УХВАЛА

19 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 916/5778/23

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду: Дроботової Т. Б. - головуючого, Бенедисюка І. М., Васьковського О. В., Вронської Г. О., Кібенко О. Р., Малашенкової Т. М., Пєскова В. Г., Рогач Л. І., Чумака Ю. Я.,

розглянувши матеріали касаційної скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 і додаткову постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2025 у справі

за позовом керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МИРАДИМА" та Комунальної установи "Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Київського району м. Одеси"

про визнання додаткових угод до договору недійсними та стягнення 247 000,00 грн штрафу,

В С Т А Н О В И В:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У грудні 2023 року керівник Київської окружної прокуратури міста Одеси (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "МИРАДИМА" (далі - ТОВ "МИРАДИМА") та Комунальної установи "Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Київського району м. Одеси" (далі - Комунальна установа) про визнання недійсними, укладених між відповідачами у справі, додаткових угод від 28.07.2023 № 1, від 30.08.2023 № 2 до договору про постачання модулів швидкоспоруджуваної захисної споруди цивільного захисту від 11.07.2023 № 140 та стягнення 247 000,00 грн штрафу.

1.2. Позов обґрунтовано тим, що відповідачами за відсутності об`єктивних та законних підстав було укладено оспорювані додаткові угоди, якими продовжено строк виконання зобов`язань щодо передачі товару, що стало підставою для ненарахування замовником штрафних санкцій за порушення умов договору, передбачених пунктом 7.2 договору щодо поставки товару (модулів швидкоспоруджуваної захисної споруди цивільного захисту), за ціною 3 800 000,00 грн у строк до 31.07.2023.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.02.2025 позов задоволено повністю. Визнано недійсними додаткові угоди від 28.07.2023 № 1, від 30.08.2023 № 2 до договору від 11.07.2023 № 140. Стягнуто з ТОВ "МИРАДИМА" на користь Одеської міської ради до місцевого бюджету штрафні санкції у сумі 247 000,00 грн. Стягнуто з ТОВ "МИРАДИМА" на користь Одеської обласної прокуратури 6389,00 грн судового збору за подання позовної заяви. Стягнуто з Комунальної установи на користь Одеської обласної прокуратури 2684,00 грн судового збору за подання позовної заяви.

Аргументуючи судове рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність об`єктивних обставин, на які посилалося ТОВ "МИРАДИМА", ініціюючи укладення оспорюваних додаткових угод до договору від 11.07.2023 № 140, які надають можливість товариству продовжити строк виконання зобов`язання за договором, що є підставою для визнання таких угод недійсними.

Стосовно стягнення штрафних санкцій, суд зазначив, що ТОВ "МИРАДИМА" допустило прострочення поставки товару на 61 день (період із 01.08.2023 по 30.09.2023) у зв`язку з чим йому правомірно нараховано 247 000,00 грн, з яких: 231 000,00 грн пені та 16 226,00 грн штрафу, що підлягають стягненню з ТОВ "МИРАДИМА" на користь Одеської міської ради.

2.2. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 скасовано рішення Господарського суду Одеської області від 13.02.2025 у цій справі. В задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь ТОВ "МИРАДИМА" 13 609,50 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог та визнав недоведеною прокурором наявність порушеного, оспорюваного права чи охоронюваного інтересу Одеської міської ради, що є самостійною підставою для відмови у позові.

За висновками суду апеляційної інстанції, договір та оспорювані додаткові угоди є двосторонніми правочинами, сторонами яких є товариство та Комунальна установа; Одеська міська рада не є стороною зазначених правовідносин, тому, навіть у випадку порушення умов договору, стягнення неустойки має здійснюватися на користь саме Комунальної установи, а не органу місцевого самоврядування, адже неустойка не є коштами, які повертаються до бюджету та не контролюються міською радою, а стягується на користь комунальної організації як сторони господарського договору. Комунальна установа виступає у спірних правовідносинах як суб`єкт господарювання - сторона у зобов`язальних відносинах; вона як юридична особа, що наділена цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем у суді та спроможна самостійно захищати свої права та законні інтереси в разі їх порушення. В свою чергу, Одеська міська рада у листі від 17.10.2023 інформувала окружну прокуратуру, що не є стороною договірних відносин та не має зобов`язань за договором від 11.07.2023 № 140.

2.3. Додатковою постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2025 стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь ТОВ "МИРАДИМА" витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 10 000,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000,00 грн. В решті заяви відмовлено.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Заступник керівника Одеської обласної прокуратури (далі - прокурор) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 та додаткову постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2025 у цій справі, в якій просив їх скасувати, залишити в силі рішення Господарського суду Одеської області від 13.02.2025 та відмовити в задоволенні заяви ТОВ "МИРАДИМА" про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Касаційна скарга подана з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України та обґрунтована неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм права (статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", підпункту 4 пункту 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178), без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 05.09.2018 у справі № 910/21806/17, від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, від 10.10.2024 у справі № 910/332/24, від 06.06.2023 у справі № 910/21100/21, від 30.01.2024 у справі № 907/811/21, від 27.02.2024 у справі № 927/863/23, від 30.04.2024 у справі № 927/782/23, від 22.11.2023 у справі № 916/2814/23 (щодо документального підтвердження обґрунтованості підстав для внесення змін до істотних умов договору в частині строку виконання зобов`язання), від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21, від 09.08.2023 у справі № 924/1283/21 (щодо стягнення штрафних санкцій на користь розпорядника вищого рівня до бюджету тощо).

Також у касаційній скарзі прокурор вказує на помилковість висновків суду апеляційної інстанції про те, що ним не доведено наявність порушеного, оспорюваного права чи охоронюваного інтересу осіб, в інтересах яких подано позов; посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21, стосовно того, що розпорядник бюджетних коштів є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів бюджету, а тому є належним позивачем у цій справі. Скаржник також зазначає, що схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, від 26.10.2022 у справі № 904/5558/20 та від 21.12.2022 у справі № 904/8332/21.

Водночас прокурор посилається на те, що дії сторін договору щодо необґрунтованого продовження строку поставки товару шляхом укладення додаткових угод суперечать меті Закону України "Про публічні закупівлі"; укладення додаткових угод про продовження строків поставки жодним чином не відповідає принципу максимальної економії та ефективності; укладення оспорюваних додаткових угод за відсутності для цього документально підтверджених об`єктивних обставин, у тому числі, обставин непереборної сили спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання договору, а можливість зміни строку поставки товару внаслідок недобросовісних дій сторін договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів. Відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 912/898/18, від 16.04.2019 у справі № 915/346/18, від 15.03.2018 у справі № 910/4474/17, від 25.06.2019 у справі № 913/308/18, від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18, від 23.01.2020 у справі № 907/788/18, від 01.06.2020 у справі № 913/368/19, від 19.08.2020 у справі № 923/449/18, від 19.08.2020 у справі № 925/47/19, від 09.09.2020 у справі № 921/524/18.

Підставою для скасування додаткової постанови суду апеляційної інстанції прокурор визначає порушення судом апеляційної інстанції вимог частин 3, 4 статті 123, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, без врахування висновків Верховного Суду від 09.06.2020 у справі № 466/9758/16-ц, від 15.04.2020 у справі № 199/3939/18-ц, від 19.03.2020 у справі № 140/2323/19, від 12.12.2019 у справі № 2040/6747/18.

3.2. ТОВ "МИРАДИМА" у відзиві на касаційну скаргу просить у її задоволенні відмовити, постанову та додаткову постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін. Зокрема, зазначає, що прокурором не доведено наявність порушеного права позивача, яке підлягає захисту, внаслідок укладення оспорюваних додаткових угод, а також вказує на відсутність підстав для перерахування неустойки на користь третіх осіб, що не є сторонами договору, зокрема позивачеві. Водночас товариство повідомило про намір понести судові витрати у суді касаційної інстанції в розмірі 12 000,00 грн.

3.3. Комунальна установа у відзиві на касаційну скаргу вказує на те, що прокурором подано касаційну скаргу, за якою відкрито касаційне провадження з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, проте на обґрунтування доводів касаційної скарги прокурором наведено постанови Верховного Суду, які є нерелевантними для справи № 916/5778/23. У справі № 916/5778/23 правові висновки, викладені апеляційним судом, стосуються наявності/відсутності права прокурора на звернення до суду в інтересах міської ради із позовом про визнання недійсними додаткових угод до договору, стороною якого міська рада не є, а також про стягнення неустойки за таким договором до місцевого бюджету. Водночас прокурором не наведено постанов Верховного Суду, в яких був би викладений інший висновок та якому би суперечила постанова суду апеляційної інстанції, що відповідало би підставі касаційного оскарження, передбаченій у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, яка самостійно визначена прокурором як підстава для касаційного оскарження.

4. Передача справи на розгляд об`єднаної палати

4.1. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.09.2025 відкрито касаційне провадження у справі № 916/5778/23 за касаційною скаргою прокурора на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 і додаткову постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2025 та призначено її до розгляду.

4.2. Згідно з ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.10.2025 справу № 916/5778/23 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду на підставі частини 2 статті 302 Господарського процесуального кодексу України, оскільки колегія суддів у цій справі вважала за необхідне відступити від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 27.08.2025 у справі № 916/2984/24, що ухвалювалася колегією суддів з іншої палати.

4.3. Передаючи цю справу на розгляд об`єднаної палати, колегія суддів в ухвалі від 09.10.2025 зазначила, зокрема, про таке.

Під час підготовки справи № 916/5778/23 до розгляду було встановлено, що на розгляді Верховного Суду перебувала справа № 916/2984/24, у якій з позовом звернувся заступник керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської обласної ради, Одеської обласної державної адміністрації (Одеської обласної військової адміністрації) та Південного офісу Держаудитслужби до Товариства з обмеженою відповідальністю "Протек солюшнз Україна" (далі - ТОВ "Протек солюшнз Україна") та Комунальної установи "Одеська обласна база спеціального медичного постачання" про визнання недійсною укладеної між сторонами додаткової угоди від 07.12.2023 № 1 до договору про закупівлю товару від 06.12.2023 № 38/23 та стягнення з ТОВ "Протек солюшнз Україна" на користь обласного бюджету Одеської області в особі Одеської обласної ради 1 396 360,00 грн пені та 1 330 066,36 грн штрафу.

На обґрунтування позову прокурор посилався на те, що сторони безпідставно додатковою угодою № 1 від 07.12.2023 продовжили строк дії договору № 38/23 від 06.12.2023 та строк постачання товару до 31.03.2024. Також прокурор зазначив про постачання товариством товару з порушенням строку, передбаченого договором від 06.12.2023 № 38/23, що є підставою для стягнення 1 396 360,00 грн пені та 1 330 066,36 грн штрафу.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 01.11.2024 у справі № 916/2984/24, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.06.2025, в позові відмовлено.

Судові рішення мотивовані, зокрема тим, що звернення прокурора в інтересах позивачів з вимогою про визнання угоди від 07.12.2023 № 1 недійсною не призведе до поновлення будь-яких прав позивачів.

Щодо вимог про стягнення з ТОВ "Протек солюшнз Україна" на користь ради пені у розмірі 1 396 360,00 грн та штрафу у розмірі 1 330 066,36 грн, суди зазначили, що рада не є стороною договору про закупівлю від 06.12.2023 № 8/23, а, отже, прокурор не може вимагати стягнення штрафних санкцій на користь ради.

Окрім цього суд апеляційної інстанції звернув увагу на недоведеність факту прострочення поставки товару за договором від 06.12.2023 № 38/23, що само по собі є достатньою підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Тобто правовідносини у справі № 916/5778/23 та у справі № 916/2984/24 є подібними.

Верховний Суд (у складі колегії, що входить до складу палати для розгляду справ, щодо земельних відносин та права власності) постановою від 27.08.2025 у справі № 916/2984/24 скасував постанову апеляційного господарського суду та рішення Господарського суду Одеської області в частині відмови у задоволенні позову прокурора про визнання недійсною додаткової угоди. Прийняв у цій частині нове рішення, яким позов задовольнив. Визнав недійсною додаткову угоду від 07.12.2023 № 1 до договору від 06.12.2023 № 38/23, укладеного між ТОВ "Протек солюшнз Україна" та Комунальною установою "Одеська обласна база спеціального медичного постачання". В іншій частині постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.06.2025 та рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2024 у справі № 916/2984/24 залишив без змін.

Верховний Суд погодився з позицією прокурора, що відповідачами у розумінні положень договору від 06.12.2023 № 38/23 та вимог чинного законодавства не було належним чином підтверджено існування таких обставин, які би свідчили про об`єктивну неможливість виконання зобов`язань у межах строку, визначеного договором, а також на підставі сертифіката Торгово-промисловою палатою України, яким засвідчується настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідно до положень договору.

За висновками Суду, навіть у разі доведення ТОВ "Протек солюшнз Україна" наявності об`єктивної неможливості виконання зобов`язань у межах строків, визначених договором, та надання сертифіката Торгово-промислової палати України, яким підтверджено настання форс-мажорних обставин відповідно до умов договору, такі обставини можуть бути враховані саме як підстава для звільнення відповідача-1 від відповідальності за порушення строків виконання зобов`язань. Водночас вони не створюють правових підстав для внесення змін до істотних умов договору, зокрема щодо продовження строку його дії та строків виконання зобов`язань за договором від 06.12.2023 № 38/23.

В частині стягнення з ТОВ "Протек солюшнз Україна" на користь ради пені у розмірі 1 396 360,00 грн та штрафу у розмірі 1 330 066,36 грн Верховний Суд погодився з тим, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог у цій частині, оскільки фактичні обставини підтверджують належне виконання ТОВ "Протек солюшнз Україна" зобов`язань з поставки у межах строків, передбачених договором від 06.12.2023 № 38/23 та погоджених сторонами. Верховний Суд зазначив, що у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позову в цій частині з огляду на недоведеність заявлених вимог, Суд не надає правової оцінки аргументам скаржника щодо інших підстав відмови, наведених судами попередніх інстанцій, оскільки вони не впливають на кінцевий результат розгляду справи та не мають визначального значення для вирішення спору по суті.

Однак, як свідчить зміст ухвали про передачу справи на розгляд об`єднаної палати, колегія суддів не погодилася з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 27.08.2025 у справі № 916/2984/24, згідно з якими прокурором обрано ефективний спосіб захисту, який давав підстави суду касаційної інстанції скасувати постановлені у справі судові рішення та прийняти нове рішення по суті спору. А також, що в позові в частині стягнення заявленої прокурором до сплати неустойки на користь Одеської міської ради має бути відмовлено у зв`язку з тим, що обставини справи свідчать про дотримання відповідачем-1 строків поставки.

Колегія суддів вважала за необхідне відступити від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 27.08.2025 у справі № 916/2984/24, ухваленої Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності, шляхом викладення правової позиції щодо ефективності обраного прокурором способу захисту, у разі подання позовної заяви в інтересах органу місцевого самоврядування, який не є стороною договору, про визнання недійсними додаткових угод про продовження строку виконання зобов`язання за договором, укладених сторонами такого договору, однією з яких є комунальне підприємство. А також що підставою для відмови в стягненні передбаченої договором неустойки за порушення строків виконання зобов`язання у справі за позовом прокурора, поданим в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, є відсутність у прокурора повноважень на звернення з таким позовом, оскільки стягнення неустойки відбувається на користь сторони договору, а не в дохід місцевого бюджету, що не потребує встановлення та дослідження обставин дотримання строків поставки, визначених основним договором, необхідних для вирішення питання по суті спору.

Водночас в ухвалі про передачу справи на розгляд об`єднаної палати зазначено, що постанова Верховного Суду від 27.08.2025 у справі № 916/2984/24 не містить окремо сформованого висновку щодо того, що прокурором обрано належний та ефективний спосіб захисту порушених прав позивачів, і що задоволення позову про визнання додаткової угоди від 07.12.2023 № 1 недійсною призведе до поновлення прав позивачів. Однак дії суду щодо скасування рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції та прийняття нового рішення про задоволення позову у частині визнання недійсною додаткової угоди, свідчить про те, що Верховний Суд погодився з доводами прокурора, що обраний прокурором спосіб захисту прав позивачів є ефективним.

Також колегія суддів вважала, що при вирішенні спору в частині вимог прокурора про стягнення з відповідача-1 в доход місцевого бюджету неустойки за порушення строків поставки, першочергово мало вирішуватися питання про наявність у прокурора права на звернення з таким позовом в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування. Натомість у справі № 916/2984/24 це питання не досліджувалося. Підставою для відмови в позові у справі № 916/2984/24 вказано непідтвердження обставин порушення строків поставки відповідачем-1. Тобто фактично у цій постанові у справі № 916/2984/24 колегія суддів визнала можливим стягнення неустойки на користь особи, яка не є стороною договору (в доход місцевого бюджету) у разі підтвердження порушення строків поставки товару за договором контрагентом комунального підприємства за позовом прокурора поданого в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування.

5. Відсутність підстав для розгляду справи об`єднаною палатою

5.1. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.10.2025 визначено такий склад колегії суддів: Дроботова Т. Б. - головуючий суддя, Бенедисюк І. М., Васьковський О. В., Вронська Г. О., Кібенко О. Р., Малашенкова Т. М., Пєсков В. Г., Рогач Л. І., Чумак Ю. Я.

5.2. Перевіривши доводи касаційної скарги та мотиви, на підставі яких постановлено ухвалу про передачу цієї справи на розгляд об`єднаної палати, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для прийняття цієї справи до свого розгляду з огляду на таке.

5.3. У частині 2 статті 302 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Відповідно до частини 4 статті 303 Господарського процесуального кодексу України про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах 1- 4 статті 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах 5 або 6 статті 302 цього Кодексу.

Отже, умовами (підставами) для передачі справи на розгляд об`єднаної палати, як і підставою для здійснення розгляду справи об`єднаною палатою, є наявність висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати; такий висновок має бути зроблений у подібних правовідносинах.

Відступаючи від висновку щодо застосування норми права, об`єднана палата може шляхом буквального, звужувального чи розширювального тлумачення відповідної норми або повністю відмовитися від її висновку на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши належні способи тлумачення юридичних норм.

Отже, визначальними обставинами для передачі справи на розгляд об`єднаної палати відповідно до положень статей 302, 303 Господарського процесуального кодексу України є, насамперед, саме наявність висновку щодо застосування норми права в постанові (постановах) Верховного Суду в подібних правовідносинах.

Тобто можна виснувати, що в усіх випадках на стадії прийняття палата повинна перевіряти наявність в постанові (постановах), від якої колегія суддів пропонує відступити, висновків щодо застосування норми права.

За змістом положень статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Водночас згідно з положеннями частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стосовно визначення, що саме вважати правовим висновком Верховного Суду, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що чинний Господарський процесуальний кодекс України оперує поняттям "висновок" у різних значеннях, зокрема таких, як: умовивід суду; висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а також викладений у постанові Верховного Суду висновок по суті позовних вимог, вимог апеляційної або касаційної скарги; складова резолютивної частини судового рішення.

За змістом статей 314, 315 Господарського процесуального кодексу України постанова, прийняттям якої завершується перегляд судових рішень у касаційному порядку, складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин; у мотивувальній частині рішення, зокрема, зазначаються висновки за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд, а в резолютивній частині відповідний висновок суду касаційної інстанції по суті вимог касаційної скарги і позовних вимог.

З огляду на викладене, висновком щодо застосування норми права в подібних правовідносинах якраз і є висновок за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд, а також висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, та який має міститися в мотивувальній частині постанови суду касаційної інстанції.

Аналогічні висновки викладено в пунктах 48-51 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2024 про повернення справи № 911/1095/22 Верховному Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду для розгляду.

Разом із тим, правовий висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або низки норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору (пункт 18.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2024 у справі № 191/4364/21).

Отже, з урахуванням доктринального тлумачення поняття "висновок щодо застосування норми права", Верховний Суд має повноваження щодо перевірки того, чи наявний взагалі в постанові (постановах), на які посилається скаржник, висновок щодо застосування норми права, тоді як аналіз того, чи є висновок саме висновком щодо застосування норми права, можна визначити за такими критеріями: 1) висновок щодо застосування норми права повинен містити посилання на конкретну норму (норми) матеріального або процесуального права; 2) такий висновок повинен не буквально повторювати норму права, а розширювати чи тлумачити її зміст, або усувати законодавчу прогалину; 3) висновок повинен бути абстрактним та універсальним, тобто застосовним до інших випадків у подібних правовідносинах; 4) висновок щодо застосування норми права необхідно відрізняти від правової оцінки суду.

5.4. Таким чином, ураховуючи наведені критерії визначення висновку щодо застосування норми права та виходячи зі змісту ухвали колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.10.2025 у справі № 916/5778/23, об`єднана палата вважає, що мотиви колегії суддів зводяться до необхідності відступу не від висновків щодо застосування норм права, а від висновків касаційного суду у справі № 916/2984/24, яких взагалі не робив Верховний Суд у постанові від 27.08.2025, що, між іншим, констатовано в самій ухвалі про передачу справи № 916/5778/23 на розгляд об`єднаної палати, що виходить за межі повноважень об`єднаної палати Касаційного господарського суду.

5.5. Як уже зазначалося, в ухвалі про передачу справи на розгляд об`єднаної палати зазначено, що постанова Верховного Суду від 27.08.2025 у справі № 916/2948/24 не містить окремо сформованого висновку щодо того, що прокурором обрано належний та ефективний спосіб захисту порушених прав позивачів, і що задоволення позову про визнання додаткової угоди від 07.12.2023 № 1 недійсною призведе до поновлення прав позивачів. Однак дії суду щодо скасування рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції та прийняття нового рішення про задоволення позову у частині визнання недійсною додаткової угоди, свідчить про те, що Верховний Суд погодився з доводами прокурора, що обраний прокурором спосіб захисту прав позивачів є ефективним.

5.6. Звідси на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду передано справу за відсутності для цього підстав, передбачених процесуальним законом, а саме статтею 302 Господарського процесуального кодексу України, а тому відсутні підстави для прийняття до розгляду цієї справи об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

5.7. Зважаючи на викладене, передане на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у цій справі питання має бути вирішене Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, що була визначена автоматизованою системою документообігу суду, тому справа № 916/5778/23 підлягає поверненню відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.

Керуючись статтями 234, 235, 301, 302, 303 Господарський процесуальний кодекс України, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду

УХВАЛИВ:

Справу № 916/5778/23 за касаційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 і додаткову постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2025 повернути відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді І. М. Бенедисюк

О. В. Васьковський

Г. О. Вронська

О. Р. Кібенко

Т. М. Малашенкова

В. Г. Пєсков

Л. І. Рогач

Ю. Я. Чумак

З окремою думкою суддів Кібенко О. Р., Рогач Л. І.