ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

29.12.2025 Справа №905/1305/25

Господарський суд Донецької області у складі судді Шилової О.М.,

розглянувши матеріали судової справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги», м.Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю «УТМ Інвест», м.Дніпро

про стягнення 82774,98грн боргу за спожиту електроенергію, 6531,33грн 3%, річних, 19387,78грн інфляційних,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги», м.Дніпро, через систему «Електронний суд» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УТМ Інвест», м.Дніпро, про стягнення 82774,98грн боргу за спожиту електроенергію, 6531,33грн 3%, річних, 19387,78грн інфляційних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем обов`язку оплатити електроенергію, спожиту у лютому 2022 року за договором №205103 від 01.10.2020 про постачання електричної енергії споживачу, що є підставою для стягнення боргу і нарахування річних та інфляційних.

Подання позову до Господарського суду Донецької області позивач обґрунтовує приписом ч.3 ст.30 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК) України та зазначає, що заборгованість виникла на підставі договору, укладеного з метою забезпечення постачання електроенергії до об`єктів нерухомого майна, розташованих в смт.Донське Волноваського району Донецької області. Також посилається на висновок Великої палати Верховного Суду (постанова від 16.02.2021 у справі №911/2390/18), що за правилами ГПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. З наведеного робить висновок, що на спір у даній справі поширюються встановлені ч.3 ст.30 ГПК України правила виключної підсудності, оскільки предметом спору є стягнення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, укладеним щодо користування нерухомим майном.

За приписом ч.3 ст.30 ГПК України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини; якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Під час визначення територіальної юрисдикції спору у справі №905/1305/25 суд виходить з такого.

Юридично обґрунтоване розмежування повноважень кожної ланки судової системи, а також однойменних судів однієї ланки щодо розгляду і вирішення господарських справ гарантує безпомилковість діяльності всієї судової системи, здійснення покладених на неї завдань та є однією з юридичних гарантій належного та справедливого здійснення судочинства.

Під територіальною підсудністю розуміється властивість певної справи належати до відання одного з однорідних судів в залежності від просторових меж його юрисдикції (просторова компетенція однорідних судів).

Отже, територіальна підсудність господарських справ зумовлює відмежування компетенції з розгляду цих справ однорідними судами за просторовою характеристикою, тобто залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд має дослідити питання належності спору до юрисдикції суду, в тому числі й щодо територіальної юрисдикції (підсудності).

У параграфі 3 глави 2 розділу І ГПК України сформульовані правила територіальної юрисдикції (підсудності): встановлені вимоги щодо визначення загальної підсудності (ст.27), особливості визначення підсудності справи, у якій однією зі сторін є суд або суддя (ст.28), правила альтернативної підсудності (ст.29) та правила виключної підсудності (ст.30).

За загальним правилом, встановленим у ч.ч.1, 2 ст.27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Натомість правила ч.3 ст.30 ГПК України застосовуються до позовних вимог «з приводу нерухомого майна» (за альтернативним формулюванням, використаним у названій нормі, «щодо об`єктів нерухомого майна»). У разі, якщо така особливість не вбачається з предмету спору або зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами.

«Спір про стягнення з відповідача грошових коштів не стосується предмета договору поставки, а місце поставки не має значення для визначення юрисдикції спору. Іншими словами, за синалагматичним договором, який передбачає зустрічні зобов`язання, юрисдикцію спору слід визначати залежно від того, з якого саме зобов`язання виник спір. Тому, на думку колегії суддів, для визначення юрисдикції спору про стягнення грошових коштів не застосовується п.3 ч.1 ст.532 ЦК України. У разі спору про стягнення грошових коштів для цілей визначення юрисдикції спору не підлягає застосуванню і п.4 ч.1 ст.532 ЦК України, відповідно до якого якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов`язанням за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання; якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання. Цей пункт визначає місце, в якому провадиться виконання зобов`язання про фізичну сплату коштів готівкою боржником безпосередньо кредитору. На це, зокрема, вказує можливість понесення витрат, пов`язаних із зміною місця виконання, а така можливість у разі сплати безготівкових коштів виключається. Сплата безготівкових коштів здійснюється шляхом надання боржником доручення обслуговуючому боржника банку і зарахування коштів на рахунок кредитора в банку, який його обслуговує. Отже, поняття місця виконання грошового зобов`язання шляхом безготівкових розрахунків позбавлене сенсу в контексті визначення юрисдикції і не може бути встановлене договором. Отже, на переконання колегії суддів, територіальна юрисдикція такого спору має визначатись за загальним правилом ч.1 ст.27 ГПК України: позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача.»

Наведена правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.06.2024 про передачу справи №924/698/23 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою від 30.08.2024 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду прийняла до розгляду справу №924/698/23, а ухвалою від 16.05.2025 зупинила касаційне провадження до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24, в якій Велика Палата 21.11.2025 прийняла постанову; станом на 29.12.2025 касаційне провадження у справі №924/698/23 зупинено.

Зважаючи на наведену вище позицію Верховного Суду, яка є останньою позицією з приводу питання територіальної підсудності спорів про стягнення з відповідача грошових коштів, позов у справі №905/1305/25 має розглядатися господарським судом за місцезнаходженням відповідача (ч.1 ст.27 ГПК України). У зв`язку з цим не підлягає застосуванню ч.3 ст.30 ГПК України незалежно від того, за якою адресою поставлялась та споживалась електрична енергія, стягнення саме грошової вартості якої є предметом спору у справі №905/1305/25, позаяк обов`язок оплатити вартість електричної енергії є грошовим зобов`язанням і жодним чином не пов`язаний ані з нерухомим майном, ані з виконанням обов`язку в певному місці.

За змістом зробленого судом безкоштовного запиту з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на момент подання позову місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «УТМ Інвест» (відповідача) є: 49101, м.Дніпро, вул.Руденка Миколи, 6.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Встановивши, що спір підлягає розгляду в Господарському суді Дніпропетровської області, керуючись ст.ст.15, 27, 31, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

1. Матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги», м.Дніпро, до Товариства з обмеженою відповідальністю «УТМ Інвест», м.Дніпро, про стягнення 82774,98грн боргу за спожиту електроенергію, 6531,33грн 3%, річних, 19387,78грн інфляційних передати за територіальною юрисдикцією на розгляд Господарського суду Дніпропетровської області.

2. Суд враховує, що обидві сторони мають кабінети в системі «Електронний суд», до яких ухвала буде доставлена автоматично; крім того, ухвала буде направлена сторонам на зазначені в позові адреси електронної пошти.

Ухвала набирає законної сили 29.12.2025 та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.256, 257 господарського процесуального кодексу України.

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (ч.7 ст.6 ГПК України).

Суддя О.М. Шилова

надр.2 прим.:

1 Госп. суду Дон. обл.,

1 Госп. суду Дніпр. обл.