ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/765/25

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Н. Церковної при секретарі судового засідання І.Шилан, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Управління комунальною власністю Виконавчого комітету Рівненської міської ради до відповідача Фізичної особи - підприємця Шабаліна Сергія Сергійовича про розірвання договору оренди та звільнення нежитлових приміщень

учасники провадження не з`явились

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року Управління комунальною власністю Виконавчого комітету Рівненської міської ради звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача Фізичної особи - підприємця Шабаліна Сергія Сергійовича про розірвання договору оренди та звільнення нежитлових приміщень.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

27 лютого 2017 року між Управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської, ради (далі - Орендодавець/Позивач) та Фізичною особою- підприємцем Шабаліним Сергієм Сергійовичем (далі - Орендар/Відповідач) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 2106, за умовами якого Позивач передав, а Відповідач прийняв в строкове платне користування нежитлове приміщення (майно), розташоване за адресою: м. Рівне, вул. Драгоманова, 23 загальною площею 89,6 кв. м., яке перебуває на балансі управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - Договір оренди/Договір).

31.01.2020 Додатковим договором до договору оренди були внесені зміни вп.1.1, яким було передбачено, що Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення (майно), розташовані за адресою: м. Рівне, вул. Драгоманова, 23 (приміщення №№1-8 будівлі літ. «А-1» згідно з технічним паспортом від 17.10.1995, виготовленим КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації») загальною площею 89,6 кв.м.

25.06.2020 року додатковим договором до договору оренди були внесені зміни в п.1.1, яким передбачається, що Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення (майно), розташовані за адресою: м. Рівне, вул. Драгоманова, 19а (приміщення №№1-8 будівлі літ. «А-1» згідно з технічним паспортом від 17.10.1995, виготовленим КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації») загальною площею 89,6 кв.м.

Позивач зазначає, що за відповідачем станом на 07.08.2025 року рахується заборгованість з орендної плати в розмірі 55946,48 грн. Крім того, відповідач не виконав зобов`язання щодо поновлення договору страхування та не надав позивачу відповідні документи.

За таких обставин, позивач просить суд розірвати договір оренди нежитлового приміщення № 2106, укладений 27.02.2017 року між Управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Шабаліним Сергієм Сергійовичем та зобов`язати Фізичну особу-підприємця Шабаліна Сергія Сергійовича звільнити нежитлові приміщення, розташовані за адресою: м. Рівне, вул. Драгоманова 19 -а, шляхом виселення та передати Управлінню комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради по акту прийому-передачі.

24 листопада 2025 року представником відповідача подано суду пояснення у справі на позовну заяву у формі відзиву на позовну заяву згідно яких представник відповідача не визнає позовні вимоги та заперечує щодо їх задоволення. Зазначені пояснення протокольною ухвалою від 25.11.2025 року, залишені судом без розгляду, оскільки подані після закінчення процесуальних строків та за відсутності відповідного клопотання на продовження чи поновлення відповідного строку.

Прийняті у справі судові рішення та інші процесуальні дії.

19 серпня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 918/765/25. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17 вересня 2025 року.

Ухвалою суду від 17.09.2025 року розгляд справи судом відкладено на 07.10.2025 року.

Ухвалою суду від 07.10.2025 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 19.11.2025 року включно та відкладено розгляд справи на 29 жовтня 2025 року.

29 жовтня 2025 року від представника відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2025 року підготовче засідання відкладено на 19 листопада 2025 року.

Ухвалою суду від 19 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 25 листопада 2025 року.

Ухвалою суду від 25.11.2025 року розгляд справи відкладено на 17.12.2025 року.

Ухвалою суду від 17.12.2025 року розгляд справи відкладено на 23.12.2025 року.

В судове засіданні 23 грудня 2025 року представник відповідача в котре не з`явився, натомість надіслав суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, суд зазначає наступне.

Коло представників в господарському судовому процесі не обмежене нормами чинного законодавства і представництво юридичних осіб забезпечується згідно із ГПК України - через самопредставництво (ч. 3 ст. 56 ГПК України) або через представника (ч. 1 ст. 58 ГПК України). Неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами справи. Суд нагадує, що ст. 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та нарівні з протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 ст. 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження.

Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого суду», гарантованого ст. 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, та представити свою справу в умовах, що не ставлять його у явно гірше становище порівняно з опонентом протилежною стороною (рішення у справі "Лопушанський проти України").

Суд уважає за необхідне також зазначити, що у справі «Смірнова проти України» зазначено, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції. У справі "Union Alimentaria Sanders SA v. Spain" зазначено, що передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі відкрито 19.08.2025 року. Окрім того, представнику відповідача надано доступ до електронної справи № 918/765/25 в підсистемі "Електронний суд" та можливість ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді. Розгляд справи відкладався судом три рази за заявою представника відповідача, що відображено у відповідних процесуальних документах. Тобто, представник відповідача мав достатньо часу для ефективного представлення своєї позиції.

Окрім того, судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Зважаючи на викладене, вказане клопотання задоволенню не підлягає.

Представник позивача також в судове засідання 23.12.2025 не з`явився, належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалася обов`язковою, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання з розгляду справи по суті без участі представників.

У судовому засіданні 23 грудня 2025 року прийнято рішення у даній справі.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

07 лютого 2017 року між Управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - Орендодавець/Позивач) та Фізичною особою - підприємцем Шабаліним Сергієм Сергійовичем (далі - Орендар/Відповідач) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 2106, за умовами якого Позивач передав, а Відповідач прийняв в строкове платне користування нежитлове приміщення -(майно), розташоване за адресою: м. Рівне, вул. Драгоманова, 23 загальною площею 89,6 кв. м., яке перебуває на балансі управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - Договір оренди/Договір).

31.01.2020 року Додатковим договором до договору оренди були внесені зміни в п.1.1, яким було передбачено, що Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення (майно), розташовані за адресою: м. Рівне, вул. Драгоманова, 23 (приміщення №№1-8 будівлі літ. «А-1» згідно з технічним паспортом від 17.10.1995, виготовленим КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації») загальною площею 89,6 кв.м.

25.06.2020 року Додатковим договором до договору оренди були внесені зміни в п.1.1, яким передбачається, що Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення (майно), розташовані за адресою: м. Рівне, вул. Драгоманова, 19а (приміщення №№1-8 будівлі літ. «А-1» згідно з технічним паспортом від 17.10.1995, виготовленим КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації») загальною площею 89,6 кв.м.

Таким чином, була змінена нумерація будинку, в якому розташований об`єкт оренди.

Пунктом 3.1 Договору оренди передбачено, що строк договору оренди встановлюється на два роки одинадцять місяців - з 27 лютого 2017 року по 26 січня 2020 року.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір уважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором за умови згоди Балансоутримувача (п.3.2 Договору оренди).

Згідно п.4.1 Договору оренди, орендна плата визначається за результатами конкурсу на право укладення договору від 24.02.2017 року та становить без ПДВ за місяць оренди - 7 062,93 грн.

31.01.2020 Додатковим договором до договору оренди були внесені зміни в п.4.1, яким передбачається, що орендна плата визначається за результатами конкурсу на право укладення договору від 24.02.2017 року та становить без ПДВ за місяць оренди - 7 201,09грн.

Згідно п.4.3 Договору оренди, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за попередній місяць.

За умовами пункту 4.4 Договору, орендна плата сплачується Орендарем до 20 числа поточного місяця.

До обов`язків Орендаря належить своєчасне і повне внесення орендної плати (п. 6.2.4 Договору оренди).

Згідно п.6.2.10 та п.6.2.11 Договору, Орендар зобов`язується застрахувати орендоване майно. Постійно поновлювати договір страхування таким чином, щоб увесь строк оренди майно було застрахованим. До 01 січня щорічно письмово повідомляти управління комунальною власністю про наявність договору страхування орендованого майна з наданням копії страхового полісу чи сертифікату.

Пунктом 7.1.3 Договору встановлено, що Орендодавець має право звернутися до господарського суду з позовом про дострокове розірвання договору оренди, якщо Орендарю не виконує свої зобов`язання, передбачені договором.

Водночас, Орендар неналежно виконує свої договірні зобов`язання в частині здійснення орендних платежів, а також щодо страхування орендованого майна.

Несплата орендної плати за користування орендованим приміщенням має систематичний характер, що вбачається з розрахунку заборгованості, долученого до цієї позовної заяви, а також відправлених претензій Позивачем до Відповідача.

Відповідно, Позивач звернувся до Відповідача з претензією (вих. № 08-436/24 від 18.07.2024) із вимогою сплатити заборгованість з орендної плати у визначений в листі строк та надати копії документів, що підтверджують страхування орендованого майна, так як Відповідач станом на 17.07.2024 не виконав зобов`язання щодо поновлення договору страхування та не надав Позивачу відповідні документи.

Також, Позивачем була надіслана Відповідачу претензія (вих. № 08-76/25 від 20.02.2025) із вимогою сплатити заборгованість з орендної плати у визначений в листі строк та надати копії документів, що підтверджують страхування орендованого майна, так як Відповідач станом на 20.02.2025 не виконав зобов`язання щодо поновлення договору страхування та не надав Позивачу відповідні документи.

Станом на 07.08.2025 року (на дату подання позову) за Відповідачем рахується заборгованість з орендної плати в розмірі 55946,48 грн.

За таких обставин, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди комунального майна.

Частиною 1 та 3 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до норм ч. ч. 1, 2 ст. 283 Господарського кодексу України (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) (далі - ГК України) за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з ч. 3 ст. 283 ГК України (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

Частиною 2 статті 285 ГК України (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) орендар зобов`язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Підстави для зміни або розірвання договору визначені статтею 651 ЦК України і за загальним правилом, викладеним в частині першій цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Про зміну або розірвання договору в порядку частини першої статті 651 ЦК України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).

Разом з тим, законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.

Так, за частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зміна умов договору (чи його розірвання) в судовому порядку з причин істотного порушення договору є правовим наслідком порушення зобов`язання іншою стороною договору у відповідності до пункту 2 частини першої статті 611 ЦК України, тобто, способом реагування та захисту права від порушення договору, яке вже відбулося.

Іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку (крім істотного його порушення) відповідно до частини другої статті 651 ЦК України є випадки, встановлені законом або договором, і настання таких випадків зумовлює право сторони ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин.

Так, в обґрунтування позовної вимоги про розірвання Договору позивач підкреслив, що відповідачем систематично, істотно порушуються вимоги Договору, зокрема у зв`язку з невнесенням орендної плати та не страхуванням орендованого майна.

Відповідно до п. 7.1.2. Договору Орендодавець має право виступати з ініціативою розірвання Договору у разі невиконання Орендарем обов`язків, передбачених Договором, у тому числі несплати орендної плати своєчасно та у повному обсязі, а також не страхування орендованого майна.

Статтею 782 ЦК України передбачено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Умовами Договору, а саме п. 7.1.3., також передбачено право Орендодавця відмовитися від даного договору і вимагати повернення орендованого майна, якщо Орендар не вносить плату за користування орендованим майном протягом трьох місяців підряд. У разі відмови Орендодавця від даного договору, договір є розірваним з моменту одержання Орендарем повідомлення про відмову від договору.

Суд зауважує, що статтею 188 ГК України (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) врегульовано порядок зміни розірвання господарських договорів, за яким сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (частини друга-четверта статті 188 ГК України).

Правила, передбачені частинами другою-четвертою статті 188 ГК України (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), є матеріально-правовими, а не процесуальними. Процедура, передбачена ними, не відноситься до випадків обов`язкового досудового врегулювання спору в розумінні частини третьої статті 124 Конституції України та не спричиняє наслідків у вигляді повернення позовної заяви відповідно до приписів пункту 6 частини п`ятої статті 174 ГПК України.

Частинами другою та третьою статті 188 ГК України встановлений порядок проведення сторонами договору переговорів щодо добровільної зміни чи розірвання договору. Частиною четвертою цієї статті визначено, заінтересована сторона може звернутися до суду, якщо виник спір.

Те, що сторона спору не скористалася процедурою його позасудового врегулювання, не позбавляє її права реалізувати своє суб`єктивне право на зміну чи припинення договору та вирішити існуючий конфлікт у суді в силу прямої вказівки, що міститься у частині другій статті 651 ЦК України.

Підставами для виникнення юридичного спору про внесення змін у договір чи про його розірвання, який підлягає вирішенню судом є обставини, наведені у частині другій статті 651 ЦК України, і ці обставини виникають в силу прямо наведених у цій нормі фактів та подій, що зумовлюють правову невизначеність у суб`єктивних правах чи інтересах. Такі підстави та умови виникнення юридичного спору у правовідносинах є однаковими незалежно від їх суб`єктного складу (за участі фізичних чи юридичних осіб) та змісту правовідносин (цивільні чи господарські).

Право особи на звернення до суду для внесення змін у договір (чи його розірвання) у передбаченому законом випадку відповідає статті 16 ЦК України, способам, передбаченим нею (зміна чи припинення правовідношення) та не може ставитися в залежність від поінформованості про позицію іншої сторони чи волевиявлення іншої сторони.

До аналогічного висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 лютого 2019 року у справі № 914/2649/17.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд.

Згідно з ч. 1 ст. 783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймач володіє та/або користується річчю всупереч договору або призначенню речі; 2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у володіння та/або користування іншій особі; 3) наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; 4) наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Як вказав позивач, орендар систематично порушує умови Договору, розмір заборгованості складає істотну суму, а також орендарем не виконуються зобов`язання щодо страхування орендованого майна і такі порушення Договору, на переконання позивача, є істотними.

Так, заявляючи вимогу про розірвання Договору, позивач послався на п. 7.1.2. Договору, Орендодавець має право виступати з ініціативою щодо розірвання договору у разі невиконання або неналежного виконання Орендарем обов`язків, передбачених цим Договором.

Водночас відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, на яку посилається позивач при обґрунтуванні позовних вимог, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом (частина третя статті 760 ЦК України).

Крім того, відносини сторін регулювались також Законом України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакції чинній на дату укладення договору оренди), який є спеціальним законом з питань оренди державного та комунального майна (далі - Закон).

Так, на момент укладення договору оренди діяв Закон України "Про оренду державного та комунального майна" 1992 року у відповідній редакції.

03.10.2019 було прийнято Закон України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-IX. У розділі "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону передбачено, що він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 1 лютого 2020 року (за виключенням окремих зазначених норм).

При цьому пунктом 5 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 157-IX визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про оренду державного та комунального майна" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 30, ст.416 із наступними змінами) з дня введення в дію цього Закону.

Ураховуючи опублікування тексту Закону України № 157-IX в офіційному друкованому виданні "Голос України" 26.12.2019, останній набрав чинності 27.12.2019 і введений в дію з 01.02.2020, отже, з цієї дати підлягають застосуванню його норми (за винятком норм, наведених у розділі "Прикінцеві та перехідні положення").

При цьому за загальним правилом, передбаченим частиною 1 статті 5 ЦК України, якщо прийнятим нормативним актом порівняно з попереднім змінюється правове регулювання відносин в тій чи іншій сфері, то нові норми застосовуються з дати набрання ними чинності, якщо інше не визначено в самому нормативному акті (аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.10.2021 у справі № 907/720/20, від 09.11.2021 у справі № 908/2637/20).

Враховуючи набрання чинності новим Законом № 157-IX, питання розірвання договірних орендних відносин має вирішуватися із застосуванням наведеного Закону, який є спеціальним нормативним актом у сфері регулювання правовідносин з оренди державного та комунального майна.

Вказане не суперечить принципу "закон пізніший має перевагу над давнішим" (lex posterior derogat priori), передбаченому частиною 3 статті 5 ЦК України, згідно з якою у разі якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Так, відповідно до частини 1 ст.24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його укладено; укладення з орендарем договору концесії такого майна; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); припинення юридичної особи - орендаря або юридичної особи - орендодавця (за відсутності правонаступника); смерті фізичної особи - орендаря; визнання орендаря банкрутом; знищення об`єкта оренди або значне пошкодження об`єкта оренди.

Разом з тим, частиною 2 ст.24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.

Аналогічні ч. 2 ст. 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", що набрав чинності з 01.02.2020 підстави розірвання договору оренди були викладені також у частині третій статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 № 2269-XII, який діяв на момент укладення спірного договору.

Конституційний Суд України виходить з того, що співвідношення між нормами Кодексу і законів, які регулюють особливості найму (оренди) окремих видів майна, полягає в тому, що норми цих законів тією чи іншою мірою встановлюють правовий механізм реалізації відповідної норми Кодексу або передбачають додаткові умови її реалізації, або виключають застосування норм Кодексу, якщо це прямо передбачено ними чи випливає з їхнього змісту (абзац четвертий мотивувальної частини рішення від 10.12.2009 у справі N 1-46/2009).

Так, як зазначалося вище, відповідно до п. 7.1.2. договору Орендодавець має право виступати з ініціативою розірвання Договору у разі невиконання Орендарем обов`язків, передбачених Договором, у тому числі несплати орендної плати своєчасно та у повному обсязі, а також не застрахування орендованого майна.

Згідно п. 7.1.3. договору також передбачено право Орендодавця відмовитися від даного договору і вимагати повернення орендованого майна, якщо Орендар не вносить плату за користування орендованим майном протягом трьох місяців підряд. У разі відмови Орендодавця від даного договору, договір є розірваним з моменту одержання Орендарем повідомлення про відмову від договору.

За наведеного, на переконання суду при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди за обставин систематичного невнесення орендної плати, в сукупності із Законом України "Про оренду державного та комунального майна", враховуючи умови договору оренди, застосуванню також підлягають положення частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України. Отже, застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Таким чином, істотне порушення орендарем (наймачем) такої умови договору оренди комунального майна, як систематичне (два і більше разів) своєчасне (у строк встановлений договором) невнесення орендної плати або несплата її повністю, а також невиконання сторонами інших своїх зобов`язань, в тому числі несплата інших обов`язкових платежів, є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання договору оренди в судовому порядку та повернення орендованого майна орендодавцю (наймодавцю) згідно з частиною 2 статті 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". При цьому, сплата заборгованості з орендної плати та інших обов`язків платежів як після відкриття провадження у справі, так і напередодні подання позову не може виправдовувати бездіяльність відповідача, як господарюючого суб`єкта, якщо має місце неодноразове прострочення сплати цих платежів по договору, та бути підставою для висновку про відсутність істотного порушення умови договору оренди, оскільки однією із кваліфікуючих ознак договору оренди є його оплатний характер.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 925/421/21.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме із розрахунку заборгованості (а.с. 13) за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 55946,48 грн станом на 29.07.2025 року. Як вбачається із зазначеного документа відповідачем допущено 5 - ть місяців просторчення платежів зі сплати орендної плати.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За наведеного суд зауважує, що у розумінні наведених положень істотне порушення наймачем такої умови договору найму майна як своєчасне внесення орендної плати та невиконання обов`язків щодо належного страхування майна є достатньою підставою для дострокового розірвання договору найму та звільнення нежитлового приміщення, шляхом виселення та передання його наймодавцеві.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Спір у цій справі виник внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача, а тому, судові витрати у справі по сплаті судового збору у розмірі 6056,00 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Розірвати договір оренди нежитлового приміщення від 27.02.2017 № 2106, укладений між Фізичною особою - підприємцем Шабаліним Сергієм Сергійовичом ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) та Управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (33028, м. Рівне, вул. Соборна, 12а, ідентифікаційний код 26258563).

3. Зобов`язати Фізичну особу - підприємця Шабаліна Сергія Сергійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) звільнити нежитлове приміщення загальною площею 89,6 кв.м., що розташоване за адресою: м. Рівне, вул. Драгоманова, 19 а (приміщення №№1-8 будівлі літ. "А-1"), шляхом виселення та передати Управлінню комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (33028, м. Рівне, вул. Соборна, 12а, ідентифікаційний код 26258563) по акту прийому-передачі.

4. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Шабаліна Сергієя Сергійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (33028, м. Рівне, вул. Соборна, 12а, ідентифікаційний код 26258563) 6056,00 грн витрат зі сплати судового збору за подачу позову.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 30.12.2025 року.

Суддя Н.Церковна