РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2025Справа № 910/13270/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС

до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія ПЗУ Україна

про стягнення 42 853,34 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія ПЗУ Україна про стягнення 42 853,34 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач, як особа, відповідальна за відшкодування збитків, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не у повному обсязі відшкодував позивачу суму сплаченого ним своєму страхувальнику страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, заяв і клопотань.

14.11.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до даного відзиву відповідач просить закрити провадження у даній справі у зв`язку із відсутністю предмету спору. Відзив мотивовано тим, що 13.11.2025 відповідач сплатив позивачу суму страхового відшкодування в сумі 40 353,34 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 6784.

18.11.2025 від позивача надійшла заява про закриття провадження у дані справі та повернення судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, крім випадку, передбаченого частиною другою цієї статті.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

УСТАНОВИВ:

Між Приватним акціонерним товариством Страхова група ТАС (надалі-позивач) та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків №FA-00297998 та поліс АТ-4502599 відповідно до яких було застраховано ризик настання збитків страхувальника, що спричинені пошкодженням, знищенням, втратою забезпеченого транспортного засобу (автомобіля Audi д.н.з. НОМЕР_1 ).

10 липня 2024 року о 09:48 год. у м. Одеса, вул. Зоопаркова, буд. 1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Тоyota Prius» державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_2 та автомобіля «Audi» державний номерний знак НОМЕР_3 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2024 року у справі № 522/12547/24 водія транспортного засобу «Toyota Prius» державний номерний знак НОМЕР_4 , ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення і застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Власник пошкодженого автомобіля «Audi» державний номерний знак НОМЕР_3 , звернувся до ПАТ «СГ «ТАС» із заявою про настання події від 10.07.2024 року та заявою на виплату страхового відшкодування від 22.08.2024 року.

За результатами розгляду заяви страхувальника від 22.08.2024 та згідно зі звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу та страхового акту №19720/21/924 від 23.08.2024 та розрахунку суми страхового відшкодування позивачем було здійснено на користь свого страхувальника виплату страхового відшкодування у розмірі 112 666,92 грн.

Відповідно до умов Договору страхування позивач здійснив виплату страхового відшкодування за відновлювальний ремонт автомобіля «Audi» державний номерний знак НОМЕР_3 , у розмірі 112 666,92 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 434513 від 27.08.2024.

Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання перед страхувальником згідно умов Договору.

Цивільна відповідальність власника транспортного засобу «Тоyota Prius» державний номерний знак НОМЕР_2 на момент ДТП була застрахована в ПРАТ СК ПЗУ Україна за полісом ОСЦПВ № ЕР/218263603. Франшиза згідно полісу складає: 2500,00 грн. Ліміт відповідальності страховика за матеріальну шкоду становить: 160 000,00 грн.

28.08.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою вих. номер 04921/9224 про виплату страхового відшкодування у розмірі 112 666,92 грн.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач 16.10.2024 сплатив на користь позивача страхове відшкодування частково у розмірі 69 813,58 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №00128221.

Звертаючись із даним позовом, позивач вказав, що відповідачем не у повному обсязі було сплачено суму страхового відшкодування відповідно до заяви від 28.08.2024 № 04921/9224, мотивів такого часткового відшкодування не наведено та будь-яких відповідей на вказану заяву не надано. Відтак, позивач просить стягнути з відповідача залишок несплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 42 853,34 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За приписами ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, виходячи з наведених норм чинного законодавства, відшкодувати спричинений у ДТП збиток (компенсувати сплачене страхове відшкодування позивачу) має саме винна особа (особа, відповідальна за збиток).

Як вбачається з матеріалів справи, вина особи, яка керувала транспортним засобом «Toyota Prius» державний номерний знак НОМЕР_4 , встановлена Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2024 року у справі № 522/12547/24.

Відповідно до ч. 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 6 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`я та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до ст. 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 108 Закону України Про страхування до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Отже, суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування і правовою підставою її застосування є ст. 993 ЦК України та ст. 108 Закону України Про страхування.

Судом встановлено, що відносини між відповідачем як страховиком та власником транспортного засобу «Toyota Prius» державний номерний знак НОМЕР_4 , врегульовані полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР/.

Відповідно до вищевказаних норм, у зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за договором страхування до позивача перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до відповідача, як страхувальника цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації транспортного засобу «Toyota Prius» державний номерний знак НОМЕР_4 .

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 36.2. Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;

- разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Із наданих позивачем доказів судом встановлено, що відповідачу заяву на страхове відшкодування було надіслано 22.08.2024 та така заява була вручена останньому, що відповідачем не заперечувалось.

16.10.2024 відповідач сплатив на користь позивача страхове відшкодування в сумі 69 813,58 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 00128221.

14.11.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з доказами сплати позивачу суми страхового відшкодування в розмірі 40 353,34 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 13.11.2025 №6784.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Враховуючи, що після відкриття провадження у справі відповідачем сплачено на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 40 353,34 грн, то суд вважає, що в цій частині вимог провадження у даній справі підлягає закриттю відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо решти позовних вимог про стягнення 2 500,00 грн. суд зазначає таке.

Згідно з підпунктом 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Абзацом 18 ст. 9 Закону України Про страхування передбачено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Так, при визначенні розміру позовних вимог, що заявлені до відповідача як страховиком винної особи, позивач виходив із вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля «Audi» державний номерний знак НОМЕР_3 без вирахування суми франшизи, що становить 2500 грн. за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР/.

Ураховуючи наведене, суд доходить висновку, що в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 2500 грн., що становлять розмір франшизи, слід відмовити.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов до висновку, що провадження у справі в частині стягнення 40 353,34 грн підлягає закриттю у зв`язку із відсутність предмету спору.

В частині позовних вимог про стягнення 2500 грн. суд відмовляє з огляду на вищевикладене.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивач, у заяві від 18.11.2025 просив повернути судовий збір відповідно п. 5 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки суд відмовляє позивачу задоволенні позову в частині стягнення 2500 грн., тому витрати позивача на сплату судового збору в цій частині покладаються на позивача.

Судовий збір в сумі 2 851,47 грн підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 231, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

У Х В А Л И В:

1. Закрити провадження у справі № 910/13270/25 в частині позовних вимог про стягнення 40 353 грн 34 коп. заборгованості зі страхового відшкодування у зв`язку з відсутністю предмета спору.

2. В іншій частині позову відмовити.

3. Повернути Приватному акціонерному товариству «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» (03062, місто Київ, пр. Берестейський, будинок 65; ідентифікаційний код: 30115243) із спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 2 851 грн. 47 коп., що сплачений відповідно до платіжної інструкції №53324 від 10.09.2025.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного рішення: 23.12.2025.

Суддя Т. Ю. Трофименко