ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" грудня 2025 р. Cправа № 902/1383/25

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Антимонопольного комітету України (вул. Митрополита Василя Липківського, 45, м. Київ, 03035)

до: Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" (пров. Костя Широцького, 24, м. Вінниця, 21012)

про стягнення 49 641 014,00 грн

за участю секретаря судового засідання Ткача Д.В.,

представників сторін:

позивача Драпак Ю.П. за довіреністю;

відповідача не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшла позовна заява № б/н від 08.10.2025 (вх. № 1478/25 від 08.10.2025) Антимонопольного комітету України з вимогами до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" про стягнення штрафу в розмірі 24 820 507,00 грн та пені в розмірі 24 820 507,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2025, вказану позовну заяву розподілено судді Матвійчуку В.В.

Суд за вказаним позовом відкрив провадження у справі № 902/1383/25 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 06.11.2025, про що постановив відповідну ухвалу від 10.10.2025.

23.10.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № б/н від 23.10.2025 (вх. № 01-34/11460/25 від 23.10.2025).

29.10.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив № б/н від 29.10.2025 (вх. № 01-34/11682/25 від 29.10.2025).

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 09.12.2025, про що 06.11.2025 постановлено відповідну ухвалу у протокольній формі.

08.12.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від відповідача надійшла заява № 21001-Ск-927-1225 від 08.12.2025 (вх. № 01-34/11460/25 від 23.10.2025) про здійснення розгляду справи за відсутності представника Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз".

На визначену судом дату в судове засідання 09.12.2025 з`явився представник позивача.

Відповідач правом участі в засіданні суду не скористався. При цьому суд зважає на заяву № 21001-Ск-927-1225 від 08.12.2025 (вх. № 01-34/11460/25 від 23.10.2025) про розгляд справи за відсутності представника Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз".

У судовому засіданні 09.12.2025 суд заслухав вступне слово представника позивача, провів стадію безпосереднього дослідження доказів та, відповідно до частини першої статті 219 Господарського процесуального кодексу України, оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення і повідомив, що проголошення скороченого рішення (вступної та резолютивної частин) відбудеться 16.12.2025 об 11 год 10 хв.

У судовому засіданні 16.12.2025 суд, згідно із частиною 6 статті 233 та частиною 1 статті 240 ГПК України, проголосив скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на невиконання відповідачем рішення Антимонопольного комітету України № 810-р від 24.12.2020 щодо сплати накладеного штрафу у визначений строк, внаслідок чого Антимонопольним комітетом України заявлено до стягнення з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" 49 641 014,00 грн, з яких: 24 820 507,00 грн - штрафу та 24 820 507,00 грн - пені, нарахованої внаслідок прострочення оплати штрафу за приписами ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Відповідач заперечив проти позову, зазначивши у відзиві, що наказ Голови Антимонопольного комітету України або голови територіального відділення Антимонопольного комітету України про примусове виконання рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого за результатами розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі щодо стягнення штрафу, є виконавчим документом, який підлягає пред`явленню до органів державної виконавчої служби для примусового виконання у порядку, встановленому законом.

При цьому відповідач зазначив, що відповідні накази на адресу АТ "Вінницягаз" не надходили. Крім того, розмір пені та порядок її розрахунку до АТ "Вінницягаз" доведені не були.

Відповідач також не погоджується з надмірним, на його думку, нарахуванням пені та просить суд зменшити її розмір на 90 відсотків.

Позивач, заперечуючи доводи відповідача у відповіді на відзив, наголошує, що абзац другий частини третьої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у редакції, яка набрала чинності з 01.01.2024, не підлягає зворотному застосуванню до виконання рішень органів Антимонопольного комітету України, прийнятих до набрання чинності Законом України № 3295. Зазначена норма не регулює питання відповідальності, а стосується виключно порядку виконання вже прийнятого рішення органу Комітету, щодо застосування якої Верховною Радою України як єдиним законодавчим органом державної влади встановлено чіткий та однозначний порядок у формі визначення перехідного періоду.

Позивач також звертає увагу, що у період розгляду справи про порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції та прийняття Антимонопольним комітетом України відповідного рішення діяла редакція Закону України "Про захист економічної конкуренції" від 22.06.2023, у якій була відсутня норма про зупинення двомісячного строку для сплати штрафу, а відтак саме ця редакція Закону підлягає застосуванню при розгляді даної справи.

Крім того, позивач з посиланням на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 910/20661/16, зазначає, що до повноважень судів не належить право зменшувати розмір (а відтак і суму) штрафу, накладеного органом Антимонопольного комітету України на суб`єкта господарювання за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а також пені за прострочення сплати такого штрафу чи звільняти від їх сплати у разі правомірного нарахування.

Щодо посилань відповідача на запровадження в Україні воєнного стану та його скрутне фінансове становище, позивач зауважує, що зазначені обставини не звільняють відповідача від обов`язку виконати рішення Антимонопольного комітету України у встановлений строк, зокрема в частині сплати штрафу, а також виконати вимоги статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" щодо сплати пені за прострочення сплати штрафу, оскільки рішення Комітету є обов`язковим до виконання.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що Антимонопольний комітет України, розглянувши матеріали справи № 128-26.13/104-19 про порушення Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" законодавства про захист економічної конкуренції, прийняв рішення від 24.12.2020 № 810-р, яким визнано, що

1. Група суб`єктів господарювання в особі АТ "Вінницягаз", АТ "Волиньгаз", АТ "Житомиргаз", АТ "Закарпатгаз", АТ "Запоріжгаз", АТ "Київоблгаз", АТ "Дніпрогаз", АТ "Дніпропетровськгаз", АТ "Криворіжгаз", АТ "Миколаївгаз", АТ "Рівнегаз", АТ "Сумигаз", АТ "Івано-Франківськгаз", АТ "Харківгаз", АТ "Харківміськгаз", АТ "Хмельницькгаз", АТ "Чернівцігаз", АТ "Чернігівгаз" протягом 2016 - 2018 років займала монопольне (домінуюче) становище на ринку послуги з розподілу природного газу в межах територій міста Вінниця та Вінницької області, міста Гайворон Гайворонського району Кіровоградської області [з 19.06.2017 - Вінницької області (крім сіл Якушенці Зарванці Вінницького району, смт Браїлів, сіл Сьомаки; Біликівці, Тартак, Кармалюкове, Курилівці, Дубова, Новоселиця, Василівка, Слобода Почапинецька, Почапинці Зоринці, Лисогірка, Людавка Жмеринського району, смт Кирнасівка, сіл Одая, Нестерварка, Федьківка, Дранка, Тиманівка, Клебань, Копіївка, хутора Маркове Тульчинського району, сіл Пилипи Борівські, Калинка Томашпільського району, сіл Сокіл, Моївка, Борівка, хутора Грабовець Чернівецького району, села Махаринці Козятинського району, сіл Бухни, Морозівка Погребищенського району), а також території міста Гайворон Кіровоградської області]; Волинської області; міста Житомир та Житомирської області (крім міста Коростишів та Коростишівського району), а також територій сіл Бухни та Морозівка Погребищанського району та села Махаринці Козятинського району Вінницької області; Закарпатської області; міста Запоріжжя та Запорізької області (крім міста Мелітополь, Мелітопольського, Веселівського, Приазовського районів та села Темирівка Гуляйпільського району); Київської області; міста Дніпро та Дніпропетровського району (крім сіл Любимівка, Перше травня, Балівка, Зоря, Маївка, Степове, Партизанське, Чумаки, радгоспу "Дзержинець") Дніпропетровської області; Дніпропетровської області (крім міст Дніпро і Кривий Ріг та Дніпровського і Криворізького районів), а також сіл Любимівка, Перше Травня, Степове, Чумаки, Маївка, Зоря, Балівка, Партизанське Дніпровського району, житлового масиву Інгулець Інгулецького району в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, села Темирівка Гуляйпільського району Запорізької області та села Придніпрянське Кобиляцького району Полтавської області; міста Кривий Ріг (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в місті Кривий Ріг) та Криворізького району Дніпропетровської області; міста Миколаїв та Миколаївської області; міста Рівне та Рівненської області; міста Суми та Сумської області; міста Івано-Франківськ та Івано-Франківської області (крім міст Тисмениця і Тисменицького району Івано-Франківської області), а також територій сіл Черніїв, Чукалівка, Підлісся, Загвіздя, Угринів, Павлівка, Ямниця, Підлужжя, Клузів Тисменицького району Івано-Франківської області та вулиці Зелена, Ямна та Висока (будинки з № 23 по № 32) села Діброва Монастириського району Тернопільської області; Харківської області (крім міста Харкова, Харківського та Дергачівського районів Харківської області); міста Харкова, сіл Горбані, Заїки, Затишшя, Логачівка, Мищенки, Нестеренки, Горіхове, Павленки, Перемога, Ржавець, Санжари, Радгоспне, Ударне, Хроли, Циркуни, селищ міського типу Безлюдівка, Кулиничі, Манченки та садових товариств Акація, Казка Харківського району, а також територій сіл Лісне, Родичі, Сіряки, Чайковка, Черкаська Лозова-2, Черкаська Лозова та селища міського типу Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області; міста Хмельницький та Хмельницької області (крім міста Шепетівка та Шепетівського району); Чернівецької області; міста Чернігів та Чернігівської області, де розташовані газорозподільні системи, що перебувають у їх власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації, із часткою 100%.

2. Дії Групи суб`єктів господарювання в особі АТ "Вінницягаз", АТ "Волиньгаз", АТ "Житомиргаз", АТ "Закарпатгаз", АТ "Запоріжгаз", АТ "Київоблгаз", АТ "Дніпрогаз", АТ "Дніпропетровськгаз", АТ "Криворіжгаз", АТ "Миколаївгаз", АТ "Рівнегаз", АТ "Сумигаз", АТ "Івано-Франківськгаз", АТ "Харківгаз", АТ "Харківміськгаз", АТ "Хмельницькгаз", АТ "Чернівцігаз", АТ "Чернігівгаз", що полягали у висуванні в період з 11.11.2016 по 10.07.2018 додаткових необґрунтованих вимог щодо обов`язкової наявності протоколу випробування з позитивними висновками за РМ 081/39.434-2014 для участі в закупівлях побутових лічильників газу з використанням електронної системи "ProZorro", що призвели до ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання та були б неможливими за умов існування значної конкуренції, є порушенням, передбаченим п. 2 ст. 50, ч. 1 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуги з розподілу природного газу в межах територій міста Вінниця та Вінницької області, міста Гайворон Гайворонського району Кіровоградської області [з 19.06.2017 - Вінницької області (крім сіл Якушенці Зарванці Вінницького району, смт Браїлів, сіл Сьомаки, Біликівці, Тартак, Кармалюкове, Курилівці, Дубова, Новоселиця, Василівка, Слобода Почапинецька, Почапинці Зоринці Лисогірка, Людавка Жмеринського району, смт Кирнасівка, сіл Одая, Нестерварка, Федьківка, Дранка, Тиманівка, Клебань, Копіївка, хутора МарковеТульчинського району, сіл Пилипи Борівські, Калинка Томашпільського району, сіл Сокіл, Моївка, Борівка, хутора Грабовець Чернівецького району, села Махаринці Козятинського району, сіл Бухни, Морозівка Погребищенського району), а також території міста Гайворон Кіровоградської області]; Волинської області; міста Житомир та Житомирської області (крім міста Коростишів та Коростишівського району), а також територій сіл Бухни та Морозівка Погребищанського району та села Махаринці Козятинського району Вінницької області; Закарпатської області; міста Запоріжжя та Запорізької області (крім міста Мелітополь, Мелітопольського, Веселівського, Приазовського районів та села Темирівка Гуляйпільського району); Київської області; міста Дніпро та Дніпропетровського району (крім сіл Любимівка, Перше травня, Балівка, Зоря, Маївка, Степове, Партизанське, Чумаки, радгоспу "Дзержинець") Дніпропетровської області; Дніпропетровської області (крім міст Дніпро і Кривий Ріг та Дніпровського і Криворізького районів), а також сіл Любимівка, Перше Травня, Степове, Чумаки, Маївка, Зоря, Балівка, Партизанське Дніпровського району, житлового масиву Інгулець Інгулецького району в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, села Темирівка Гуляйпільського району Запорізької області та села Придніпрянське Кобиляцького району Полтавської області; міста Кривий Ріг (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в місті Кривий Ріг) та Криворізького району Дніпропетровської області; міста Миколаїв та Миколаївської області; міста Рівне та Рівненської області; міста Суми та Сумської області; міста Івано-Франківськ та Івано-Франківської області (крім міст Тисмениця і Тисменицького району Івано-Франківської області), а також територій сіл Черніїв, Чукалівка, Підлісся, Загвіздя, Угринів, Павлівка, Ямниця, Підлужжя, Клузів Тисменицького району Івано-Франківської області та вулиці Зелена, Ямна та Висока (будинки з № 23 по № 32) села Діброва Монастириського району Тернопільської області; Харківської області (крім міста Харкова, Харківського та Дергачівського районів Харківської області); міста Харкова, сіл Горбані, Заїки, Затишшя, Логачівка, Мищенки, Нестеренки, Горіхове, Павленки, Перемога, Ржавець, Санжари, Радгоспне, Ударне, Хроли, Циркуни, селищ міського типу Безлюдівка, Кулиничі, Манченки та садових товариств Акація, Казка Харківського району, а також територій сіл Лісне, Родичі, Сіряки, Чайковка, Черкаська Лозова-2, Черкаська Лозова та селища міського типу Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області; міста Хмельницький та Хмельницької області (крім міста Шепетівка та Шепетівського району); Чернівецької області; міста Чернігів та Чернігівської області, де розташовані газорозподільні системи, що перебувають у їх власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації.

За вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначеного у пунктах 1 та 2 резолютивної частини рішення № 810-р, відповідно до пункту 3 резолютивної частини зазначеного рішення, на Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" накладено штраф у розмірі 24 820 507,00 грн.

Відповідно до частини другої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення органів Антимонопольного комітету України є обов`язковими до виконання. Рішення та розпорядження органу Антимонопольного комітету України набирають чинності з дня їх прийняття.

Згідно із частиною першою статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення органів Антимонопольного комітету України надається для його виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Комітетом направлено копію рішення № 810-р разом із супровідним листом № 128-26.13/08-513 від 12.01.2021, яку Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" отримало 18.01.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 622.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", особа, на яку накладено штраф рішенням органу Комітету, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Отже, як вказує позивач, строк для добровільної сплати штрафу, накладеного рішенням № 810-р, закінчився 18.03.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", заявник, відповідач, третя особа мають право повністю або частково оскаржити рішення органу Комітету до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Зазначений строк не підлягає поновленню.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про його оскарження.

За вказаним позовом 04.03.2021 Господарським судом міста Києва відкрито провадження у справі № 910/3359/21.

28.08.2024 Господарським судом міста Києва у справі № 910/3359/21 ухвалено рішення, яким у задоволені позову Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" подало апеляційну скаргу до Північного апеляційного господарського суду, яким ухвалою від 28.10.2024 відкрито апеляційне провадження.

10.02.2025 Північним апеляційним господарським судом ухвалено постанову, якою апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2024 у справі № 910/3359/21 залишено без змін.

Не погоджуючись із постановою апеляційного суду, Акціонерне товариство "Вінницягаз" подало касаційну скаргу, за якою Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі № 910/3359/21 та призначено судове засідання, про що 09.04.2025 постановлено відповідну ухвалу.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.05.2025 касаційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/3359/21 - без змін.

Таким чином, рішення № 810-р є законним і, відповідно до частини другої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", є обов`язковим до виконання.

Оскільки Комітет не отримував від відповідача документів, що підтверджують сплату штрафу, накладеного рішенням № 810-р, позивачем було здійснено нарахування пені.

Відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції":

- за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу;

- нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Комітету про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Як зазначає позивач, нарахування пені за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням Антимонопольного комітету України № 810-р, було зупинено у періоди: з 04.03.2021 по 28.08.2024 у зв`язку з розглядом справи № 910/3359/21 судом першої інстанції; з 28.10.2024 по 10.02.2025 у зв`язку з розглядом зазначеної справи судом апеляційної інстанції; з 09.04.2025 по 08.05.2025 у зв`язку з розглядом справи судом касаційної інстанції.

Відтак позивачем визначено такі періоди нарахування пені за прострочення сплати штрафу:

- з 29.08.2024 (наступного дня після ухвалення судом першої інстанції рішення у справі № 910/3359/21) по 27.10.2024 включно (день, що передував постановленню ухвали суду апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження у справі № 910/3359/21);

- з 11.02.2025 (наступного дня після ухвалення судом апеляційної інстанції постанови у справі № 910/3359/21) по 08.04.2025 включно (день, що передував постановленню ухвали суду касаційної інстанції про відкриття касаційного провадження у справі № 910/3359/21);

- з 09.05.2025 (наступного дня після ухвалення судом касаційної інстанції постанови у справі № 910/3359/21) по 09.07.2025 включно (день, станом на який здійснено розрахунок пені).

Загальний розмір нарахованої пені становить 66 643 061,30 грн. Водночас відповідно до частини п`ятої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розмір пені не може перевищувати розмір накладеного штрафу, у зв`язку з чим до стягнення підлягає пеня у сумі 24 820 507,00 грн, що також враховано позивачем.

Однак відповідач не сплатив накладений штраф у добровільному порядку, що й слугувало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення штрафу та пені.

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.

Згідно із частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 4 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями Закону України "Про захист економічної конкуренції" та Закону України "Про Антимонопольний комітет України".

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель.

Частиною 2 статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" передбачено, що особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, уповноважених з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", "Про державну допомогу суб`єктам господарювання", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів, а щодо розгляду та вирішення справ про надання дозволів та висновків на узгоджені дії, концентрацію суб`єктів господарювання - також з урахуванням вимог Закону України "Про адміністративну процедуру".

Згідно із частиною 4 статті 4 Закону України "Про захист економічної конкуренції", державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб`єктів господарювання та споживачів від його порушень здійснюються органами Антимонопольного комітету України.

Приписами статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" передбачено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, зокрема, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; звертатися до суду з позовами, заявами і скаргами у зв`язку із застосуванням законодавства про захист економічної конкуренції, а також із запитами щодо надання інформації про судові справи, що розглядаються цими судами відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно із частиною 1 статті 22 цього Закону розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність (частина 2 статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

В силу приписів статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладення штрафу.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом. Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Згідно із статтею 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб`єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв`язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, клопотання, позови, скарги до суду, в тому числі, зокрема, про стягнення несплаченої у добровільному порядку пені та зобов`язання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб. У разі, якщо вручити рішення, розпорядження, немає можливості, зокрема, внаслідок відсутності фізичної особи за останнім відомим місцем проживання (місцем реєстрації) або у разі відсутності посадових осіб чи уповноважених представників суб`єкта господарювання, органу адміністративно-господарського управління та контролю за відповідною юридичною адресою, - рішення, розпорядження органів Антимонопольного комітету України вважається таким, що вручене відповідачу, через десять днів з дня оприлюднення інформації про прийняте рішення, розпорядження в офіційному друкованому органі (газета Верховної Ради України "Голос України", газета Кабінету Міністрів України "Урядовий кур`єр", "Офіційний вісник України", друковані видання відповідної обласної ради за останнім відомим місцем проживання чи місцем реєстрації, юридичної адреси відповідача).

Згідно із частиною 3 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", особа, на яку накладено штраф рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу. Встановлені у рішенні органу Антимонопольного комітету України зобов`язання, передбачені статтею 48 цього Закону, підлягають виконанню у двомісячний строк з дня одержання рішення органу Антимонопольного комітету України, якщо інше не передбачено законом або цим рішенням.

Як установлено судом, копію рішення Антимонопольного комітету України № 810-р від 24.12.2020 з додатками до нього супровідним листом № 128-26.13/08-513 від 12.01.2021 було надіслано відповідачу та отримано ним 18.01.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 622.

Таким чином, штраф, накладений рішенням Антимонопольного комітету України № 810-р від 24.12.2020 на Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз", підлягав добровільній сплаті у строк до 18.03.2021 з урахуванням вимог статті 62 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Водночас відповідно до частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач або третя особа мають право повністю або частково оскаржити рішення чи розпорядження органу Антимонопольного комітету України, передбачені статтями 36 і 48 цього Закону, до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання відповідного рішення або розпорядження, який не підлягає поновленню.

З матеріалів справи вбачається, що у зазначений строк відповідач штраф не сплатив, натомість скористався правом на судове оскарження рішення Антимонопольного комітету України.

28.08.2024 Господарським судом міста Києва ухвалено рішення у справі № 910/3359/21, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" відмовлено повністю. Вказане рішення залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.05.2025.

Отже, рішення Антимонопольного комітету України № 810-р від 24.12.2020 є законним, а відповідно до статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" є обов`язковим до виконання.

З урахуванням обов`язковості рішення Антимонопольного комітету України накладений на суб`єкта господарювання штраф підлягав сплаті відповідачем у двомісячний строк з дня вручення відповідного рішення, при цьому протягом п`яти днів з дня сплати штрафу відповідач був зобов`язаний повідомити позивача та надати документи, що підтверджують його сплату.

Разом з тим судом установлено, що накладений на відповідача штраф у добровільному порядку сплачено не було. Зазначені обставини відповідачем не спростовано, а докази сплати штрафу в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, оскільки рішення Антимонопольного комітету України № 810-р від 24.12.2020 судом не скасовано, строк для добровільної сплати штрафу закінчився, а саме рішення є обов`язковим до виконання, вимога позивача про стягнення штрафу у сумі 24 820 507,00 грн є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Оскільки відповідач штраф у визначені строки не сплатив, позивачем нараховано відповідачу пеню.

Згідно із ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Відповідно до абз. 3 ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Тобто, тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи в суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснюються.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.06.2022 у справі № 917/530/21, від 11.06.2019 у справі № 910/9272/18, від 16.04.2019 у справі № 910/11550/18, від 22.01.2019 у справі № 915/304/18, від 19.03.2019 у справі № 904/3536/18 та від 27.11.2018 у справі № 910/4081/18.

Антимонопольним комітетом України надано розрахунок пені, нарахованої за прострочення відповідачем сплати штрафу в сумі 24 820 507,00 грн, накладеного рішенням Антимонопольного комітету України № 810-р від 24.12.2020, а саме за такі періоди:

- з 29.08.2024 (наступного дня після ухвалення судом першої інстанції рішення у справі № 910/3359/21) по 27.10.2024 включно (день, що передував постановленню ухвали суду апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження у справі № 910/3359/21);

- з 11.02.2025 (наступного дня після ухвалення судом апеляційної інстанції постанови у справі № 910/3359/21) по 08.04.2025 включно (день, що передував постановленню ухвали суду касаційної інстанції про відкриття касаційного провадження у справі № 910/3359/21);

- з 09.05.2025 (наступного дня після ухвалення судом касаційної інстанції постанови у справі № 910/3359/21) по 09.07.2025 включно (день, станом на який здійснено розрахунок пені).

Загальна кількість днів прострочення сплати штрафу становить 179 днів.

Відповідно до частини п`ятої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розмір пені за один день прострочення сплати штрафу становить 1,5 відсотка від суми штрафу, що у даному випадку складає 372 307,605 грн, виходячи з такого розрахунку:

24 820 507,00 грн * 1,5 %.

Таким чином, за 179 днів прострочення сплати штрафу загальна сума пені становить 66 643 061,30 грн, що визначено шляхом множення розміру пені за один день прострочення на кількість днів прострочення (372 307,605 грн * 179 днів).

Проте, за приписами ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного рішенням, а відтак позивач розрахував пеню у сумі 24 820 507,00 грн.

Судом перевірено нарахування пені та встановлено, з урахуванням того, що розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного рішенням, нарахована позивачем пеня в сумі 24 820 507,00 грн є такою, що розрахована в межах строків та у відповідності до вимог Закону України "Про захист економічної конкуренції", а відтак є обґрунтованою, а отже, позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені суд зазначає таке.

Як установлено судом, у визначенні розміру штрафу та пені позивач діяв у межах наданих йому повноважень та без порушення положень чинного законодавства України. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

У відзиві на позовну заяву відповідач, обґрунтовуючи свою правову позицію, зокрема посилається на наявність форс-мажорних обставин - військову агресію Російської Федерації проти України, а також на те, що листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 військову агресію Російської Федерації проти України визнано форс-мажорними обставинами з 24.02.2022.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палати України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до п. 3.3. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затверджених рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - Сертифікат) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Згідно п.п. 6.1., 6.2. Регламенту підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" в редакції від 02.09.2014, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести.

Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21.

Отже, з наведених норм слідує, що форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного зобов`язання/обов`язку. Відтак сертифікат видається заінтересованому суб`єкту господарювання на підставі його звернення. Іншого порядку засвідчення форс-мажорних обставин не визначено.

Так, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який наразі продовжено.

Листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 засвідчено, що військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) та до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по зобов`язанням за договорами, виконання яких настало і стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

Водночас, вказаний лист носить загальний інформаційний характер, оскільки констатує абстрактний факт без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. Неможливість виконання зобов`язань особа повинна підтверджувати документально в залежності від її дійсних обставин, що унеможливлюють виконання на підставі вимог законодавства.

Матеріали справи не містять сертифіката, виданого Торгово-промисловою палатою України або уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, який би засвідчував наявність форс-мажорних обставин та їх вплив на реальну можливість виконання відповідачем рішення Антимонопольного комітету України № 810-р від 24.12.2020.

Щодо посилань відповідача на те, що Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" є підприємством критичної інфраструктури, яке забезпечувало енергетичну незалежність Вінницької області, зокрема в період початку опалювального сезону 2022 2023 років, а також надання безоплатної допомоги у вигляді паливно-мастильних матеріалів військовим частинам, місцевим підрозділам територіальної оборони та для транспортування гуманітарної допомоги особам, які постраждали внаслідок збройної агресії Російської Федерації, суд зазначає таке.

Відповідач, перебуваючи у скрутному фінансовому становищі, мав можливість передбачити наслідки несвоєчасної сплати штрафу, накладеного рішенням Антимонопольного комітету України, оскільки такі наслідки чітко визначені положеннями Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також усталеною судовою практикою щодо застосування відповідних норм.

Разом з цим суд зазначає, що нарахування та стягнення пені, передбаченої ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" має обов`язковий характер та не потребує прийняття будь-якого рішення органу державної влади про її застосування, що спростовує твердження відповідача про можливість зменшення розміру пені.

Також суд враховує, що нарахування пені в даному випадку не є видом відповідальності за вчинене порушення антиконкурентного законодавства. Вказані нарахування застосовані органом Антимонопольного комітету на підставі Закону України "Про захист економічної конкуренції" та не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошового зобов`язання, а тому не належать до цивільних правовідносин.

Крім того, у застосуванні приписів ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (щодо стягнення з суб`єктів господарювання штрафу та пені у зв`язку з порушенням ними законодавства про захист економічної конкуренції) необхідно враховувати, що названий Закон не містить норм, які надавали б господарському суду право зменшувати розмір (а відтак і суму) стягуваних штрафу та/або пені (у разі їх правомірного нарахування). Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 зі справи № 910/20661/16, від 22.01.2019 у справі № 915/304/18 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.06.2022 у справі № 917/530/21.

Отже, підстави для зменшення відповідачу розміру нарахованої пені за несплату штрафу, накладеного рішенням органу Антимонопольного комітету України, відсутні.

З огляду на викладене клопотання відповідача про зменшення розміру пені задоволенню не підлягає.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доказово обґрунтованими та нормативно підставними, а відтак суд вважає за можливе їх задовольнити з наведених вище мотивів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи, що позов задоволено повністю, витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" (пров. Костя Широцького, 24, м. Вінниця, 21012; ) в дохід загального фонду Державного бюджету України (отримувач: ГУК у м. Києві / Соломян. р-н, код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (IBAN): UA0026010, код класифікації доходів бюджету: 21081100) 24 820 507 грн 00 коп штрафу та 24 820 507 грн 00 коп пені.

Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" (пров. Костя Широцького, 24, м. Вінниця, 21012; ) на користь Антимонопольного комітету України (вул. Митрополита Василя Липківського, 45, м. Київ, 03035; ) 595 692 грн 17 коп витрат на сплату судового збору.

Примірник рішення надіслати сторонам до електронних кабінетів в ЄСІТС.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 25 грудня 2025 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи