ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2025 р. Справа№ 925/353/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.09.2025

у справі № 925/353/25 (суддя О.І. Кучеренко)

за позовом Черкаської міської ради

до Приватного підприємства «КРУПСЬКЕ»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Кабінет Міністрів України

про стягнення 418 926,51 грн,

за участю представників сторін згідно з протоколом судового засідання, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року Черкаська міська рада (далі також - Рада) звернулась до Господарського суду Черкаської області із позовом до Приватного підприємства «КРУПСЬКЕ» (далі також - Підприємство) про стягнення 418 926,51 грн безпідставно утримуваних коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності без правовстановлюючих документів у період з 31.08.2022 до 12.02.2025.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 03.09.2025 у справі №925/353/25 у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано нормами статей 377, 1212-1214 Цивільного кодексу України, пунктів 3, 4 Розділу ІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», статей 84, 120, 126 Земельного кодексу України, статей 2, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статті 75 Господарського процесуального кодексу України та встановленими судом обставинами приналежності спірної земельної ділянки до земель державної, а не комунальної власності, що вказує на подання позову неналежним позивачем.

Судом першої інстанції враховано правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 07.07.2020 у справі №910/10647/18, від 08.10.2019 у справі №916/2084/17, а також надано преюдиційного значення обставинам, встановленим у рішенні Господарського суду Черкаської області від 10.08.2023 у справі №925/281/23.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Заступник керівника Черкаської обласної прокуратури (далі також - Прокурор) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, Прокурор вказує на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, а саме, ст. ст. 7, 13, 14, 142 Конституції України, ст. ст. 16, 63 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. «в» ч. 1 ст. 96, ст. 206 Земельного кодексу України, п. 19 ч. 1 ст. 64 Бюджетного кодексу України, ст. ст. 8, 10, 265, пп.пп. 14.1.72., 14.1.147 п. 14.1 ст. 14, п. 284.1 ст. 284 Податкового кодексу України, ст. ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України та порушення норм процесуального права, а саме, ст. ст. 2, 4, 5, 236, ч. 1 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України.

Прокурор вважає, що державою делеговані повноваження сільським, селищним, міським територіальним громадам на отримання, зарахування до місцевих бюджетів у повному обсязі плати за користування земельними ділянками, у тому числі, державної власності, які розташовані на території відповідної територіальної громади. У формі такого делегування повноважень на збір та зарахування коштів до місцевих бюджетів, держава виконує свій конституційний обов`язок участі у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування та фінансової підтримки місцевого самоврядування.

Прокурор наголошує, що Черкаська міська рада є належним позивачем у спірних правовідносинах. Суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що кошти, які підлягали сплаті в якості орендної плати за користування земельною ділянкою за кадастровим номером :03:022:0075, та які без достатньої правової підстави зберегло у себе ПП «Крупське», не зважаючи на перебування спірної земельної ділянки у комунальній чи державній власності, підлягали та підлягають зарахуванню до місцевого бюджету м. Черкаси та як наслідок, прийшов до помилкового висновку про відсутність правових підстав для звернення органу місцевого самоврядування до суду у правовідносинах щодо їх стягнення.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2025 апеляційну скаргу Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Тищенко А.І., Михальської Ю.Б.

Скаржником в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтоване тим, що останній не був учасником справи в суді першої інстанції, у зв`язку з чим дізнався про оскаржуване рішення з Єдиного державного реєстру судових рішень лише 06.10.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 апеляційну скаргу Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.09.2025 у справі № 925/353/25 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

03.11.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 поновлено Заступнику керівника Черкаської обласної прокуратури пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 03.09.2025 у справі № 925/353/25, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та призначено її розгляд на 18.12.2025. Учасникам апеляційного провадження встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу до 21.11.2025.Ухвалою суду також витребувано з Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/353/25.

14.11.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Підприємства надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Вважає, що встановлені судом першої інстанції та не спростовані Прокурором обставини приналежності спірного майна державі унеможливлює існування між Радою та Підприємством кондикційних зобов`язань. Відтак, судом першої інстанції правильно відмовлено у позові з посиланням на те, що Рада не є власником спірної земельної ділянки.

24.11.2025 до Північного апеляційного господарського суду від Кабінету Міністрів України (далі також - КМУ) надійшов відзив на апеляційну скаргу Прокурора, у якому КМУ просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки земельна ділянка є державною власністю, а не комунальною, а Черкаська міська рада не є суб`єктом права власності та не має майнового інтересу щодо цієї ділянки.

12.12.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Підприємства надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 925/353/25 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 925/281/23. Підприємство вважає, що обставини та факти, які розглядаються та встановлюються у справі №925/281/23, є істотними, пов`язаними та такими, що мають значення для розгляду справи №925/353/25.

Так, предметом спору у справі №925/281/23 є витребування з володіння Приватного підприємства «Крупське» () на користь держави в особі Кабінету Міністрів України () нежитлового приміщення: Планетарію з прибудовами та підвалом літ. «А-1, а, а1, пд» загальною площею 583,5 кв.м, що розташоване за адресою: вул. Байди Вишневецького, 14 у місті Черкаси.

У цій справі позовні вимоги Прокурор обґрунтовує тим, що нежитлове приміщення Планетарію з прибудовами та підвалом вибуло з державної власності неправомірно, поза волею держави, у власність ПП «Крупське», а тому підлягає витребуванню.

Таким чином, у випадку ухвалення рішення у справі № 925/281/23 на користь Першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, зміниться форма власності земельної ділянки загальною площею 0,1675 га, кадастровий номер: :03:022:0075, що знаходиться у м. Черкаси, вул. Байди Вишневецького, 14 на державну.

У такому випадку, відпадуть підстави для розгляду позову Черкаської міської ради у справі №925/353/25, оскільки Рада не може бути носієм права державної власності.

Таким чином, до вирішення питання по суті у спорі у справі №925/281/23, де вирішується питання щодо належного власника майна, неможливо встановити дійсного власника земельної ділянки площею 0,1675 га із кадастровим номером :03:022:0075 в силу пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» - тобто належного позивача у справі № 925/353/25.

У зв`язку з викладеним, за доводами Підприємства існує об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи №925/281/23, у якій судом встановлюються обставини, що впливають на збір та оцінку доказів у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення, та які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цій справі, але мають значення для правильного вирішення спору.

17.12.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду надійшло заперечення Прокурора на клопотання Підприємства про зупинення провадження у справі.

Прокурор вважає, що зі змісту клопотання ПП «Крупське» про зупинення провадження у справі № 925/353/25 не вбачається, яким чином ймовірне у майбутньому визнання недійсним договору про відчуження нерухомого майна та витребування у нього майна у справі № 925/281/23 впливатиме на зміст правовідносин, обсяг та оцінку конкретних обставин, що мають суттєве значення для справи № 925/353/25, враховуючи предмет та підстави цього позову.

Прокурор підкреслює, що рішення суду у справі № 925/281/23 жодним чином не може призвести до спростування факту використання ПП «Крупське» спірної земельної ділянки під об`єктом нерухомості у період з 31.08.2022 до 12.02.2025, а тому не може слугувати підставою для зупинення провадження у справі № 825/353/25 про стягнення коштів за таке використання.

Надаючи оцінку доводам Підприємства про наявність підстав для зупинення провадження у справі, а також доводам Прокурора про протилежне, колегія суддів керується таким.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, зокрема, у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Як підтверджується Інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.08.2023 у справі №925/281/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2025, - позов задоволено повністю. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.11.2025 справу № 925/281/23 направлено на новий розгляд до Господарського суду Черкаської області.

Водночас, відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Надаючи оцінку доводам Прокурора, наведеним у апеляційній скарзі, колегія суддів зауважує, що Прокурор вказує на наявність підстав для задоволення позовних вимог незалежно від обставин, встановлених у рішенні Господарського суду Черкаської області від 10.08.2023 у справі №925/281/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2025.

До того ж, на момент постановлення оскаржуваного рішення (03.09.2025), а також подання (21.10.2025) та прийняття (03.11.2025) апеляційної скарги до провадження судове рішення та постанова суду апеляційної інстанції у справі №925/281/23 залишались чинними.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів не вбачає неможливості розгляду поданої прокурором апеляційної скарги, зумовленої скасуванням постановою Верховного Суду від 11.11.2025 рішення Господарського суду Черкаської області від 10.08.2023, постанови Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2025 у справі № 925/281/23 та направлення справи №925/281/23 на новий розгляд.

Крім цього, за нормою ст. 320 ГПК України, скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду, - є підставою для перегляду такого рішення за нововиявленими обставинами.

Отже, підстави для задоволення поданого Підприємством клопотання про зупинення провадження у справі, відсутні.

В судовому засіданні 18.12.2025 прокурор підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити повністю.

Представники відповідача та третьої особи висловили свої заперечення проти апеляційної скарги, вказуючи на безпідставність її доводів та вимог, просили суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні 18.12.2025, колегія суддів, в порядку ч. 1 ст. 219 ГПК України оголосила про перехід до стадії ухвалення судового рішення.

На підставі ч. 2 ст. 219 ГПК України, колегією суддів відкладено ухвалення та проголошення судового рішення до 23.12.2025.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Обговоривши доводи апеляційної скарги Прокурора, відзивів Підприємства та Кабінету Міністрів України на апеляційну скаргу Прокурора, дослідивши докази, наявні у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на земельній ділянці по вулиці Байди Вишневецького, 14, у місті Черкаси, площею 0,1675 га із кадастровим номером :03:022:0075 розташовано нерухоме майно, а саме, нежитлове приміщення Планетарію з прибудовами та підвалом «літ. А-1, а, а1, пд.», загальною площею 583,5 м2.

Майно належить ПП «Крупське» на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 31.08.2022.

За даними, які містяться у Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:022:0075, площею 0,1675 га, є Черкаська міська рада (територіальна громада). Право власності зареєстровано 13.02.2025. Документи подані для державної реєстрації: Закон України, серія та номер 5245-VI, виданий 06.09.2012, видавник: Верховна Рада України; відомості з ДЗК, серія та номер: 82759741, виданий 13.02.2025, видавник: Державний земельний кадастр.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-024 від 09.12.2024, наданого позивачем у матеріали справи, цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :03:022:0075, площею 0,1675 га 03.10 Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку, категорія земель землі житлової та громадської забудови. Щодо власника земельної ділянки та форми власності інформація відсутня (а.с.17-23).

Предметом спору у справі, що переглядається, є вимога Ради про стягнення з Товариства безпідставно збережених коштів за час фактичного користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів у розмірі 418 926,51 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Рада вказує, що з 31.08.2022 (дата набуття відповідачем права власності на нерухоме майно) до 12.02.2025 (дата визначена позивачем у позовній заяві) нерухоме майно площею 583,5 м2, яке знаходилось на земельній ділянці комунальної власності із кадастровим номером :03:022:0075, площею 0,1675 га перебувало у власності Підприємства. Відповідно за час користування спірною земельною ділянкою, на якій знаходиться належне йому майно, між власником земельної ділянки - Черкаською міською радою, та власником майна - відповідачем у справі не було укладено договору на користування цією ділянкою. Тобто, з моменту набуття права власності на нерухоме майно відповідач здійснював фактичне користування земельною ділянкою під своїм нерухомим майном без відповідних правовстановлюючих документів та без здійснення оплати за таке фактичне користування.

Заперечуючи проти позовних вимог, Підприємство наполягає на приналежності спірної земельної ділянки до державної форми власності, що виключає можливість звернення Ради до Підприємства з вимогами про стягнення грошових коштів на підставі ст. 1212 ЦК України.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Так, відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч.ч. 3,4 ст. 45 ГПК України, позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, а відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Згідно з положеннями статті 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Визначення відповідача / відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Під предметом позову розуміють певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.

Відповідно до п. 5 ч.3 ст. 2 ГПК України одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, суть якого визначена у статті 14 цього Кодексу, та полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Рада як власник земельної ділянки, звернулась із позовом до Підприємства як власника нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, про стягнення грошових коштів у порядку ст. 1212 ЦК України.

Тобто Радою самостійно визначено предмет, підстави позовних вимог, а також відповідача порушника майнового права Ради.

Чинне процесуальне законодавство не передбачає права суду виходити за межі предмету та підстав позовних вимог, визначених заявником.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Отже, позов про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою може пред`явити власник земельної ділянки, оскільки саме йому належить право вимоги такої плати, яка є обов`язковим платежем за користування землею згідно із законодавством України або ж відповідна особа, якій власником делеговані його повноваження. Власник земельної ділянки - це особа, яка має законне право володіти та користуватися земельною ділянкою, і саме їй належить право вимоги оплати за її використання, яка не була сплачена неправомірно.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач вказав, що Черкаська міська рада в силу положень пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», є власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:022:0075, площею 0,1675 га, що знаходиться у місті Черкаси по вулиці Байди Вишневецького, 14.

Так, згідно з пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» визначено, що з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:

а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах «а» і «б» пункту 4 цього розділу.

Відповідно до підпункту «а» пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не спростовано Прокурором в апеляційній скарзі, у справі №925/281/25 було задоволено позов прокурора, який звернувся до суду в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Знань» та приватного підприємства «Крупське», за участі третіх осіб: Всеукраїнської громадської організації товариство «Знання» України, Черкаської міської ради, та визнано недійсним договір від 07.05.2001, зі змінами від 10.05.2001 про відчуження нежитлового приміщення Планетарію з прибудовами та підвалом літ. «А-1, а, а1, пд.», загальною площею 583,5 м2, що розташоване за адресою: місто Черкаси, вулиця Байди Вишневецького, 14 та витребувано з володіння приватного підприємства «Крупське» на користь держави в особі Кабінету Міністрів України нежитлове приміщення: Планетарій з прибудовами та підвалом літ. «А-1, а, а1, пд», загальною площею 583,5 кв. м, що розташоване за адресою: вул. Байди Вишневецького, 14 у місті Черкаси. Рішення місцевого господарського суду набрало законної сили.

Під час розгляду справи №925/281/23 судами встановлено незаконність видачі Черкаським обласним бюро технічної інвентаризації Черкаській обласній організації реєстраційного посвідчення від 07.08.1998 на будівлю Планетарію із зазначенням підстави для такої видачі - рішення Черкаської обласної ради №196 від 25.11.1960, оскільки вказаний документ не відноситься до переліку правовстановлюючих документів. Встановлено, що спірне майно, яке є державною власністю, незаконно вибуло з власності держави поза її волею, що є підставою для визнання недійсним спірного договору та повернення державі в особі Кабінету Міністрів України спірного нерухомого майна.

У зв`язку з відсутністю волі держави, в особі уповноваженого органу, на вибуття нерухомого майна з державної власності, таке майно у порядку статей 387, 388 Цивільного кодексу підлягає витребуванню у кінцевого набувача Приватного підприємства «Крупське», при цьому останнє не позбавлене можливості відновити свої права на підставі частини 1 статті 661 Цивільного кодексу, пред`явивши вимогу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Знань», у якого придбало це майно, про відшкодування збитків.

Таким чином, за результатом розгляду справи №925/281/23 було констатовано незаконність вибуття з державної власності нежитлового приміщення Планетарію з прибудовами та підвалом літ. А-1, а, а1, пд, загальною площею 583,5 м2, що розташоване за адресою: місто Черкаси, вулиця Байди Вишневецького, 14, тому це майно було витребувано у кінцевого набувача Приватного підприємства «Крупське».

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, які встановлені судовими рішеннями (у тому числі, в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Отже, рішення Господарського суду Черкаської області від 10.08.2023 у справі №925/281/23, яке набрало законної сили, має преюдиціальне значення при розгляді справи №925/353/25, а встановлені факти повторного доведення не потребують.

Оскільки під час розгляду спору у справі №925/353/25 було встановлено, що об`єкт нерухомого майна, а саме, нежитлове приміщення: Планетарій з прибудовами та підвалом літ. А-1, а, а1, пд, загальною площею 583,5 кв. м, що розташоване за адресою: вул. Байди Вишневецького, 14 у місті Черкаси є об`єктом права державної власності, то, з урахуванням приписів підпункту «а» пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» спірна земельна ділянка є об`єктом державної власності, адже на ній розташовано нерухоме майно державної власності.

При цьому, як слушно підкреслено судом першої інстанції, наявність зареєстрованого за Черкаською міською радою права комунальної власності, не впливає на встановлення судом належності спірної земельної ділянки до земель державної власності.

За змістом статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, то відповідний запис формально наділяє певними юридичними правами щодо земельної ділянки і одночасно створює перешкоди для реалізації своїх прав законному власнику державі.

Разом з цим державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Як зазначила об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 24.01.2020 у справі №910/10987/18 при дослідженні судом обставин наявності в особи права власності необхідно передусім встановити підставу, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності.

Отже, наявність записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи у земельному кадастрі про комунальну власність не змінює факту юридичної належності, оскільки реєстр та кадастр лише відображають, а не встановлюють право.

Держава в особі Кабінету Міністрів України на підставі рішення суду у справі №925/281/23 витребувала об`єкт нерухомого майна Планетарій з прибудовами та підвалом літ. А-1, а, а1, пд, загальною площею 583,5 м2, що розташоване за адресою: місто Черкаси, вулиця Байди Вишневецького, 14 та є єдиним власником цієї будівлі.

Таким чином, наявними у матеріалах справи доказами, у тому числі рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.08.2023 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2025 у справі №925/281/23, чинними як на дату постановлення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, так і подання Прокурором апеляційної скарги, - підтверджується приналежність спірної земельної ділянки до земель державної, а не комунальної власності.

Відповідно, Черкаська міська рада не є власником спірної земельної ділянки.

Як правильно зауважено судом першої інстанції, розглядаючи спір, суд у першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи є порушеним право позивача (Ради), яке це право і чи це право порушено тією особою, яку Черкаська міська рада визначила як відповідача (Підприємство).

Крім цього, суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача.

Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову. Це є самостійною підставою для відмови в позові. Вказані правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №910/10647/18, від 08.10.2019 у справі №916/2084/17.

Встановивши обставини звернення з позовом неналежного позивача, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову, не розглядаючи його по суті позовних вимог, оскільки у випадку наступного звернення до суду належного позивача можуть бути встановлені певні фактичні обставини у первісно поданому позові без участі належної сторони спору (правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 17.04.2018 у справі №910/3433/17).

Оскільки під час розгляду спору судом першої інстанції встановлено, що з позовом до суду звернулась Черкаська міська рада, яка не є власником спірної земельної ділянки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому, судом першої інстанції слушно зауважено на відсутності необхідності дослідження інших обставин та підстав позовних вимог Черкаської міської ради.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи усі фактичні обставини справи, встановлені місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, доводи апеляційної скарги Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури, а також межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, встановлені ст. 269 ГПК України, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Черкаської області від 03.09.2025 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Колегія суддів констатує, що доводи апеляційної скарги у цілому зводяться до того, що ПП «Крупське», як фактичний володілець нежитлового приміщення Планетарію з прибудовами та підвалом літ. А-1, а, а1, пд, загальною площею 583,5 кв. м, що розташоване за адресою: вул. Байди Вишневецького, 14 у місті Черкаси, а відтак, й фактичний користувач земельної ділянки з кадастровим номером :03:022:0075, зобов`язаний на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України сплатити на користь Черкаської міської ради обов`язкову плату до місцевого бюджету, яку безпідставно утримував у себе з 31.08.2022 до 12.02.2025.

Колегія суддів погоджується з доводами Прокурора про те, що використання землі є платним, а плата справляється у вигляді земельного податку або орендної плати. Ці грошові кошти надходять до місцевого бюджету.

Разом з цим, суд розглядає спори з урахуванням підстав, предмету позовних вимог, а також з урахуванням того, що право на позов має особа, права якої порушено особою, яка визначена як відповідач.

Оскільки під час судового розгляду було встановлено, що Рада не є власником земельної ділянки, тому відсутні правові підстави для стягнення з Підприємства грошових коштів як таких, що мали бути сплачені ним за користування спірною земельною ділянкою без правовстановлюючих документів (договору оренди). Тобто, між сторонами спору, а саме, Радою та Підприємством - відсутні кондикційні зобов`язання, унормовані ст. 1212 ЦК України.

Зі змісту численної практики Верховного Суду щодо стягнення грошових коштів власником земельної ділянки з фактичного користувача цією землею у зв`язку із розташуванням на ній нерухомого майна, можна зробити висновок що кондикційні правовідносини, унормовані ст. ст. 1212, 1214 ЦК України можуть виникнути у законного власника земельної ділянки та законного власника нерухомого майна, а не між фактичним володільцем землі, право якого підтверджується записом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та фактичним володільцем нерухомості, який набув право на нерухомість на підставах, які умовно можна вважати законними.

Суть кондикційних відносин щодо безпідставного збереження грошових коштів полягає у тому, що у власника нерухомості існує імперативний обов`язок оформити земельну ділянку, на якій розташована ця нерухомість та сплачувати грошові кошти у вигляді земельного податку або орендних платежів, однак, такий обов`язок не реалізовано у встановленому законом порядку та не оформлено право користування такою земельною ділянкою.

Натомість, апеляційна скарга не містить доказів того, що між Радою та Підприємством обов`язково мав бути укладений договір оренди землі у період з 31.08.2022 до 12.02.2025, і лише внаслідок його неукладення Підприємство зберегло у себе грошові кошти фактично належні Раді як законному власнику (а не володільцю) спірної земельної ділянки.

Норми матеріального права, на які посилається Прокурор у апеляційній скарзі, а саме, ст. ст. 7, 13, 14, 142 Конституції України, ст. ст. 16, 63 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. «в» ч. 1 ст. 96, ст. 206 ЗК України, п. 19 ч. 1 ст. 64 БК України, ст. ст. 8, 10, 265, пп.пп. 14.1.72., 14.1.147 п. 14.1 ст. 14, п. 284.1 ст. 284 ПК України регулюють правові підстави для наповнення місцевого бюджету грошовими коштами, які є платою за землю, зокрема у формі земельного податку або орендних платежів. Разом з цим, правові підстави для застосування згаданих Прокурором норм, з огляду на предмет та підстави позовних вимог, визначених Радою у позові, - відсутні.

Доводи Прокурора про те, що Черкаська міська рада є належним позивачем у спірних правовідносинах суперечать суті кондикційних зобов`язань.

Колегія суддів не вважає помилковим висновок Прокурора про те, що грошові кошти за користування спірною земельною ділянкою, незважаючи на перебування цієї земельної ділянки у комунальній чи державній власності, підлягали та підлягають зарахуванню до місцевого бюджету м. Черкаси, однак, обов`язковим є з`ясування обставин того, хто має бути платником цих грошових коштів законний власник нерухомості чи її фактичний володілець, яка їх правова природа, - земельний податок чи оренда плата та на яких підставах.

Наявними у справі №925/353/25 матеріалами не підтвердились обставини, викладені у позові, що зумовило відмову у його задоволенні.

Апеляційна скарга законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції у цій частині, - не спростовує.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи Прокурора, викладені ним у апеляційній скарзі як такі, що не підтвердились під час апеляційного перегляду спору.

Колегія суддів також звертає увагу Прокурора на те, що оскільки в основу оскаржуваного рішення суду покладено преюдиційні факти, встановлені судовими рішеннями у справі №925/281/23, то, за відсутності доказів, які б спростовували встановлені у рішенні обставини приналежності спірної земельної ділянки до земель державної, а не комунальної власності, доцільність звернення з апеляційною скаргою є сумнівною, про що слушно зауважено у листі Черкаської міської ради №20835/29693-01-11 від 13.10.2025, адресованому Черкаській обласній прокуратурі (арк. 169).

Колегія суддів також враховує доводи відзивів Підприємства та Кабінету Міністрів України на апеляційну скаргу Прокурора у тій мірі, у якій вони узгоджуються з висновками зробленими судом за наслідками апеляційного перегляду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доказів і доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України», очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника Черкаську обласну прокуратуру.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.09.2025 у справі №925/353/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 03.09.2025 у справі №925/353/25 залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/353/25 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська