ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.12.2025м. СумиСправа № 920/810/25

Господарський суд Сумської області у складі судді Короленко В.Л., за участі секретаря судового засідання Виходцевої О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду матеріали справи №920/810/25

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (вул. Шолуденка, буд. 1, м.Київ, 04116; код за ),

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля" (вул. Соборна, буд. 87, м. Білопілля, Сумський р-н, Сумська обл., 41800; код за ),

про стягнення 7999201,92 грн

та

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля" (вул. Соборна, буд. 87, м. Білопілля, Сумський р-н, Сумська обл., 41800; код за ),

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (вул. Шолуденка, буд. 1, м.Київ, 04116; код за ),

про визнання недійсними пунктів 5.1 та 5.4 договору та внесення змін до договору

за участю представників сторін:

від позивача: Піун С.П. (адвокат,)

від відповідача: Мальченко Д.В. (адвокат, ордер серії ВМ №1068676 від 27.06.2025),

справа розглядається у порядку загального позовного провадження

установив:

09.06.2025 позивач звернувся з позовом, відповідно до якого просить стягнути з відповідача 7999201,92 грн. (сім мільйонів дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч двісті одна грн 92 коп.) основної заборгованості, а також 95990,42 грн (дев`яносто п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто грн 42 коп.) судового збору.

09.06.2025 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №920/810/25 призначено судді Котельницькій В.Л.

10.06.2025 за електронним запитом суду сформований витяг з ЄДРПОУ, за яким відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля", зареєстрований як юридична особа з місцезнаходження - вул. Соборна, буд. 87, м. Білопілля, Сумський р-н, Сумська обл., 41800.

Ухвалою від 13.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №920/810/25 в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання на 28.07.2025, 12:30; установлено сторонам строки для надання заяв по суті справи.

01.07.2025 відповідач подав наступні документи:

1)відзив на позовну заяву від 01.07.2025 №б/н (вх №3193 від 01.07.2025), в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог (відзив долучено до матеріалів справи);

2)зустрічний позов від 01.07.2025 №б/н (вх №3737 від 01.07.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про визнання недійсними пунктів 5.1 та 5.4 договору та внесення змін до договору, в якому позивач за зустрічним позовом просить:

-прийняти зустрічний позов до розгляду та об`єднати в одне провадження із первісним позовом;

-визнати недійсним пункти 5.1 та 5.4 договору №6072-ТКЕ(23)-29 постачання природного газу від 21.09.2023, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг";

-внести зміни до договору постачання природного газу №6072-ТКЕ(23)-29 постачання природного газу від 21.09.2023 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" шляхом його доповнення пунктами 5.1-1 та 5.7 у наступній редакції:

"5.1-1. Крім випадків, передбачених пунктом 5.7 цього Договору, Споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку: -70 вiдсоткiв вартостi фактично переданого вiдповiдно до акту/актiв приймання-передачi природного газу - до останнього числа мiсяця, наступного за мiсяцем, в якому було здiйснено постачання газу;- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/ актів приймання-передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 вiдсоткiв грошових коштiв за вiдповiдний розрахунковий перiод. У разi вiдсутностi акту/актiв приймання-передачi, фактична вартiсть переданого Споживачу природного газу розраховується вiдповiдно до умов пiдпункту 3.5.3 пункту 3.5 цього Договору.

5.7. Розрахунки за Договором в обсязі заборгованості з різниці в тарифах підтвердженої для Споживача територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, здійснюється за рахунок видатків Державного бюджету за цільовим призначенням в порядку організації взаєморозрахунків, встановленому законодавством. До завершення процедури врегулювання заборгованості Споживача за рахунок видатків Державного бюджету, розрахунки між сторонами за Договором на узгоджену суму заборгованості з різниці в тарифах можуть здійснюватися виключно шляхом відступлення Споживачем на користь Постачальника права вимоги на відшкодування заборгованості з різниці в тарифах.".

10.07.2025 позивач подав відповідь на відзив (вх №3333), за якою позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити.

Подані сторонами спору відзив на позов (вх №3193 від 01.07.2025) та відповідь на відзив (вх №3333 від 10.07.2025) прийняті судом до розгляду та долучені до матеріалів справи.

Ухвалою від 22.07.2025 у справі №920/810/25 задоволено заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх №4029 від 21.07.2025); постановлено провести підготовче судове засідання, призначене на 28.07.2025, 12:30, та наступні судові засідання за участі представника позивача - адвоката Піун Світлани Петрівни (е-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 23.07.2025 у справі №920/810/25 прийнято зустрічну позовну заяву від 01.07.2025 №б/н Товариства з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про визнання недійсними пунктів 5.1 та 5.4 договору та внесення змін до договору (вх 3737 від 01.07.2025) до спільного розгляду з первісним позовом у справі №920/810/25; об`єднано в одне провадження з первісним позовом зустрічний позов у справі №920/810/25; встановлено сторонам за зустрічним позовом строки для надання заяв по суті справи.

У підготовчому судовому засіданні 28.07.2025 в порядку ч. 5 ст. 233 ГПК України постановлено протокольну ухвалу, за якою суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів, задовольнив усне клопотання представника позивача за первісним позовом про оголошення перерви та оголосив перерву в підготовчому судовому засіданні до 01.09.2025, 10:30, в режимі відеоконференції за участі представника позивача за первісним позовом поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

07.08.2025 позивач за первісним позовом подав відзив на зустрічну позовну заяву (вх №3744), відповідно до якого позивач за первісним позовом просить відмовити у задоволенні зустрічного позову.

01.09.2025 підготовче судове засідання, призначене на 10:30, не відбулось у зв`язку із оголошенням на території Сумського району Сумської області повітряної тривоги, що підтверджено актом Господарського суду Сумської області від 01.09.2025 у справі №920/810/25.

Ухвалою від 02.09.2025 у справі №920/810/25 призначено підготовче судове засідання на 01.10.2025, 10:00, в режимі відеоконференції за участі представника позивача за первісним позовом поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 29.09.2025 у справі №920/810/25 задоволено заяву представника відповідача за первісним позовом про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх №5154 від 26.09.2025); постановлено провести підготовче судове засідання, призначене на 01.10.2025, 10:00, та усі наступні судові засідання за участі представника відповідача за первісним позовом - адвоката Мальченка Дениса Володимировича, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У підготовчому судовому засіданні 01.10.2025 відповідно до ч. 5 ст. 233 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті в судове засідання на 05.11.2025, 10:00, за участі представників сторін в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

06.10.2025 відповідач за первісним позовом подав клопотання про долучення доказів (вх №4776, 5226), в якому відповідач за первісним позовом просить визнати поважними причини неподання доказу - листа Міністерства розвитку громад та територій України за № 23832/8/10-25 від 17.09.2025, у встановлений процесуальний строк та долучити до матеріалів справи даний доказ поновивши процесуальний строк для надання зазначеного доказу.

28.10.2025 відповідно до наказу голови Господарського суду Сумської області №16 від 28.10.2025 "Про внесення змін до облікових документів Вікторії Котельницької ", в зв`язку зі зміною прізвища суддею Вікторією Котельницькою, змінено прізвище "Котельницька" на "Короленко".

03.11.2025 відповідач за первісним позовом подав клопотання про відкладення розгляду справи (вх №5245).

Ухвалою від 05.11.2025 у справі 3920/810/25 задоволено клопотання відповідача за первісним позовом про поновлення строку та долучення доказу (вх №4776, 5326 від 06.10.2025); поновлено відповідачу за первісним позовом строк на подання доказу; долучено до матеріалів справи як доказ лист Міністерства розвитку громад та територій України за № 23832/8/10-25 від 17.09.2025; задоволено клопотання відповідача за первісним позовом про відкладення розгляду справи (вх №5245 від 03.11.2025); відкладено судове засідання з розгляду справи по суті на 15.12.2025, 11:30, в режимі відеоконференції за участі представника позивача за первісним позовом - адвоката Піун Світлани Петрівни, та представника відповідача за первісним позовом - адвоката Мальченка Дениса Володимировича, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У судовому засіданні 15.12.2025 встановлено:

Представники сторін у судове засідання прибули, додаткових заяв та/або клопотань не подали.

Судовий процес на виконання ч. 1 ст. 222 ГПК України фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд розпочав розгляд справи по суті.

Позивач за первісним позовом первісні позовні вимоги підтримав проти зустрічних позовних вимог заперечував, просив первісний позов задовольнити, представник відповідача за первісним позовом проти задоволення первісного позову заперечував, просив задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Під час судового розгляду, відповідно до статей 209, 210 ГПК України були з`ясовані всі обставини, на які сторони у справі посилалися, як на підставу своїх вимог та/або заперечень, та досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи.

У судовому засіданні в порядку абз. 1 ч. 1 ст. 219 ГПК України суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України проголосив скорочене рішення.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються первісний та зустрічний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд установив наступне.

21.09.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (далі - постачальник, позивач за первісним позовом) та Товариства з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля" (далі - споживач, відповідач за первісним позовом) укладено договір постачання природного газу №6072-ТКЕ(23)-29 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві, який є виробником теплової енергії в розумінні пп.1) пункту 4 Положення, природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору. 1.2.

Згідно з п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем для власних потреб або в якості сировини і не може бути використаний для перепродажу.

У пункті 2.1 договору визначено, що постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з 1 вересня 2023 року по 15 квітня 2024 року (включно), в кількості 1118,71127 тис.куб.м та зазначено помісячний обсяг природного газу за зазначений період.

Відповідно до п. 2.3 договору підписанням цього договору споживач дає згоду постачальнику на включення його до реєстру споживачів постачальника (надалі - Реєстр або Реєстр споживачів), розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Згідно з п. 3.1 договору постачальник передає споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.5 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку:

-70 відсотків вартості фактично переданого відповідно до акту/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

-остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/актів приймання-передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за в якому споживач повинен був сплатити 70 відсотків грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

У разі відсутності акту/актів приймання-передачі, фактична вартість переданого споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.3 пункту 3.5 цього договору.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди №1 від 19.01.2024 до договору зупинено дію пункту 5.2. розділу 5 «Порядок та умови проведення розрахунків» договору.

Згідно з п. 5.4 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в розділі 14 цього договору. Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1 цього договору. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за попередні розрахункові періоди за цим договором.

Даний договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печаткою (за наявності) та діє до 15 квітня 2024 рок. включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору.

На виконання умов договору, позивач за первісним позовом у період з жовтня 2023 року по квітень 2024 року, передав у власність відповідача за первісним позовом природний газ вартістю 8914710,41 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу, доданими до позову.

Оплату за переданий газ відповідач здійснив частково в розмірі 915508,49 грн, що підтверджується виписками по рахунку, які додані до позову.

Зазначене стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" з первісною позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля" 7999201,92 грн вартості поставленого природного газу за період з жовтня 2023 року по квітень 2024 року.

У відзиві на первісний позов відповідач за первісним позовом погоджується з кількістю поставленого ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" природного газу та підтверджує здійснену ним оплату у розмірі 915508,49 грн. Разом з тим, заперечуючи проти позову, відповідач за первісним позовом просить суд звернути увагу на наступні моменти: питання оплати поставленого газу залежить від наявності фінансування в державному бюджеті та наявності відповідної субвенції; Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" (далі - Закон про врегулювання заборгованості) визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення. Законом про врегулювання заборгованості передбачено дві моделі вирішення питання погашення богів за природний газ: врегулювання заборгованості шляхом реструктуризації (заборгованість за газ, спожитий станом на 1 червня 2021 року); врегулювання заборгованості шляхом здійснення взаєморозрахунків (заборгованість за газ, спожитий після 1 червня 2021 року; Законом визнано, що тарифи, які затверджуються для підприємств теплопостачання, не покривають їх фактичні витрати, в тому числі, витрати на придбання природного газу, у зв`язку з чим Законом про врегулювання заборгованості встановлено гарантію щодо компенсації різниці в тарифі за рахунок коштів державного бюджету; ні в 2022, ні в 2023 та 2024 роках субвенції для компенсації різниці в тарифах не надавалися, в Законі України "Про Державний бюджет на 2024 рік" не передбачено надання органам місцевого самоврядування субвенції для компенсації заборгованості з різниці в тарифах; незважаючи на законодавчо встановлений розподіл коштів, що надходять на рахунки теплогенеруючих та теплопостачальних організацій, цих коштів недостатньо для погашення заборгованості перед ТОВ «ГК "Нафтогаз Трейдинг". Відповідно, невиконання державою взятих на себе гарантій призводить до накопичення боргів підприємств теплопостачання за природний газ; стягнення з відповідача заборгованості за природний газ без наявності джерела його погашення покладає на останнього надмірний тягар та не відповідає принципу справедливості; з урахуванням відсутності у відповідача джерела для погашення боргу перед позивачем, ефективним способом захисту порушеного права буде переведення на позивача права вимоги на відшкодування заборгованості з різниці в тарифах, яку відповідач має до держави.

Частиною 1 ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 2 ст. 202 ЦК України визначено, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (ч. 1 ст. 617 ЦК України).

Згідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Частиною 1 ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Частиною 1 ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач за первісним позовом у повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором, в той час як відповідач за первісним позовом, не заперечує щодо об`ємів поставленого природного газу у спірний період, але свій обов`язок щодо своєчасної оплати вартості поставленого природного газу ні на час подання позову, ні під час розгляду справи не виконав, у зв`язку з чим заборгував позивачу за первісним позовом 7999201,92 грн.

Щодо зустрічних позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до зустрічного позову позивач за зустрічним позовом просить:

-визнати недійсним пункти 5.1 та 5.4 договору №6072-ТКЕ(23)-29 постачання природного газу від 21.09.2023, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз трейдинг";

-внести зміни до договору постачання природного газу №6072-ТКЕ(23)-29 постачання природного газу від 21.09.2023 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз трейдинг" шляхом його доповнення пунктами 5.1-1 та 5.7 у наступній редакції:

"5.1-1. Крім випадків, передбачених пунктом 5.7 цього Договору, Споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку: -70 вiдсоткiв вартостi фактично переданого вiдповiдно до акту/актiв приймання-передачi природного газу - до останнього числа мiсяця, наступного за мiсяцем, в якому було здiйснено постачання газу;- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/ актів приймання-передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 вiдсоткiв грошових коштiв за вiдповiдний розрахунковий перiод. У разi вiдсутностi акту/актiв приймання-передачi, фактична вартiсть переданого Споживачу природного газу розраховується вiдповiдно до умов пiдпункту 3.5.3 пункту 3.5 цього Договору.

5.7. Розрахунки за Договором в обсязі заборгованості з різниці в тарифах підтвердженої для Споживача територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, здійснюється за рахунок видатків Державного бюджету за цільовим призначенням в порядку організації взаєморозрахунків, встановленому законодавством. До завершення процедури врегулювання заборгованості Споживача за рахунок видатків Державного бюджету, розрахунки між сторонами за Договором на узгоджену суму заборгованості з різниці в тарифах можуть здійснюватися виключно шляхом відступлення Споживачем на користь Постачальника права вимоги на відшкодування заборгованості з різниці в тарифах.".

В обґрунтування зустрічного позову позивач за зустрічним позовом зауважує, що враховуючи зміст статей 203, 217, 233 ЦК України, тяжкими обставинами, що є підставою для задоволення зустрічних позовних вимог є сукупність взаємопов`язаних факторів, зокрема:

-позивач за зустрічним позовом зобов`язаний був надавати комунальні послуги та провести опалювальний сезон в умовах воєнного стану;

-закупити природний газ для проведення опалювального сезону позивач міг тільки у відповідача за зустрічним позовом;

-протягом опалювальних сезонів 2020-2021, 2021-2022, 2022-2023 діяв мораторій на підвищення тарифів теплопостачання, який не скасовано, що унеможливлює виконання обов`язків за договором;

-різниця в тарифах, яка спричиняє накопичення заборгованості теплопостачальними організаціями, не була компенсована за рахунок відповідних субвенцій з державного бюджету.

Суд зазначає, що частиною 1 статті 233 ЦК України встановлено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно постанови Верховного Суду від 17.11.2021 у справі №910/10481/20, наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин, має довести сторона, яка такий правочин оспорює.

У відповідності до висновків Верховного Суду, що викладені у постановах від 25.07.2018 у справі №487/7703/15-ц, від 26.05.2021 №544/690/19 для того щоб правочин було визнано недійсним з підстав, передбачених статтею 233 ЦК України, необхідно довести наявність таких підстав: наявність в особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин (загроза банкрутства та інші обставини); правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Крім того, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним, є доведення нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин. Тобто, внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість усунути тяжку обставину, яка змусила її це зробити.

У відповідності до висновків Верховного Суду, що викладені у постанові від 16.11.2021 у справі №21/89б/2011(913/630/20), ознаками правочину, що підпадає під дію статті 233 ЦК України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини (наприклад, під загрозою банкрутства) і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки, можливо, навіть з ініціативи самого позивача. Доведення того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача.

Друга сторона повинна усвідомлювати, що контрагент перебуває під впливом тяжкої обставини і вчиняє правочин вимушено, та користується цим. Крім того, має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин). Сам по собі факт укладання договору на умовах, які позивач суб`єктивно вважає невигідними, не є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України.

Верховний Суд у постановах від 02.08.2018 у справі №918/341/16, від 14.02.2018 у справі №910/8862/17, від 06.03.2018 у справі №910/8866/17 неодноразово наголошував, що для застосування статті 233 ЦК України має бути причинно- наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).

З огляду на вищевикладене, суд погоджується з запереченнями відповідача за зустрічним позовом, що для того, щоб правочин був визнаний недійсним на підставі статті 233 ЦК України, як такий, що вчинений під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, позивач має довести, що відповідний правочин відповідає певним ознакам. Окрім цього, позивач має довести причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином.

Тяжкими обставинами, на думку позивача за зустрічним позов, є необхідність забезпечити проведення опалювального сезону в умовах воєнного стану; мораторій на підвищення тарифів на теплову енергію та комунальні послуги; відсутність вибору постачальника природного газу для визначених цілей; відсутність субвенцій бюджету на покриття заборгованості підприємств з компенсації різниці в тарифах), а зміст позовної заяви свідчить, що основні вимоги (претензії) позивач за зустрічним позовом пред`являє саме до держави та щодо відсутності реалізації нею зобов`язань щодо компенсації різниці в тарифах.

Суд погоджується, що відповідач за зустрічним позовом не має жодного відношення до правовідносин, що склалися між позивачем за зустрічним позов та державою.

Статтею 15 Закону України «Про ціни та ціноутворення» встановлено такі гарантії на випадок встановлення економічно необґрунтованих тарифів: Кабінет Міністрів України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які встановили державні регульовані ціни на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, зобов`язані відшкодувати суб`єктам господарювання різницю між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів. Установлення Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування державних регульованих цін на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, без визначення джерел для відшкодування різниці між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів не допускається і може бути оскаржено в судовому порядку.

Отже, у разі незгоди із установленими Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування державними регульованими цінами на теплову енергію в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, без визначення джерел для відшкодування різниці між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів позивач за зустрічним позовом не позбавлений права оскаржити такі рішення до суду. Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до суду з відповідними позовами.

Початок опалювального сезону 2023/2024, 2024/2025 не можна вважати тяжкою обставиною, оскільки опалювальний сезон починається в Україні кожного року та є передбачуваною та навіть очікуваною подією, що має відношення до звичайної господарської діяльності позивача за зустрічним позовом.

У відповідності до Закону України «Про ринок природного газу» в Україні діє ринок природного газу. Згідно зі ст.3 Закону України «Про ринок природного газу» одними із принципів функціонування ринку природного є вільна торгівлю природним газом та вільний вибір постачальників природного газу.

Статтею 13 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено право споживача на вільний вибір постачальника, безоплатну його зміну. Позивач за зустрічним позовом мав можливість звернутись до будь-якого постачальника природного газу, який діяв в той час на ринку та укласти договір постачання природного газу на погоджених умовах.

Таким чином, суд погоджується з правовою позицією відповідача за зустрічним позовом, що позивач за зустрічним позовом був вільним у виборі продавця природного газу на будь-яких умовах, що пропонуються на ринку природного газу та серед усіх суб`єктів ринку обрав відповідача за зустрічним позовом на абсолютно вільній основі без будь-яких примушувань. Доказів зворотного позивачем за зустрічним позовом не надано.

Таким чином, суд дійшов висновків, що укладення сторонами оспорюваного договору в частині пунктів 5.1 та 5.4 договору свідчить про вільне волевиявлення сторін щодо погодження спірних пунктів договору, а тому доводи позивача за зустрічним позовом, що спірний правочин було вчинено під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах не знайшли свого підтвердження. Позивачем не доведено, що оспорюваний договір вчинений ним саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин та/або їх негативних наслідків, як і не доведено, що за відсутності тяжкої обставини оспорюваний договір позивачем би не укладався, або був би укладений на інших умовах.

Також позивачем за зустрічним позовом не доведено того, що внаслідок укладання спірного договору він опинився у важкому фінансовому становищу чи йому було завдано збитки, а також що такі збитки були завдані саме внаслідок укладення договору. Матеріали справи взагалі не містять жодної інформації та доказів про фінансовий стан позивача за зустрічним позовом, ризиків банкрутства, тощо.

Отже, суд погоджується, що між фактом укладення спірного договору та фінансовим становищем позивача за зустрічним позовом відсутній причинно-наслідковий зв`язок, що свідчить про недоведеність позивачем за зустрічним позовом крайньої невигідності договору.

Також, у відповідності до висновків Верховного Суду, що викладені у постанові від 16.11.2021 у справі №21/89б/2011 (913/630/20) друга сторона укладеного правочину повинна усвідомлювати, що контрагент перебуває під впливом тяжкої обставини і вчиняє правочин вимушено, та користується цим.

Аналогічні висновки викладено у поставі Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №910/5425/18, згідно яких правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася.

Позивачем за зустрічним позовом зазначеного доведено не було.

Відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору та добросовісність.

Отже, сторони спору уклали договір шляхом добровільного його підписання, відповідач за зустрічним позовом протягом 2023-2024 років постачав позивачу за зустрічним позовом природній газ, позивач за зустрічним позовом приймав його та частково здійснив його оплату.

Відносини між позивачем за зустрічним позовом та відповідачем за зустрічним позовом засновані на юридичній рівності учасників, їх майновій самостійності та вільному волевиявленні.

Зокрема, однією із засад (принципів) цивільного права є свобода договору. Невід`ємним елементом свободи договору є право сторін укласти договір чи відмовитися від його укладення.

Законом України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», зокрема, введено мораторій на підвищення цін (тарифів) на ринку природного газу та у сфері теплопостачання та встановлено гарантії суб`єктам господарювання, що надають послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, у вигляді компенсації різниці у тарифах.

Заборгованість з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води підлягає врегулюванню на умовах та в порядку, визначених Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення».

Джерелом компенсації витрат суб`єктів господарювання з різниці в тарифах є кошти державного бюджету України, які надаються місцевим бюджетам у вигляді субвенцій з державного бюджету.

Внесення змін до договору поставки природнього газу в запропонованій позивачем за зустрічним позовом редакції, не є передбаченим законом обов`язком сторін. Крім зазначеного, в чинному бюджетному законодавстві відсутні механізми, які передбачають запровадження видатків на субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах та послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за минулі періоди.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість зустрічних позовних вимог, в зв`язку з чим первісні вимоги визнаються судом законними, обґрунтованими, такими, що підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем належними і допустимими доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України.

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За результатом розгляду справи, суд дійшов висновку, що:

-позивачем за первісним позовом доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу первісного позову щодо стягнення з відповідача 7999201,92 грн вартості поставленого газу за період з жовтня 2023 року по квітень 2024 року, у зв`язку з чим суд задовольняє первісний позов як законний та обґрунтований;

-позивачем за зустрічним позовом не доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу зустрічного позову, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Позивачем за первісним позовом заявлено до стягнення з відповідача за первісним позовом судовий збір в сумі 95990,42 грн, що сплачений при зверненні з первісним позовом за платіжною інструкцією від 06.06.2025 №.

Позивачем за зустрічним позовом при зверненні до суду із зустрічним позовом відповідно до платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 30.06.2025 №501 сплачено 4846,00 грн судового збору.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Нормою статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, враховуючи задоволення первісного позову, позивачу за первісним позовом за рахунок відповідача за первісним позовом відшкодовується 95990,42 грн судового збору. Разом з тим, судові витрати за зустрічним позовом суд покладає на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись статтями 123, 129, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Первісний позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "есі Білопілля" (вул. Соборна, буд. 87, м. Білопілля, Сумський р-н, Сумська обл., 41800; код за ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116; код за ЄДРПОУ 42399,92 грн. (сім мільйонів дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч двісті одна грн 92 коп.) заборгованості, а також 95990,42 грн (дев`яносто п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто грн 42 коп.) судового збору.

3. В задоволенні зустрічного позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256, ст. 257 ГПК України).

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повне рішення складено та підписано 29.12.2025.

СуддяВ.Л. Короленко