cправа № 925/1692/20
суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду:
Могил С.К., Волковицька Н.О., Міщенко І.С.,
на постанову Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 15.12.2025
у справі № 925/1692/20
за касаційною скаргою Черкаської міської ради
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2025
та ухвалу Господарського суду Черкаської області від 15.04.2025
за позовом Черкаської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пивоварений завод»
про стягнення 203 466, 27 грн,
У справі № 925/1692/20 Черкаська міська рада звернулась до Господарського суду Черкаської області зі скаргою про визнання незаконною та скасування постанови від 05.02.2025 ВП № 73134795 про закінчення виконавчого провадження, в якій просила:
- визнати незаконним рішення заступника начальника відділу Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Купчин О.С. про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду, прийняте у формі постанови ВП №73134795 від 05.02.2025;
- скасувати постанову заступника начальника відділу Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Купчин О.С. про закінчення виконавчого провадження ВП №73134795 від 05.02.2025;
Скарга мотивована тим, що:
- застосування органом ДВС норм ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», яка встановлює, що органам державної виконавчої служби та приватним виконавцям забороняється використовувати стягнуті з боржників грошові кошти, що підлягають виплаті стягувачам, на цілі, не передбачені цією статтею, а також звертати на них стягнення для виплати іншим особам, які не є стягувачами за виконавчими документами, під час примусового виконання яких такі кошти стягнуто (крім випадків, коли стягувач є одночасно боржником в іншому виконавчому провадженні), є протиправним щодо перерахування коштів бюджету Черкаської міської територіальної громади, стягнутих з боржника та зарахованих для погашення заборгованості у справі №925/1692/20, на рахунок іншого ДВС для закриття проваджень у справах, де боржник - Черкаська міська рада, оскільки в розумінні Бюджетного та Податкового кодексів України рахунки бюджету громади і рахунки юридичної особи місцевого самоврядування не є тотожними.
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 15.04.2025 (суддя Васянович А.В.), залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2025 (колегія суддів у складі: Яценко О.В. - головуючий, Коробенко Г.П., Хрипун О.О.), у задоволенні скарги Черкаської міської ради на дії заступника начальника відділу Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Купчин О.С. відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні скарги місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що доводи Черкаської міської ради стосовно того, що у виконавчому провадженні №73134795 з виконання наказу зі справи № 925/1692/20 стягувачем є територіальна громада міста є помилковими, оскільки позивачем у даній справі була саме Черкаська міська рада, а після завершення розгляду справи по суті та ухвалення судом рішення на користь позивача і відкриття виконавчого провадження за його заявою такий позивач набуває статусу стягувача у виконавчому провадженні. Оскільки Черкаська міська рада є одночасно боржником у зведеному виконавчому провадженні №73229056 у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження» грошові кошти були перераховані у виконавчому проваджені №70402490 на депозитний рахунок вищевказаного відділу.
Не погоджуючись з ухвалою місцевого та постановою апеляційного господарських судів, Черкаська міська рада звернулась до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування своїх вимог заявник касаційної скарги посилався на неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень Закону України «Про виконавче провадження», Податкового та Бюджетного кодексів України, та вказував на пріоритетність застосування норм вказаних кодексів до спірних правовідносин, за положеннями яких вказані кошти повинні бути перераховані до бюджету Черкаської міської територіальної громади, як це зазначено в резолютивній частині рішення у справі № 925/1692/20 та виданому на його виконання наказі, а не на рахунок відділу виконавчої служби.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.08.2025 справу № 925/1692/20 передано на розгляд судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
В ухвалі від 08.08.2025 у справі № 925/1737/21 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначив, що твердження Черкаської міської ради, що такі кошти мали бути перераховані на конкретний бюджетний рахунок, тому положення ч. 5 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" не підлягають застосуванню, не підтверджуються відповідними законодавчими приписами та матеріалами справи, і відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Черкаської міської ради на підставі ч. 2 ст. 293 ГПК України, оскільки у справі правильне застосовування норм права господарськими судами є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Водночас колегія суддів не погодилась з вказаними висновками, і вважала, що положення Закону України «Про виконавче провадження», у випадку стягнення з боржника коштів на користь місцевого бюджету у вигляді орендної плати за землю мають застосовуватися з обов`язковим урахуванням положень Бюджетного та Податкового кодексів України, тому підставою для передачі справи № 925/1692/20 на розгляд судової палати колегія суддів зазначила необхідність відступлення від правового висновку Верховного Суду, викладеного в ухвалі Верховного Суду від 08.08.2025 у справі № 925/1737/21, яка прийнята колегією суддів Касаційного господарського суду, що входять до складу судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності.
Ухвалою від 11.09.2025 Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду прийняв справу № 925/1692/20 за касаційною скаргою Черкаської міської ради на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2025 та ухвалу Господарського суду Черкаської області від 15.04.2025 та призначив її до розгляду у порядку письмового провадження.
Постановою Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 15.12.2025 касаційну скаргу Черкаської міської ради залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Черкаської області від 15.04.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2025 у справі № 925/1692/20 - без змін з огляду на те, що:
- орендна плата за користування землею комунальної власності має "подвійну" правову природу як договірного платежу й обов`язкового платежу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 635/4233/19). Отже, відносини щодо сплати орендної плати за користування землею комунальної власності є одночасно і публічними, і цивільними. Тому для правильного вибору законодавства необхідно встановити, яким є превалюючий характер відносин;
- у справі, яка переглядається, позивач (стягувач) не виконує жодних публічно-владних управлінських функції стосовно відповідача (боржника), не може вказувати або забороняти йому певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Отже, у цій справі превалюють цивільні (господарські) відносини;
- усі гроші громади зберігаються у держказначействі, а доходи бюджету складаються як з податкових надходжень, так і з надходжень за цивільними договорами. Звідси, уявлення про те, що гроші, винні громаді у цивільних відносинах, і стягнуті на користь громади у виконавчому провадженні, не можуть бути використані для розрахунків з кредиторами у виконавчих провадженнях проти громади, суперечило би принципу рівності суб`єктів цивільного права;
- оскільки несплата орендної плати є порушенням не публічних обов`язків, а господарського договору оренди, а в аспекті стягнення превалює цивільна (господарська) сторона відносин з боржником, тому слід застосовувати правила про виконавче провадження, відповідно стягнуті на користь громади кошти можуть бути використані для цілей розрахунків з кредиторами громади.
Вважаємо, що у даному випадку слід було відступити від позиції, викладеної в ухвалі від 08.08.2025 у справі № 925/1737/21, а оскаржені судові рішення у справі № 925/1692/20 скасувати з направленням справи на новий розгляд, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Подібні положення закріплені у ст. 326 ГПК України.
Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 ГПК України).
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Порядок виплати стягнутих грошових коштів визначено у ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».
Так, згідно з положеннями ч.ч. 1, 4, 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» Грошові кошти, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.
Грошові кошти, стягнуті до Державного бюджету України або місцевих бюджетів, перераховуються в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.
Не допускається виплата стягувачу стягнутих коштів готівкою або виплата стягнутих коштів іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових коштів заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із статтею 51 цього Закону).
Органам державної виконавчої служби та приватним виконавцям забороняється використовувати стягнуті з боржників грошові кошти, що підлягають виплаті стягувачам, на цілі, не передбачені цією статтею, а також звертати на них стягнення для виплати іншим особам, які не є стягувачами за виконавчими документами, під час примусового виконання яких такі кошти стягнуто (крім випадків, коли стягувач є одночасно боржником в іншому виконавчому провадженні).
Дійсно, положення ч. 5 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" вказують на те, що закон дозволяє "використовувати стягнуті з боржників грошові суми, що підлягають виплаті стягувачам, (…) звертати на них стягнення для виплати іншим особам, які не є стягувачами за виконавчими документами, (…) у випадках, коли стягувач є одночасно боржником в іншому виконавчому провадженні", і зазначена норма не передбачає прямого виключення таких випадків, зокрема, в процесі виконання судового рішення про стягнення коштів до місцевих бюджетів.
При цьому Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 окремо не врегульовує питання, у якому порядку та з яких підстав стягнені на користь стягувача кошти перераховуються не стягувачу, а тому органу державної виконавчої служби (органу ДВС) чи приватному виконавцю, у якого знаходиться виконавче провадження про стягнення на користь інших кредиторів із стягувача.
В свою чергу, орендна плата за користування землею комунальної власності має "подвійну" правову природу як договірного платежу й обов`язкового платежу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 635/4233/19). Отже, відносини щодо сплати орендної плати за користування землею комунальної власності є одночасно і публічними, і цивільними, а стягнення відповідної суми коштів за судовим рішенням не змінює правову природу таких коштів.
При цьому положення Податкового та Бюджетного кодексів України передбачають певні особливості зарахування податків, зборів та інших доходів до місцевих бюджетів.
Статтею 206 ЗК України передбачено принцип платного використання землі, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до п.п. 14.1.147 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» доходи місцевого бюджету зараховуються до загального або спеціального фонду місцевого бюджету відповідно до вимог Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України.
Згідно з положеннями ч. 5 ст. 78 Бюджетного кодексу України податки і збори та інші доходи місцевого бюджету визнаються зарахованими до місцевого бюджету з дня зарахування відповідно на єдиний казначейський рахунок та рахунки, відкриті в установах банків державного сектору згідно з частиною другою цієї статті, і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.
Відповідно до п. 5.2 ст. 5 Податкового кодексу України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 78 Бюджетного кодексу України Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, виконавчі органи відповідних місцевих рад забезпечують виконання відповідних місцевих бюджетів. Місцеві фінансові органи здійснюють загальну організацію та управління виконанням відповідного місцевого бюджету, координують діяльність учасників бюджетного процесу з питань виконання бюджету.
Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 78 вказаного Закону податки і збори та інші доходи місцевого бюджету визнаються зарахованими до місцевого бюджету з дня зарахування відповідно на єдиний казначейський рахунок та рахунки, відкриті в установах банків державного сектору згідно з частиною другою цієї статті, і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.
Абзацом 3 вказаної частини ст. 78 передбачено, що органи, що контролюють справляння надходжень бюджету, забезпечують своєчасне та в повному обсязі надходження до місцевих бюджетів податків і зборів та інших доходів місцевих бюджетів відповідно до законодавства, а також здійснюють обмін відповідною інформацією з органами місцевого самоврядування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно вважаємо, що положення Закону України «Про виконавче провадження», у випадку стягнення з боржника коштів на користь місцевого бюджету у вигляді орендної плати за землю мають застосовуватися з обов`язковим урахуванням положень Бюджетного та Податкового кодексів України, а тому слід було відступити від правового висновку Верховного Суду, викладеного в ухвалі від 08.08.2025 у справі № 925/1737/21, про можливість застосування ч. 5 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" як підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження під час виконання судового рішення про стягнення на користь міського бюджету заборгованості зі сплати орендної плати за землю, оскільки положення Закону України «Про виконавче провадження», у випадку стягнення з боржника коштів на користь місцевого бюджету у вигляді орендної плати за землю мають застосовуватися з обов`язковим урахуванням положень Бюджетного та Податкового кодексів України.
При цьому судами обох інстанцій встановлено, що згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, селищ, міст, що мають єдиний адміністративний центр; представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.
Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону (ч. 1 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Суди дійшли висновку, що оскільки позивачем у даній справі була саме Черкаська міська рада, а відтак після завершення розгляду справи по суті та ухвалення судом рішення на користь позивача і відкриття виконавчого провадження за його заявою такий позивач набуває статусу стягувача у виконавчому провадженні.
В свою чергу, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 09.02.2021 у справі №925/1692/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2021, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пивоварений завод» на користь міського бюджету м. Черкаси 203 466, 27 грн заборгованості зі сплати орендної плати, а також 3 051, 99 грн судового збору.

Вважаємо, що судами обох інстанцій не враховано, з урахуванням встановлених ними обставин, що вказані кошти надійшли не на рахунок стягувача, а на рахунок виконавчої служби (як вбачається з текстів оскаржених судових рішень, грошові кошти були перераховані у виконавчому проваджені № 70402490 на депозитний рахунок відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а саме: 45 000,00 грн (платіжна інструкція № 14417 від 22.10.2024); 181 363,64 грн (платіжна інструкція № 15447 від 22.11.2024); 40 884,55 грн (платіжна інструкція № 16286 від 16.12.2024). При цьому доказів перерахування їх надалі відповідно до рішення Господарського суду Черкаської області від 09.02.2021 у справі №925/1692/20 та виданого на виконання вказаного рішення Наказу судами не встановлено.

Враховуючи положення п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а також зважаючи на встановлені судами обох інстанцій обставини, відповідно до яких грошові кошти були перераховані у виконавчому проваджені № 70402490 на депозитний рахунок відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), оскільки судами не встановлено обставин виконання судового рішення згідно з виконавчим документом саме у виконавчому провадженні на виконання рішення у межах справи № 925/1692/20, оскільки № 70402490 стосується виконання наказу у справі № 925/1736/21, беручи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, вважаємо, що постанова апеляційного та ухвала місцевого господарських судів у даній справі підлягали скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судді Могил С.К.

Волковицька Н.О.

Міщенко І.С.