6-08, що укладений між ПАТ "Родовід Банк" та ТОВ "Калина-Закарпаття", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пасічником С. Г. 12.03.2009 за реєстровим номером 193 та належить Великоберезнянській районній державній адміністрації Закарпатської області. Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;

- земельну ділянку для будівництва та обслуговування магазину, площею 0,5500 га, кадастровий номер :01:005:0003, яка знаходиться за межами населеного пункту Пийтерфолво на території Пийтерфолвівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, яка є забезпеченням за договором іпотеки від 12.03.2009 № 22.1/357-3.5-08, що укладений між ПАТ "Родовід Банк" та ТОВ "Калина-Закарпаття", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пасічником С. Г. 12.03.2009 за реєстровим номером 195 та належить Товариству з обмеженою відповідальністю "ВАТРА-ТЕР" (далі - ТОВ "ВАТРА-ТЕР"; відповідач-5). Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;

- земельну ділянку для розміщення АЗС з комплексом обслуговування та газоправним пунктом площею 0,6548 га, кадастровий номер :01:003:0198, яка знаходиться за адресою: с. Соломоново, урочище "Біля КПП Тиса", Ужгородський район, Закарпатська область, яка є забезпеченням за договором іпотеки від 12.03.2009 № 22.1/357-3.3-08, що укладений між ПАТ "Родовід Банк" та ТОВ "Калина-Закарпаття", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пасічником С. Г. 12.03.2009 за реєстровим номером 197 та належить Товариству з обмеженою відповідальністю "АТП-М" (далі - ТОВ "АТП-М"; відповідач-7). Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;

- земельну ділянку з цільовим призначенням - будівництво АЗС, площею 0,3837 га, кадастровий номер :04:000:0008, що знаходиться на території Гамаліївської сільської ради, Пустомитівського району, Львівської області, яка є забезпеченням за договором іпотеки від 05.03.2009 № 22.1/357-3.4-08, що укладений між ПАТ "Родовід Банк" та ТОВ "АТІКВА", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палладій Н. В. 05.03.2009 за реєстровим номером 306 та належить ТОВ "АТІКВА". Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;

- нежитлову будівлю, літ. "А-1" - автозаправну станцію (АЗС) та кафе, загальною площею 386,7 кв.м та нежитлову будівлю літ. "В-1" - стаціонарну АГЗС, загальною площею 4,2 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Харків, просп. Московський, буд. 301-А, та основні засоби у вигляді обладнання, опис та розташування (місцезнаходження) яких відображені в додатку, який є невід`ємною частиною договору іпотеки від 05.03.2009 № 22.1/357-3.2-08, що укладений між ПАТ "Родовід Банк" та ТОВ "АТІКВА", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палладій Н. В. 05.03.2009 за реєстровим номером 304 та належить ОСОБА_3 . Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;

- будівлю автозаправної станції літ "А", загальною площею 9,8 кв.м, а саме 1-1 кор. пл. 1,8 кв.м, 1-2 прим. пл. 8,0 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Текстильна, буд. 40 та основні засоби у вигляді обладнання, опис та розташування яких відображено в додатку, який є невід`ємною частиною договору іпотеки від 05.03.2009 № 22.1/357-3.1- 08, що укладений між ПАТ "Родовід Банк" та ТОВ "АТІКВА", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палладій Н. В. 05.03.2009 за реєстровим номером 302 та належить ОСОБА_1 . Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, заступник керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Ужгородської районної державної адміністрації - районної військової адміністрації Закарпатської області (особа, яка не брала участі у справі щодо якої суд вирішив питання про її права, інтереси та обов`язки (далі - Ужгородська районна державна адміністрація - районна військова адміністрація Закарпатської області; незалучена особа) звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволеної позовної вимоги про звернення стягнення на земельну ділянку для комерційного використання, площею 0,6000 га, кадастровий номер :03:003:0013, яка знаходиться на території Малоберезнянської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області, яка є забезпеченням за договором іпотеки від 12.03.2009 № 22.1/357-3.6-08, що укладений між ПАТ "Родовід Банк" та ТОВ "Калина-Закарпаття", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пасічником С. Г. 12.03.2009 за реєстровим номером 193 та належить Великоберезнянській районній державній адміністрації Закарпатської області та визначення способу реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 (головуючий суддя - Скрипка І. М., судді - Хрипун О. О., Мальченко А. О.) апеляційну скаргу Прокурора на рішення Господарського суду м. Києва від 11.02.2021 у справі № 34/557-35/414 задоволено.

Вирішено скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 11.02.2021 в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку для комерційного використання, площею 0,6000 га, кадастровий номер :03:003:0013, яка знаходиться на території Малоберезнянської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області, яка є забезпеченням за договором іпотеки від 12.03.2009 № 22.1/357-3.6-08, що укладений між ПАТ "Родовід Банк" та ТОВ "Калина-Закарпаття", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пасічником С. Г. 12.03.2009 за реєстровим номером 193 та належить Великоберезнянській районній державній адміністрації Закарпатської області та визначення способу реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовної вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Мотус Анте" про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку для комерційного використання, площею 0,6000 га, кадастровий номер :03:003:0013, яка знаходиться на території Малоберезнянської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області, яка є забезпеченням за договором іпотеки від 12.03.2009 № 22.1/357-3.6-08, що укладений між ПАТ "Родовід Банк" та ТОВ "Калина-Закарпаття", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пасічником С. Г. 12.03.2009 за реєстровим номером 193 та належить Великоберезнянській районній державній адміністрації Закарпатської області відмовлено.

Апеляційний господарський суд вказав на те, що:

- Прокурором в процесі вивчення стану додержання вимог законодавства при використанні та розпорядженні землями оборони, зокрема землями державної прикордонної смуги, які перебувають у постійному користуванні військових частин Державної прикордонної служби України, та за результатами здійснення моніторингу Єдиного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Господарського суду м. Києва від 11.02.2021 у справі № 34/557-35/414 задоволено позов ПАТ "Родовід Банк" (наразі ТОВ "Фінансова компанія "Мотус Анте") про стягнення з ТОВ "Золотой Мандарин Ойл" заборгованості за кредитним договором від 23.12.2008 № 22.1/357-КЛТ-08 в сумі 205 128 100,12 грн та в рахунок погашення заборгованості звернення стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за договором іпотеки, що належить на праві власності ТОВ "Калина- Закарпаття", ТОВ "АТІКВА";

- вказаним рішенням суду, серед іншого, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку для комерційного використання, площею 0,6000 га, кадастровий номер :03:003:0013, яка знаходиться на території Малоберезнянської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області, яка є забезпеченням за договором іпотеки від 12.03.2009 № 22.1/357-3.6-08, що укладений між ПАТ "Родовід Банк" і ТОВ "Калина-Закарпаття", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пасічником С. Г. 12.03.2009 за реєстровим номером 193 та належить Великоберезнянській районній державній адміністрації Закарпатської області та одночасно визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;

- вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість звернення стягнення на майно, яке було передано в іпотеку для забезпечення грошових зобов`язань ТОВ "Золотой Мандарин Ойл" за кредитним договором від 23.12.2008 № 22.1/357-КЛТ-08, зокрема і на земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0013, площею 0,6000 га, яка розташована на території Малоберезнянської сільської ради Ужгородського району (раніше Великоберезнянський район) Закарпатської області;

- ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не виконав належним чином вимоги процесуального законодавства щодо повного і всебічного встановлення обставин справи, оскільки не надав жодної правової оцінки підставам, на яких земельна ділянка площею 0,6000 га, кадастровий номер :03:003:0013, яка знаходиться на території Малоберезнянської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, була зареєстрована на праві державної власності за Великоберезнянською районною державною адміністрацією Закарпатської області. Зокрема поза увагою суду залишилися документи на підставі яких 14.02.2019 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відомості про об`єкт нерухомого майна; реєстраційний номер 8, а саме: Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності"; рішення Господарського суду Закарпатської області від 05.09.2018 у справі № 907/355/18. Вказаним судовим рішенням (за позовом заступника військового прокурора Ужгородського гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 (на даний час НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) до ТОВ "Ватра-Тер" про витребування земельної ділянки площею 0,6 га з кадастровим номером :03:003:0013, яка розташована на території Ужгородського району (раніше Великоберезнянський район) Закарпатської області) встановлено, що земельна ділянка, площею 0,6000 га, кадастровий номер :03:003:0013, відноситься до земель державної власності. При розгляді цієї справи також установлено, що вказана земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0013 є землями оборони, оскільки входить до складу прикордонної смуги і розташована між лінією прикордонних інженерних споруджень та лінією Державного кордону і вибула з державної власності незаконно, всупереч волі держави в особі уповноважених її органів. Зазначене підтверджується також рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 26.06.2017 у справі № 298/1008/16-ц.

Не погоджуючись із постановою апеляційного господарського суду від 10.02.2025, ТОВ "Фінансова компанія "Мотус Анте" звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного господарського суд і залишити в силі рішення Господарського суду м. Києва від 11.02.2021 в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку для комерційного використання, площею 0,6000 га, кадастровий номер :03:003:0013, яка знаходиться на території Малоберезнянської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області, яка є забезпеченням за договором іпотеки від 12.03.2009 № 22.1/357-3.6-08, що укладений між ПАТ "Родовід Банк" і ТОВ "Калина-Закарпаття", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пасічником С. Г. 12.03.2009 за реєстровим номером 193 та належить Великоберезнянській районній державній адміністрації Закарпатської області та визначення способу реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Скаржник мотивує подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та вказує на ухвалення оскаржуваної постанови без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 12.11.2024 у справі № 8/468-08, від 05.07.2023 у справі № 910/186/21, від 04.06.2024 у справі № 916/3924/23, від 22.03.2024 у справі № 922/2635/22, від 11.09.2019 у справі № 204/2113/14-ц, від 25.11.2020 у справі № 2-9436/2007, від 14.12.2020 у справі № 521/2816/15-ц, від 24.05.2022 у справі № 917/663/20, від 28.07.2021 у справі № 147/78/19, від 04.08.2021 у справі № 200/15210/18, від 29.05.2024 у справі № 171/2012/21, від 06.03.2024 у справі № 190/1031/22, від 26.10.2022 у справі № 147/78/19, від 02.04.2019 у справі № 922/765/15, від 23.07.2019, від 08.10.2019 у справі № 5011-46/18261-2012, від 03.10.2019 у справі № 909/117/17, від 18.07.2023 у справі № 917/399/18, від 19.12.2018 у справі № 903/594/17, від 11.11.2019 у справі № 756/15538/15-ц та інших.

У касаційній скарзі скаржник також зазначає таке:

- судом апеляційної інстанції безпідставно поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, чим порушено принцип "res judicata", ст.ст. 119, 261 ГПК України;

- судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права - ч. 4 ст. 75, ч. 1 ст. 251, ч. 3 ст. 269 ГПК України та матеріального права - ст. 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України);

- рішення Господарського суду м. Києва від 11.02.2021 у справі № 34/557-35/414 не є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі - Ужгородської районної державної адміністрації - районної військової адміністрації Закарпатської області, а тому виходячи з приписів п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України були всі підстави для закриття апеляційного провадження за клопотанням позивача;

- на час ухвалення судом першої інстанції рішення Великоберезнянська районна державна адміністрація Закарпатської області була зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як юридична особа та згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно була власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0013. Подальші дії пов`язані з реорганізацією юридичної особи після ухвалення судом першої інстанції рішення ніяким чином не можуть вплинути на чинність цього судового рішення;

- Ужгородська районна державна адміністрація - районна військова адміністрація Закарпатської області не набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0013 у встановленому законом порядку, а тому відсутні правові підстави для оскарження Прокурор рішення суду першої інстанції;

- зазначення Господарським судом Закарпатської області у рішенні від 05.09.2018 у справі № 907/355/18 про те, що відповідна земельна ділянка належить до земель оборони є лише правовою оцінкою обставин справи. Крім того ПАТ "Родовід Банк" не було учасником у справах № 907/355/18, № 298/1008/16-ц та не залучалось до їх розгляду згідно з ст. 51 ГПК України;

- у матеріалах цієї справи наявна інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої державна реєстрація права власності на земельну ділянку відбулась 14.02.2019 за Великоберезнянською районною державною адміністрацією Закарпатської області; цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0013 "для комерційного використання". Будь-які обмеження щодо використання цієї земельної ділянки відсутні;

- апелянт не надав інших документів (доказів), що підтверджують належність цієї земельної ділянки до земель оборони і її розташування в межах прикордонної смуги;

- оскільки земельна ділянка не відноситься до земель оборони, а її цільове призначення визначено для "комерційного використання", відсутні правові підстави вважати договір іпотеки нікчемним.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.11.2025 відкрито провадження за касаційною скаргою ТОВ "Фінансова компанія "Мотус Анте" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 12.12.2025.

У відзиві на касаційну скаргу Прокурор просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного господарського суду без змін з мотивів, наведених у цьому відзиві.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, Прокурора, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Щодо аргументів касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, то необхідно зазначити таке.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Законодавець у ч. 2 ст. 261 ГПК України закріпив норму, відповідно до якої незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2022 у справі № 2-3887/2009 вказується на важливість забезпечення права на судовий захист та доступ до правосуддя, а також недопустимість формального підходу судів у ситуаціях, коли особа не мала можливості захищати свої права через необізнаність про ухвалене судове рішення.

Верховний Суд неодноразово також зазначав про те, що при розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважає, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов`язки, суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали апеляційної скарги на предмет їх відповідності ст.ст. 258, 259 ГПК України, та за відсутності підстав для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги чи для відмови у відкритті апеляційного провадження з інших підстав, відкриває апеляційне провадження за апеляційною скаргою такої особи та має належним чином дослідити і встановити, чи вирішив суд в оскаржуваному рішенні питання про права, інтереси та (або) обов`язки заявника апеляційної скарги (див. постанову Верховного Суду від 07.11.2023 у справі № 40/223-05).

Водночас судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах (див. постанову Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 911/2780/20).

За загальним правилом, рішення є таким, що прийнято про права/інтереси та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення наявні висновки суду про права/інтереси та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права/інтереси та обов`язки цієї особи. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в п. 1 ст. 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не береться до уваги (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 921/730/13-г/З, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.05.2020 у справі № 904/897/19, Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 5023/3214/11, від 25.10.2024 у справі № 910/6178/20, від 21.07.2020 у справі № 914/1971/18, від 22.03.2023 у справі № 905/1397/21).

У постановах від 16.01.2020 у справі № 925/1600/16, від 17.10.2022 у справі № 904/6084/21 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила про те, що якщо судом апеляційної інстанції буде встановлено, що права, інтереси та (або) обов`язки такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права, інтереси та (або) обов`язки у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд не позбавлений права закрити апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України.

Законодавець у ст. 272 ГПК України закріпив норму, яка регулює інститут повторного апеляційного перегляду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 272 ГПК України "порядок розгляду апеляційної скарги, що надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи", якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами гл. 1 "Апеляційне провадження" розд. IV ГПК України.

Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 272 ГПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до ст. 282 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в ч. 1 цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Отже, норма ст. 272 ГПК України закріплює особливий процесуальний механізм повторного апеляційного перегляду, який забезпечує реалізацію права на апеляційне оскарження для осіб, які, зокрема не були залучені до участі у справі, але щодо яких судом було вирішено питання про їхні права, інтереси чи обов`язки.

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010 (див. постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.06.2021 у справі № 308/8567/20).

Здійснивши аналіз вказаних вище норм права, врахувавши, що рішення суду першої інстанції оскаржувалося незалученою особою (з позовом звернувся Прокурор з огляду на ст. 23 Закону України "Про прокуратуру"), що мотиви та підстави апеляційної скарги цієї особи на рішення Господарського суду м. Києва від 11.02.2021 у справі № 34/557-35/414 не були предметом розгляду за первісно поданою апеляційною скаргою ТОВ "АТП-М", за результатом якої була ухвалена постанова апеляційного суду від 05.01.2023 та, керуючись ст. 272 ГПК України, апеляційний господарський суд прийняв відповідну апеляційну скаргу Прокурора і здійснив перевірку того, чи є Ужгородська районна державна адміністрація - районна військова адміністрація Закарпатської області особою, яка не була залученою до участі у справі, але судом першої інстанції було прийнято рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки. Доводи скаржника про неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування ст.ст. 119, 251, 261 ГПК України є безпідставними, адже з аналізу їх змісту (постанов Верховного Суду) вбачається що в кожній з наведених скаржником справ питання прийняття/неприйняття апеляційної скарги вирішувалося за конкретних обставин, які не є подібними, як у справі, яка переглядається, що впливає і на застосування наведених вище норм процесуального права.

Законодавець зазначив, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (ст. 1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин та укладення договору іпотеки).

За ст. 18 ЗК України категорії земель України мають особливий правовий режим.

Відповідно до ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно з ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Визначення земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення регулює ст. 65 ЗК України (у відповідній редакції). Так, згідно з ст. 65 ЗК України землями промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності. Порядок використання земель промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення встановлюється законом.

Землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом (ст. 77 ЗК України).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення інженерно-технічного облаштування та утримання державного кордону", який набрав чинності 01.01.2020, положення ч. 3 ст. 77 ЗК України доповнено абз. 2 такого змісту: у межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону військовим частинам Державної прикордонної служби України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій надаються в постійне користування земельні ділянки шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми.

За ч. 2 ст. 77 ЗК України (у чинній редакції) землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 902/122/24 виснувала, що: "питання поняття та правового режиму та порядку використання земель оборони потрібно розглядати в системній єдності із правовим регулюванням забезпечення національної безпеки і оборони держави. Законодавством чітко визначено, що для забезпечення оборони держави органи публічної влади повинні використовувати всі наявні у державі матеріальні ресурси та засоби, включно із землями оборони.

Приписи ЗК України та законодавства, яке визначає правовий режим земель оборони, передбачають належність земельних ділянок до земель оборони як за їх суб`єктною ознакою - надання їх для розташування і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України, так і ознакою територіальної наближеності (прилеглості) до державного кордону України (безпосередньо вздовж державного кордону України та мети використання (облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків тощо)".

Правові засади і порядок використання земель оборони визначає також Закон України "Про використання земель оборони".

За змістом ст. 3 Закону України "Про використання земель оборони", а також ст. 115 ЗК України уздовж державного кордону України згідно із законом встановлюється прикордонна смуга, в межах якої діє особливий режим використання земель. Землі в межах прикордонної смуги та інші землі, необхідні для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів, надаються в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України. Розмір та правовий режим прикордонної смуги встановлюються відповідно до закону.

Статтею 22 Закону України "Про державний кордон України" визначено, що з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ) встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони. Прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються КМУ.

Постановою КМУ України від 27.07.1998 № 1147 "Про прикордонний режим" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено встановлення вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках і вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм прикордонну смугу у межах прилеглих до кордону територій селищних і сільських рад, де запроваджується прикордонний режим. З урахуванням особливостей місцевості та інших умов ширина прикордонної смуги може бути змінена обласними державними адміністраціями за поданням Адміністрації Державної прикордонної служби, але вона не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що знаходиться в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень.

Прикордонна смуга - це ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо уздовж державного кордону на його сухопутних ділянках або уздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм у межах територій селищних і сільських рад, прилеглих до державного кордону, але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень (п. 2 вказаної постанови КМУ).

Здійснюючи аналіз вказаних вище норм матеріального права, Верховний Суд у постанові від 09.09.2025 у справі № 903/1313/23, яка враховується при перегляді цієї справи з огляду на ч. 4 ст. 300 ГПК України, виснував таке: "земельні ділянки у межах прикордонної смуги, яка встановлена вздовж державного кордону України, відносяться до земель оборони, щодо яких встановлений спеціальний режим їх використання та які можуть перебувати лише у державній власності, і не підлягають передачі до комунальної чи приватної власності.

При наданні земельної ділянки за відсутності проєкту землеустрою зі встановлення прикордонної смуги необхідно виходити із її нормативних розмірів, встановлених ст. 22 Закону України "Про державний кордон України" та п. 1 постанови КМУ від 27.07.1998 № 1147 "Про прикордонний режим". Відсутність окремого проєкту землеустрою щодо встановлення прикордонної смуги не свідчить про її відсутність, оскільки її розміри встановлені законом та фактичним розташуванням прикордонних інженерних споруд. Аналогічні за змістом висновки наведено у постановах Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 922/4669/23, від 26.10.2020 у справі № 297/1408/15-ц, від 26.07.2023 у справі № 454/2498/19, на які послався Прокурор, як на підставу касаційного оскарження передбачену п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України. Крім цього вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 02.10.2024 у справі № 444/1011/20. Так, згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 02.10.2024 у справі № 444/1011/20, законодавчо врегульовано, що прикордонна смуга не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд. Земельні ділянки, що перебувають в межах прикордонної смуги перебувають у державній власності, щодо них діє особливий режим використання, оскільки такі земельні ділянки мають статус земель оборони. Такі земельні ділянки надаються у постійне користування органам Державної прикордонної служби України, а відсутність їх державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не свідчить про те, що земельні ділянки в межах прикордонної смуги можуть перебувати в іншій формі власності, окрім, державної та належати до іншої категорії земель аніж землі оборони".

Врахувавши вказані вище норми матеріального права, висновки Верховного Суду щодо їх застосування, а також обставини, встановлені у справах № 907/355/18, № 298/1008/16-ц, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що спірна земельна ділянка, яка розташована в межах прикордонної смуги, належить до земель оборони і є державною власністю, а доводи скаржника про зворотне зводяться до нічим не підтверджених припущень, неправильного розуміння ст. 75 ГПК України і до переоцінки доказів у справі, що не є компетенцією Верховного Суду з огляду на ст. 300 ГПК України. Такі висновки апеляційного господарського суду узгоджуються також із висновками Верховного Суду.

Відповідно до ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

У п. 2 ст. 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" встановлено, що місцева державна адміністрація, як місцевий орган виконавчої влади, розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Згідно зі ст. 17 ЗК України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом, координація здійснення землеустрою та державного контролю за використанням та охороною земель, а також координація діяльності державних органів земельних ресурсів.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом (ч. 2 ст. 84 ЗК України).

Районні державні адміністрації вправі розпоряджатись земельними ділянками державної власності у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для ведення водного господарства, будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району та індивідуального дачного будівництва (ч. 3 ст. 122 ЗК України).

Суд апеляційної інстанції встановив таке:

- Закон України "Про місцеві державні адміністрації" було доповнено ст. 7-1 згідно із Законом України від 17.11.2020 № 1009-ІХ, що набув чинності 06.12.2020. У ч. 3 ст. 7-1 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" встановлено, що у разі здійснення реорганізації районних державних адміністрацій шляхом приєднання повноваження з управління справами таких юридичних осіб, забезпечення підготовки та прийняття районними державними адміністраціями, що припиняються, та їх посадовими особами рішень як суб`єктами владних повноважень з дня прийняття рішення про початок реорганізації здійснює голова районної державної адміністрації, до якої здійснюється приєднання інших юридичних осіб;

- розпорядженням КМУ від 16.12.2020 № 1635-р "Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій" вирішено здійснити реорганізацію районних державних адміністрацій районів, ліквідованих згідно з постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ "Про утворення та ліквідацію районів", шляхом приєднання до районних державних адміністрацій, розташованих в адміністративних центрах районів, утворених зазначеною постановою, згідно з додатком 1. Відповідно до цього додатку до переліку райдержадміністрацій, які реорганізуються шляхом приєднання до райдержадміністрації, розташованої в адміністративному центрі новоутвореного району була включена Великоберезнянська районна державна адміністрація Закарпатської області, яка підлягала приєднанню до Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області;

- спірна земельна ділянка зареєстрована на праві власності за державою в особі Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області, що також було встановлено Господарським судом м. Києва під час розгляду справи № 34/557-35/414, проте відповідно до положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій" від 17.11.2020 № 1009-ІХ, який набув чинності 06.12.2020, Великоберезнянська районна державна адміністрація втратила статус уповноваженого органу державної влади в спірних правовідносинах.

Отже, здійснивши аналіз вказаних вище нормативно-правових актів, апеляційний господарський суд встановив, що з дня прийняття КМУ рішення про початок реорганізації Великоберезнянської районної державної адміністрації шляхом її приєднання до Ужгородської районної державної адміністрації, саме остання стала уповноваженим суб`єктом владних повноважень до компетенції якого віднесено вирішення питань пов`язаних із володінням, користуванням та розпорядженням спірною земельною ділянкою, яка знаходиться на території Малоберезнянської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області та належить до державної форми власності. Водночас Господарський суд м. Києва у справі № 34/557-35/414 зазначених законодавчих змін та реорганізації місцевих органів державної влади не врахував і Ужгородську районну державну адміністрацію Закарпатської області до участі у справі не залучив, вирішивши при цьому питання про її права, інтереси та обов`язки у земельних правовідносинах (звернув стягнення на спірну земельну ділянку, як предмет іпотеки в приватно-правових відносинах, які виникли між суб`єктами господарювання на підставі договору іпотеки). Таким чином, суд апеляційної інстанції діяв відповідно до вимог закону. Разом з тим, слід звернути увагу, що відступ від принципу "res judicata" можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. постанову Верховного Суду від 29.01.2025 у справі № 922/1500/24), які (обставини) і були враховані судом апеляційної інстанції у цьому разі (взяв до уваги і правовий статус спірної земельної ділянки, яка належить до земель оборони, входить до складу прикордонної смуги і має використовуватися для забезпечення територіальної цілісності України і недоторканості її державних кордонів).

Верховний Суд зазначає, що аналіз висновків, зроблених у постанові апеляційного суду, що оскаржується, не свідчить про її невідповідність висновкам, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, і ці висновки не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з огляду на іншу фактично-доказову базу, за інших обставин, встановлених у справах, і за інших поданих сторонами й оцінених судами доказів, у залежності від яких (обставин і доказів) прийнято відповідні судові рішення. В окремих справах суб`єктний склад, предмет, підстави позовів, нормативно-правове регулювання не є подібними як у справі, яка переглядається. Верховний Суд зазначає і про те, що посилаючись на вказані у касаційній скарзі постанови, скаржник залишає поза увагою те, що неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, чого скаржником у цьому випадку не було доведено.

Таким чином, відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови з огляду на п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

Інші доводи касаційної скарги підставами касаційного оскарження не обґрунтовані і, відповідно, Верховним Судом не розглядаються (див. постанову Верховного Суду від 29.05.2024 у справі № 910/2491/23).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст. 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Отже, суд касаційної інстанції, переглянувши оскаржувану постанову в межах доводів касаційної скарги, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного господарського суду - без змін.

Згідно з ст. 129 ГПК України судовий збір за подання касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Мотус Анте" залишити без задоволення.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 у справі № 34/557-35/414 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Волковицька Н.О.

Случ О.В.