ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2025 р. Справа№ 910/18945/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Ткаченка Б.О.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Мартинюк Є.В.;

від відповідача: Кобзар О.В.;

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк»

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025, повний текст рішення складено 28.08.2025

у справі № 910/18945/23 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кілівент»

про визнання недійсним договору

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом про визнання недійсним Договору купівлі-продажу, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Кілівент».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.06.2024 року (суддя Паламар П.І.) в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2024 року у справі №910/18945/23 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 04.02.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2024 у справі 910/18945/23 скасовано та направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 у справі № 910/18945/23 у задоволенні позову відмовлено повністю. Залишено за Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк» судовий збір, сплачений до державного бюджету.

Рішення мотивоване тим, що в межах даної справи заявлена позовна вимога про визнання правочину (договору) недійсним. Правовою підставою позивач визначає статтю 228 ЦК України, що прямо вказує на нікчемність правочину, який порушує публічний порядок, про що також наголошено Верховним Судом в Постанові від 04.02.2025. Тобто, формально зазначаючи предмет позову як «визнання договору недійсним», підставою позову позивач визначає норму статті 228 ЦК України, яка прямо визначає нікчемність відповідного правочину. Отже, правовою природою заявлених позовних вимог є визнання недійсним нікчемного правочину. Визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. У такому випадку належним способом захисту порушеного права сторони нікчемного правочину буде застосування судом наслідків нікчемності такого правочину за вибором позивача (стаття 216 ЦК України). Позивач, звертаючись до суду в межах даної справи, задля реального відновлення порушених прав, як учасника торгів, мав визначити наслідки, до яких призвів правочин, вчинений з порушенням публічного порядку. Приймаючи до уваги викладене, суд зазначає, що вимога позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кілівент» на умовах, визначених результатами електронних торгів по лоту № 296220, проведених Державним підприємством «Сетам» та затверджених протоколом електронних торгів №357506, задоволенню не підлягає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з рішенням, Публічне акціонерне товариство »Акціонерний банк «Укргазбанк» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АБ «Укргазбанк». Скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 29.07.2025 у справі №910/18945/23 та ухвалити нове рішення про задоволенні позовних вимог у повному обсязі; стягнути з відповідача на користь АБ «Укргазбанк» витрати по сплаті судового збору.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вважає, що при вирішенні справи судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права. Судом першої інстанції не враховано підстави позову наведені у позовній заяві, не взято до уваги постанову Верховного Суду від 04.02.2025 ухвалену у даній справі.

Скаржник вказує на те, що порушення норм Закону України «Про захист економічної конкуренції» є самостійною підставою для визнання недійсним укладеного договору згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України. Даний висновок підтверджується практикою Верховного Суду, зокрема у постанові від 21.09.2022 у справі № 922/2012/21.

Оцінку предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке він зазначає в позовній заяві, здійснює суд, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2019 року справі № 924/831/17, від 26 травня 2022 року у справі № 910/17717/20, постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2024 року у справі № 990/150/23). Невідповідність чи неповна відповідність позовних вимог належному способу захисту не може бути підставою для відмови в позові з формальних підстав, якщо прагнення позивача не викликає сумніву, а позовні вимоги можуть бути витлумачені відповідно до належного способу захисту прав. Протилежний підхід не відповідав би завданням господарського судочинства (стаття 2 ГПК України). У разі посилання позивача на неправильні (невідповідні предмету позову) законодавчі положення суд має застосувати відповідну законодавчу норму самостійно. Така помилка позивача не може слугувати підставою для відмови в позові.».

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачено, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту як визнання недійсним нікчемного правочину не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Зазначену позицію наведено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17, в якій суд касаційної інстанції погодився із раніше викладеними висновками у постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі № 6-308цс16, постановах Верховного Суду від 03.10.2018 в справі № 369/2770/16-ц і від 07.11.2018 у справі № 357/3394/16-ц. Тому, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/18945/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 у справі № 910/18945/23. Призначено справу № 910/18945/23 до розгляду у судовому засіданні 23.09.2025.

На підставі ст. 202, 216 ГПК України, у судовому засіданні 23.09.2025 оголошено перерву до 28.10.2025.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/18945/23 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників справи та позиція учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні 28.10.2025 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 у справі № 910/18945/24, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 28.10.2025 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 у справі № 910/18945/24 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, ПАТ АБ «Укргазбанк» є власником майнових прав на 50 квартир в об`єкті будівництва за адресою: м. Київ, вул. Драгомирова, 4-Б секція «Б»; м. Київ, вул. Драгомирова, 4-Б загальною площею 5 282,74 кв.м, право власності на які за ним визнано на підставі постанови Київського апеляційного господарського суду від 18.12.2017 у справі №910/21584/16.

23.03.2018 між ПАТ АБ «Укргазбанк» (замовник) і ДП «Сетам» (виконавець) було укладено договір про надання послуг з організації продажу з аукціону нерухомого майна та майнових прав на нерухоме майно №282/18/812, а 02.08.2018 - додаткову угоду №15 до договору, згідно з якою для організації продажу з аукціону майнових прав на квартири сторони погодили Порядок проведення аукціону.

02.08.2018 ПАТ АБ «Укргазбанк» подано до ДП «Сетам» заявку на проведення аукціону з продажу майнових прав на квартири.

Пунктом 1.4. вказаного договору передбачено, що порядок оплати переможцем визначається додатковими угодами до цього договору.

02.08.2018 між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк» та Державним підприємством «Сетам» укладено Додаткову угоду №15 до Договору від 23.03.2018 №282/18/812, згідно з якою для організації продажу з аукціону майнових прав на квартири сторони погодили «Порядок проведення аукціону».

13.09.2018 відбулися електронні торги на майданчику ДП «Сетам» з реалізації майнових прав на квартири, відповідно до яких найвищу цінову пропозицію по лоту №296220 в сумі 54 484 800,00 грн подано ТОВ «Кілівент».

Згідно з протоколом проведення електронних торгів № 357506 ТОВ «Кілівент» визначено переможцем торгів лоту №296220. Ціна, яку запропоновано відповідачем становить 54 484 800,00 грн. За результатами проведених електронних торгів ДП «Сетам» 13.09.2018 сформовано протокол №357509.

ТОВ «Кілівент» 14.09.2018 звернулося до АБ «Укргазбанк» з протоколом проведення електронних торгів №357506 від 13.09.2018, підписаний ДП «Сетам» та переможцем електронних торгів ТОВ «Кілівент», з метою його затвердження банком. Натомість банк відмовився затверджувати вказаний протокол електронних торгів шляхом його підписання та укладати з ТОВ «Кілівент» договір купівлі продажу майнових прав на квартири загальною площею 5 282,74 кв.м за адресою м. Київ, вул. Драгомірова (Драгомирова), 4-б, секція «Б» та м. Київ, вул. Драгомірова (Драгомирова), 4-б.

У зв`язку з тим, що ПАТ АБ «Укргазбанк» не погодилось із результатами електронних торгів, ТОВ «Кілівент» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом про визнання укладеним між ним, як покупцем, і ПАТ АБ «Укргазбанк», як продавцем, Договору купівлі-продажу, на умовах, визначених результатами електронних торгів по лоту №296220.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/3008/19 від 12.12.2019 було встановлено, що перерахований ДП «Сетам» на рахунок АБ «Укргазбанк» гарантійний внесок у сумі 5 448 480,00 грн, згідно платіжного доручення №18043 від 14.09.2018, який попередньо сплачений ТОВ «Кілівент» для участі електронних торгах, залишається у розпорядженні АБ «Укргазбанк» та є підтвердженням частини оплати вартості майнових прав на квартири. Окрім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 16.05.2019 у справі №910/12700/18, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2019 та постановою Верховного Суду від 03.12.2019, встановлено відповідність проведеного аукціону по лоту №296220 вимогам чинного законодавства та порядку проведення аукціонів щодо продажу майна в добровільному порядку.

За результатами розгляду справи №910/3008/19 Господарським судом міста Києва рішенням від 12.12.2019 було визнано укладеним Договір купівлі-продажу між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк», як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кілівент», як покупцем, на умовах, визначених результатами електронних торгів по лоту №296220, проведених Державним підприємством «Сетам» та затверджених протоколом електронних торгів №357506 в запропонованій Товариством з обмеженою відповідальністю «Кілівент» редакції.

У подальшому, рішенням Антимонопольного комітету України №485-р від 26.08.2021 було встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Кілівент» та Товариство з обмеженою відповідальністю «БЦ Сервіс» вчинили порушення, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, яке стосується спотворення результатів електронних торгів за лотом №296220 щодо «добровільного продажу майнових прав на квартири загальною площею 5282,74 кв.м, за адресою: м. Київ вул. Драгомірова, 4-6, секція «Б» та м. Київ, вул. Драгомірова, 4-Б», проведених Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк» у 2018 році за допомогою електронних торгів на майданчику Державного підприємства «Сетам».

Постановою Верховного Суду від 21.02.2023 у справі № 910/18461/21 за позовом ТОВ «БЦ Сервіс» до АМК України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ТОВ «Кілівент», про визнання недійсним та скасування рішення, було скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2022 і залишено в силі рішення суду першої інстанції, яким у позові відмовлено.

У справі №910/18461/21 суд касаційної інстанції, серед іншого, зазначив: «Суд першої інстанції у розгляді даної справи, з урахуванням доказів, наявних у матеріалах справи АМК про антимонопольні узгоджені дії, з`ясувавши:

- наявність спільних господарських інтересів Товариства з ТОВ «Кілівент», у тому числі, але не виключно, у зв`язку з наданням фінансової допомоги;

- взаємозв`язок Товариства і ТОВ «Кілівент» через інших суб`єктів господарювання і фізичних осіб;

- використання названими товариствами однієї ІР-адреси;

- спільні адреси місцезнаходження Товариства і ТОВ «Кілівент»;

- синхронність дій цих товариств у часі у процесі подання заявок на участь у торгах та сплати гарантійного внеску в один день, з незначною різницею в часі і в одному й тому ж банку;

- сплати гарантійних внесків за рахунок третьої особи, -

встановив обґрунтованість висновку АМК про узгодженість поведінки Товариства і ТОВ «Кілівент», яка стосується спотворення результатів Торгів і не може бути результатом випадкового збігу обставин чи наслідком дії об`єктивних чинників, що свідчить про узгодження (координацію) позивачем своєї поведінки з ТОВ «Кілівент» під час підготовки до участі в Торгах, зокрема про обмін інформацією з ТОВ «Кілівент».

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.05.2023 у справі №910/17914/21 (яка набрала законної сили) за позовом ТОВ «Кілівент» до АМК України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ТОВ «БЦ Сервіс», про визнання недійсним та скасування рішення АМК №485-р, скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Враховуючи вказане рішення Антимонопольного комітету України №485-р, позивач вважає, що дії відповідача при укладенні оспорюваного договору (Договору купівлі-продажу між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк», як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кілівент», як покупцем, на умовах, визначених результатами електронних торгів по лоту №296220, проведених Державним підприємством «Сетам» та затверджених протоколом електронних торгів №357506 в запропонованій Товариством з обмеженою відповідальністю «Кілівент» редакції, визнаного укладеним рішенням Господарського суду міста Києва №910/3008/19 від 12.12.2019 року, залишеним без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.07.2020 року) були спрямовані на одержання права на придбання майнових прав не на конкурентних засадах, що суперечить інтересам держави та суспільства, в той час як неправомірна поведінка переможця торгів не може мати правомірного наслідку, а саме укладення договору.

За таких обставин, як зазначає позивач, є підстави визнати недійсним договір купівлі-продажу між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк», як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кілівент», як покупцем, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Під час першого розгляду даної справи Господарським судом міста Києва, рішенням від 26.06.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2024, було відмовлено у задоволенні позовних вимог, з огляду на те, що заявлені позивачем вимоги фактично зводяться до незгоди позивача із рішенням Господарського суду м. Києва від 12.12.2019 у справі №910/3008/19, яке набрало законної сили. Разом з тим, порядок перегляду судових рішень встановлений роз. IV Господарського процесуального кодексу України. Окрім того, дії ТОВ «Кілівент» при участі в торгах, які відбулися 13.09.2018, не перешкоджали невизначеному колу осіб взяти в них участь, а тим учасникам, які були допущені до цих торгів, пропонувати свої ставки по викупу майнових прав.

Здійснивши аналіз оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд в постанові від 04.02.2025 року зазначив, що, при вирішенні цього спору, господарські суди попередніх інстанцій, враховуючи рішення суду першої інстанції від 12.12.2019 у справі № 910/3008/19, не взяли до уваги і існування інших судових рішень, ухвалених у справах № 910/18461/21, № 910/17914/21, які також набрали законної сили, є обов`язковими з огляду на норми Основного Закону України і не можуть ставитися під сумнів. Вирішуючи цей спір, господарські суди попередніх інстанцій також не врахували рішення АМК України від 26.08.2021 № 485-р та на підставі оцінки всіх наявних у справі документів відповідно до ст. 86 ГПК України не перевірили відповідність/невідповідність оспорюваного договору вимогам законодавства, зокрема, ст. ст. 6, 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», ст. 228 ЦК України, якою визначаються правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, а також того, чи були відповідні обставини предметом дослідження у справі №910/3008/19, а отже наявності/відсутності підстав для задоволення цього позову.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 у справі № 910/18945/23 у задоволенні позову відмовлено повністю. Залишено за Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк» судовий збір, сплачений до державного бюджету.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 у справі № 910/18945/23 та задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Верховний Суд у постанові від 04.02.2025 у даній справі, зазначив, що при вирішенні цього спору, господарські суди повинні перевірити відповідність/невідповідність оспорюваного договору вимогам законодавства, зокрема, ст. ст. 6, 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», ст. 228 ЦК України, якою визначаються правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема із правочинів.

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України.

При укладенні договору сторони мають переслідувати легітимну мету. Будь-яка господарська операція, дія суб`єкта господарювання повинна мати розумне пояснення мети її здійснення. Така мета не може бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення, ухилення від сплати податків, привласнення коштів без належних підстав тощо.

Вирішуючи спір про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, підлягає встановленню, яким чином наслідки такого правочину вплинули або можуть вплинути на права та інтереси цієї особи, оскільки звернення заінтересованої особи до суду із позовом про визнання недійсним договору направлене на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину.

Також необхідним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами, зокрема, спрямованим на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових прав.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, зокрема відповідно до умов договору.

Частиною 1 статті 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (ст. 13 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. При цьому сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це іншій стороні договору. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у 20-денний строк після одержання пропозиції повідомляє іншу сторону про результати такого розгляду.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За ч. ч. 1 - 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною першою та третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про захист економічної конкуренції» до порушень законодавства про захист економічної конкуренції віднесено антиконкурентні узгоджені дії, вчинення яких, відповідно до ч. 4 ст. 6 ЗУ «Про захист економічної конкуренції», тягне за собою відповідальність згідно з законом.

У відповідності до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Правочин, який порушує публічний порядок є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Відповідно до частини 3 статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У той же час якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачено, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту як визнання недійсним нікчемного правочину не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Зазначену позицію наведено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, в якій суд касаційної інстанції погодився із раніше викладеними висновками у постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі № 6-308цс16, постановах Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року в справі № 369/2770/16-ц і від 7 листопада 2018 року в справі № 357/3394/16-ц.

Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України (правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним). Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності. Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України).

Рішенням від 22.03.2012 у справі № 910/18461/21 та №910/17914/21, які набули законної сили, встановлено порушення, зокрема, відповідачем антимонопольного законодавства.

В межах справи №910/3008/19 встановлені в справах №910/18461/21 та №910/17914/21 обставини не враховані, з огляду на те, що розгляд справи №910/3008/19 завершено до моменту винесення Антимонопольним комітетом України рішення №485-р, тобто, дослідження в межах справи №910/3008/19 обставини щодо порушення публічного порядку, вчиненого відповідачем, з огляду на встановлення в межах справ №910/18461/21 та № 910/17914/21 антиконкурентних узгоджених дій, як про те наголосив Верховний Суд, не відбувалось, водночас, рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/3008/19 від 12.12.2019, яке набрало законної сили, договір між сторонами визнано укладеним.

Разом із тим, в межах даної справи заявлена позовна вимога про визнання правочину (договору) саме недійсним.

Так, як вже зазначалось, рішенням Антимонопольного комітету України від 26.08.2021 № 485-р встановлено порушення чинного законодавства при підготовці та проведенні електронних торгів його учасниками, зокрема, даним рішенням визнано, що ТОВ «Кілівент» та ТОВ «БЦ «Сервіс» вчинили порушення, передбачене пунктом 4 частини 2 статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, яке стосується спотворення результатів електронних торгів за лотом № 296220.

Поведінка ТОВ «Кілівент» та ТОВ «БЦ «Сервіс» становила порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, заборонених відповідно до пункту 1 статті 50 та пункту 4 частини другої статті 6 Закону.

Тобто, у вказаному рішенні Антимонопольний комітет України дійшов висновку, що допущені до аукціону учасники аукціону під час підготовки до участі діяли не самостійно, а узгоджували свої дії поза конкурентними засадами. Узгодивши свою поведінку, усунули змагальність, а отже, спотворили підсумки проведених електронних торгів, порушивши право АБ «Укргазбанк» на отримання найбільш ефективного для себе результату від продажу майнових прав.

Обставини порушення ТОВ «Кілівент» Закону України «Про захист економічної конкуренції» є встановленими у судових рішеннях у справі №910/18461/21, №910/17914/21 та не потребують доказування.

У преамбулі Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що він визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.

Законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, Законів України «Про Антимонопольний комітет України», «Про захист від недобросовісної конкуренції», інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів (ч. 1 ст. 3 вказаного Закону).

Закон України «Про захист економічної конкуренції» є нормативно-правовим актом (законом), який ґрунтується на нормах Конституції України, а тому невідповідність правочину цьому Закону може бути підставою для визнання його недійсним згідно з ст. 203 ЦК України, ст. 227 ЦК України.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 922/2012/21.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що позивачем вказано таку правову підставу позову, як ч. 3 ст. 228 ЦК України, яка передбачає, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції вказує на те, що позивач у позовній заяві посилався саме на ч. 3 ст. 228 ЦК України, а не на ч. 2 ст. 228 ЦК України, як помилково зазначено господарським судом першої інстанції.

Таким чином, як вбачається із матеріалів справи, укладений правочин за наслідками торгів суперечить інтересам держави і суспільства, а саме: суперечність полягає в тому, що учасниками торгів порушено встановлений Законом України «Про захист економічної конкуренції» порядок підготовки до участі та проведення торгів, тобто порушено законодавство про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, заборонених відповідно до пункту 1 статті 50 та пункту 4 частини другої статті 6 цього закону.

На переконання колегії суддів апеляційної інстанції, встановлені судовими рішеннями у справах № 910/18461/21 та № 910/17914/21 порушення закону є підставою для визнання саме недійсним договору укладеного за результатами торгів за ч. 1 ст. 203, ч. 3 ст. 228 ЦК України, як про це і зазначає позивач у позовній заяві.

Також на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, господарський суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту, оскільки у позовній заяві наведено спосіб захисту визнання правочину недійсним, який передбачений нормами ч. 2 ст. 16 ЦК України, при цьому позивачем наведено правові підстави позову, а саме: ст. 215, ч. 1 ст. 203 та ч. 3 ст.228 ЦК України.

Невідповідність чи неповна відповідність позовних вимог належному способу захисту не може бути підставою для відмови в позові з формальних підстав, якщо прагнення позивача не викликає сумніву, а позовні вимоги можна витлумачити відповідно до належного способу захисту прав. Протилежний підхід не відповідав би завданням господарського судочинства (стаття 2 ГПК України).

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 904/7803/21, від 20.09.2023 у справі № 910/3453/22, від 01.11.2023 у справі № 910/7987/22.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про те, що через вчинення антиконкурентних узгоджених дій, змагання між зазначеними суб`єктами господарювання під час підготовки та участі у торгах не відбувалося, тобто суб`єкти господарювання не намагалися здобути завдяки власним досягненням переваги над іншими учасниками торгів, тобто дії ТОВ «Кілівент» були спрямовані на порушення встановленого юридичного господарського порядку з метою одержання права на придбання майнових прав не на конкурентних засадах, що не узгоджується із законною господарською діяльністю, а отже, суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки порушує правові та економічні засади функціонування вказаної сфери суспільних відносин, не сприяє, та навпаки, обмежує розвиток конкуренції у державі, отже, в діях ТОВ «Кілівент» вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства. Неправомірна поведінка переможця торгів, що мала місце на стадії підготовки та проведення процедури торгів не може мати правомірного наслідку, а саме укладення договору.

Як вже зазначалось, рішенням Антимонопольного комітету України від 26.08.2021 №485-р визнано, що ТОВ «Кілівент» та ТОВ «БЦ «Сервіс» вчинили порушення, передбачене п. 1 ч. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів тендеру (торгів), шляхом узгодження ними своїх дій під час підготовки та участі у аукціоні.

Тобто, оспорюваних правочин не відповідає Закону України «Про захист економічної конкуренції», що є підставою для визнання його недійсним.

Водночас, також частиною 3 статті 228 ЦК України передбачено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

З огляду на викладене, з урахуванням ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 і ч. 3 ст. 228 ЦК України, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кілівент» на умовах, визначених результатами електронних торгів по лоту № 296220, проведених Державним підприємством «Сетам» та затверджених протоколом електронних торгів № 357506.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам оскаржуваний правочин підлягає визнанню недійсним, у зв`язку із чим, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про задоволення позовної вимоги та визнання недійсним договору купівлі-продажу між Публічним акціонерним товариством «Акціонерним банком «Укргазбанк», як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кілівент», як покупцем, на умовах визначених результатами електронних торгів по лоту № 296220, проведених Державним підприємством «Сетам» та затверджених протоколом електронних торгів № 357506.

При цьому, колегія суддів зазначає про те, що позовна вимога про визнання недійсним виконаного договору без одночасного заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, є належним способом захисту, який передбачений законом.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 січня 2023 у справі № 916/3156/21.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; (п. 1, 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України).

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено при не з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права (ст.ст. 76-79 ГПК України), у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 ст. 277 ГПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені повністю, сплачені ним суми судового збору за звернення до судів із позовною заявою та апеляційною скаргою, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись ст. 8, 11, 74, 129, 244, 267-270, 273, 275, 277, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 у справі № 910/18945/23 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 у справі № 910/18945/23 скасувати.

3. Постановити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кілівент» про визнання недійсним договору задовольнити.

4. Судовий збір, понесений у зв`язку з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кілівент» на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк».

5. Справу № 910/18945/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови підписано 26.12.2025, зокрема, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Ткаченка Б.О.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

Б.О. Ткаченко