ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року Справа № 915/797/24

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е. М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом Міського комунального підприємства Миколаївське комунальне підприємство Миколаївводоканал, вул. Погранична, буд. 161, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54055 ()

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕЛЕЦ-ВАК, пров. Транспортний, буд. 9, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54010 ()

про стягнення коштів в сумі 502 567, 50 грн.

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Миколаївської області звернулось Міське комунальне підприємство Миколаївводоканал з позовною заявою, у якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕЛЕЦ-ВАК заборгованість за договором № б/н про реструктуризацію заборгованості від 01.12.2023 в розмірі 498 062, 78 грн., пеню в розмірі 2 573, 09 гр., 3 % річних в розмірі 1 255, 03 грн., інфляційні втрати в розмірі 676, 60 грн., а всього 502 567, 50 грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на оплату судового збору у сумі 6 030, 81 грн.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 08.07.2024 позовну заяву (вх. № 7909/24 від 02.07.2024) Міського комунального підприємства Миколаївводоканал до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕЛЕЦ-ВАК про стягнення коштів в сумі 502 567, 50 грн. залишено без руху.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 22.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами. Встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті спору.

Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін від сторін до суду не надходило.

Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином.

Судом встановлено, що відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю ТЕЛЕЦ-ВАК зареєстровано електронний кабінет ЄСІТС, що підтверджується наявною в матеріалах справи відповіддю № 28576629 про наявність зареєстрованого електронного кабінету ЄСІТС.

Ухвала Господарського суду Миколаївської області від 22.07.2024 про відкриття провадження у справі направлена судом до електронного кабінету відповідача та отримана ним 23.07.2024 о 09:50, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку документа в кабінет електронного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ГПК України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Відповідно до абз. 7 ч. 6 ст. 242 ГПК України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 ГПК України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/23, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 №271/2024, від 23.07.2024 №469/2024, від 28.10.2024 №740/2024, № 26/2025 від 14.01.2025, №235/2025 від 15.04.2025, №478/2025 від 14.07.2025, №793/2025 від 20.11.2025 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України продовжувався строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 9 травня 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 7 серпня 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 5 листопада 2025 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в ст. 2, 4 ГПК України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з приписами ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття "розумного строку" не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Савенкова проти України" від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введення на території України воєнного стану, складну безпекову ситуацію у м. Миколаєві, і, відповідно, наявність обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України, а також з урахуванням надмірного навантаження та недостатню кількість суддів в Господарському суді Миколаївської області, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл судових справ, з урахуванням показників часу, необхідного для розгляду справ та матеріалів (рішення Вищої кваліфікаційної комісії України від 26.02.2025 № 41/зп-25 та від 05.03.2025 № 46/зп-25, лист ДСА від 28.01.2025 № 15-2062/25), розгляд даної справи здійснено у розумний строк відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України Про правовий режим воєнного стану в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відповідно до ст. 26 Закону України Про правовий режим воєнного стану правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

ІI. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

2.1. Правова позиція позивача.

Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору про реструктуризацію заборгованості від 01.12.2023, а саме зобов`язань щодо оплати заборгованості у порядку та строки, передбачені графіком до договору, внаслідок чого позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій повідомив про розірвання договору та вимагав погасити заборгованість. Внаслідок невиконання зобов`язання з оплати грошових коштів виникла заборгованість у сумі 498 062, 78 грн., яка заявлена до стягнення.

За порушення виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано відповідачу відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати, а також відповідно до умов п. 4.5 договору пеню.

Позовні вимоги обґрунтовано приписами ст. 11, 509, 526, 530, 536, 610, 625, 627, 629 ЦК України та умовами договору.

2.2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

Відповідач не скористався наданим ст. 165 ГПК України правом на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Як зазначено судом вище, відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, ухвала Господарського суду Миколаївської області від 22.07.2024 про відкриття провадження у справі доставлена до електронного кабінету відповідача та отримана ним 23.07.2024.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

01.12.2023 між Міським комунальним підприємством Миколаївводоканал (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю ТЕЛЕЦ-ВАК (боржник) було укладено договір № б/н про реструктуризацію заборгованості.

Договір підписано сторонами та скріплено печатками сторін.

Доказів визнання недійсним договору суду не подано.

Умовами договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 1.1 договору метою угоди є надання боржнику розстрочки компенсації витрат МКП Миколаївводоканал в сумі 518 062, 78 грн., в тому числі ПДВ 86 343, 80 грн. за заміну двох засувок діаметром 600 мм по вул. Садовій у м. Миколаєві для підключення багатоповерхового будинку ТОВ ТЕЛЕЦ-ВАК за адресою м. Миколаїв, вул. Погранична, 94 (вул. Садова, буд. 34а) до мереж централізованого водопостачання та водовідведення МКП Миколаївводоканал (далі за текстом - заборгованість).

Відповідно до п. 2.1 договору боржник визнає, що станом на дату укладення даного договору має заборгованість перед кредитором в сумі 518 062, 78 грн., яку він визнає в повному обсязі та зобов`язується сплатити на умовах цього договору, але не пізніше 30.11.2024 року.

Відповідно до п. 2.2 договору у порядку та на умовах, визначених даним договором, кредитор та боржник домовились про реструктуризацію заборгованості в сумі 518 062, 78 грн., в тому числі ПДВ 86 343, 80 грн., яка виникла у боржника перед кредитором станом на 01.12.2023 та не погашена, шляхом розстрочення вказаної суми терміном на 12 календарних місяців до 30.11.2024 року за графіком.

Відповідно до п. 3.1 договору реструктуризація заборгованості, вказаної в пункті 2.2 цього договору, здійснюється за наступним графіком:

- до 31.12.2023 року - в розмірі 10 000, 00 грн;

- до 31.01.2024 року - в розмірі 10 000, 00 грн;

- до 29.02.2024 року - в розмірі 25 000, 00 грн;

- до 31.03.2024 року - в розмірі 25 000, 00 грн;

- до 30.04.2024 року - в розмірі 25 000, 00 грн;

- до 31.05.2024 року - в розмірі 25 000, 00 грн;

- до 30.06.2024 року - в розмірі 66 000, 00 грн;

- до 31.07.2024 року - в розмірі 66 000, 00 грн;

- до 31.08.2024 року - в розмірі 66 000, 00 грн;

- до 30.09.2024 року - в розмірі 66 000, 00 грн;

- до 31.10.2024 року - в розмірі 66 000, 00 грн;

- до 30.11.2024 року - в розмірі 68 062, 78 грн.

Відповідно до п. 3.2 договору розрахунок здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування боржником на зазначений у розділі 9 цього договору поточний рахунок кредитора грошових коштів на умовах зазначених цим договором.

Відповідно до п. 3.2 договору боржник зобов`язаний в платіжному документі зазначити призначення платежу зазначивши дату та номер цього договору.

Відповідно до п. 3.4 договору заборгованість боржника зі сплати чергового платежу вважається виконаним за умови надходження на рахунок кредитора коштів у строках та сумах, що встановлені графіком погашення заборгованості, зазначеної в п. 3 цього договору на відповідний місяць.

Відповідно до п. 4.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим Договором.

Відповідно до п. 4.2 договору за повне або часткове нездійснення платежів згідно з графіком погашення заборгованості, передбаченим п. 3.1. цього договору, протягом трьох та більше місяців кредитор має право достроково розірвати договір в односторонньому порядку, здійснювати заходи щодо дострокового стягнення непогашеної суми заборгованості згідно з договором, нараховувати на непогашену суму заборгованості неустойку (штраф, пеню), проценти річних, інфляційні нарахування.

Відповідно до п. 4.3 договору розірвання договору реструктуризації здійснюється шляхом направлення письмового повідомлення боржнику цінним листом з описом вкладення засобами поштового зв`язку на адресу боржника, зазначену в даному договорі.

Відповідно до п. 4.4 договору датою розірвання вказаного договору вважається дата відправлення письмового повідомлення про його розірвання в порядку, визначеному пунктом 4.3. цього договору.

Відповідно до п. 4.5 договору у разі повного або часткового нездійснення платежів згідно з графіком погашення заборгованості протягом трьох або більше місяців боржник зобов`язується сплатити кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення, а також проценти річних та інфляційні нарахування на суму непогашеної заборгованості.

Відповідно до п. 8.1 договору договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) і діє по 30 вересня 2024 року, в частині розрахунків та гарантійних зобов`язань до їх повного виконання.

Судом встановлено, що на виконання умов договору відповідачем проведено оплату в загальній сумі 20 000, 00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями в національній валюті, а саме:

- платіжна інструкція в національній валюті № @2PL113387 від 07.12.2023 на суму 10 000, 00 грн.;

- платіжна інструкція в національній валюті № @2PL681819 від 30.01.2024 на суму 10 000, 00 грн.

У вищевказаних платіжних дорученнях в призначені платежу зазначено ТОВ ТЕЛЕЦ-ВАК, 31707056 СПЛАТА ЗГІДНОГО ДОГОВОРУ РЕСТРУКТУРИЗАЦІЇ Б/Н 01.11.2023 р. плат-к [null], ч/з ТОВ ТЕЛЕЦ-ВАК, МИКОЛАЇВВОДОКАНАЛ, UA0731904.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем становить 498 062, 78 грн. (518 062, 78 грн. - 20 000, 00 грн.).

Позивач в позовній заяві зазначив, що платежі за лютий, березень, квітень 2024 року та травень 2024 року по 25 000, 00 грн. згідно графіка здійснені не були, тобто допущено порушення нездійснення платежів більше трьох місяців, у зв`язку з чим позивачем реалізовано право на розірвання договору.

Відповідачем не подано суду доказів здійснення платежів за договором, починаючи з лютого 2024.

Так, 15.05.2024 позивачем направлено на адресу відповідача претензію № 1338/36 від 14.05.2024, в якій позивач повідомив про розірвання договору про реструктуризацію заборгованості № б/н від 01.12.2023, у зв`язку з нездійсненням платежів згідно з графіком погашення заборгованості протягом трьох місяців.

Також позивач вимагав протягом семи днів від дня отримання даної претензії оплатити заборгованість по договору про реструктуризацію заборгованості № б/н від 01.12.2023 в розмірі 498 062, 78 грн. та нараховані 2 351, 78 грн. пені, 247, 95 грн. 3% річних та 100, 50 грн. інфляційних втрат.

Факт направлення 15.05.2024 претензії підтверджується описом вкладення у лист з відміткою відділення поштового зв`язку та фіскальним чеком поштового відправлення. Факт отримання 03.06.2024 відповідачем претензії підтверджується інформацією за результатами пошуку за штрихкодовим ідентифікатором 564 з офіційного сайту "Укрпошта".

Невиконання відповідачем обов`язку за договором в частині здійснення своєчасної оплати заборгованості і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (п. 5.11-5.13 постанови КГС ВС від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21).

Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17.

4.1. Правове регулювання договірних відносин.

В силу положень ст. 11, 202, 509 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (господарського зобов`язання), яке (зобов`язання) в силу ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України (тут і далі в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (постанова об`єднаної палати КЦС ВС від 01.03.2021 № 180/1735/16-ц (61-18013сво18)).

Верховний Суд у постанові від 24.10.2019 у справі № 904/3315/18 наголошував на тому, що:

"…Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Так, принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Зазначений принцип лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Згаданий принцип римського права "venire contra factum proprium" є вираженням "equitable estoppel" - однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на "principles of fraud" та є спрямованою на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них".

Подібні висновки викладено у постанові КГС ВС від 25.04.2023 у справі № 911/950/16 (911/3488/20), у постанові ОП КЦС ВС від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, у постанові КЦС ВС від 03.03.2021 у справі № 522/799/16-ц.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання (п. 29, 33-35 постанови Великої Палати ВС від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12).

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, що прямо передбачено ч. 4 ст. 631 ЦК України. Проте поняття "строк дії договору" та "строк виконання зобов`язання" не є тотожними (відповідний висновок також міститься у постановах Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 910/7981/17 та від 18.11.2019 року у справ № 910/16750/18).

Закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору (постанова КГС ВС від 19.05.2020 № 910/9167/19).

4.2. Правове регулювання розірвання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

4.3. Правове регулювання нарахування та стягнення пені.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, який діяв на час спірних правовідносин, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Стаття 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

4.4. Правове регулювання відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі Загальні положення про зобов`язання книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 року № 924/532/19).

V. ВИСНОВКИ СУДУ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку.

01.12.2023 між Міським комунальним підприємством Миколаївводоканал (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю ТЕЛЕЦ-ВАК (боржник) було укладено договір № б/н про реструктуризацію заборгованості.

Відповідно до умов п. 2.2 договору кредитор та боржник домовились про реструктуризацію заборгованості в сумі 518 062, 78 грн., яка виникла у боржника перед кредитором станом на 01.12.2023 та не погашена, шляхом розстрочення вказаної суми терміном на 12 календарних місяців до 30.11.2024 року за графіком визначеним у п. 3.1 договору.

В п. 2.1 договору сторони зазначили, що боржник визнає в повному обсязі заборгованість перед кредитором в сумі 518 062, 78 грн. та зобов`язується сплатити на умовах цього договору, але не пізніше 30.11.2024 року.

Як зазначено судом вище, на виконання умов договору відповідачем проведено оплату в загальній сумі 20 000, 00 грн. (два платежі згідно з графіком), що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями в національній валюті.

Отже, сума непогашеної заборгованості становить 498 062, 78 грн. (518 062, 78 грн. 20 000, 00 грн.).

Починаючи з лютого 2024 боржник припинив сплачувати заборгованість. Доказів сплати вищевказаної заборгованості відповідачем суду не подано.

Враховуючи порушення відповідачем умов договору в частині погашення заборгованості у порядку та строки, передбачені умовами п. 3.1 договору, зокрема, нездійснення платежів більше трьох місяців, у позивача виникло право на розірвання договору в односторонньому порядку відповідно до ст. 651 ЦК України та п. 4.2 договору, яке реалізовано останнім шляхом направлення повідомлення (п. 4.3 договору). Так, 15.05.2024 позивачем направлено відповідачу претензію № 1338/36 від 14.05.2024, в якій позивач повідомив про розірвання договору про реструктуризацію заборгованості № б/н від 01.12.2023 та вимагав сплатити заборгованість. Факт направлення 15.05.2024 претензії підтверджується описом вкладення у відправлення з відміткою відділення поштового зв`язку та фіскальним чеком поштового відправлення.

Отже, договір № б/н про реструктуризацію заборгованості від 01.12.2023 в силу умов п. 4.4 договору вважається розірваним з 15.05.2024.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Умовами п. 4.2 договору сторони погодили у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором (нездійснення платежів протягом трьох та більше місяців) право кредитора: 1) достроково розірвати договір в односторонньому порядку; 2) здійснювати заходи щодо дострокового стягнення непогашеної суми заборгованості згідно з договором; 3) нараховувати на непогашену суму заборгованості неустойку (штраф, пеню), проценти річних, інфляційні нарахування.

В силу ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, в силу ст. 599 ЦК України зобов`язання боржника зі сплати заборгованості не припинилось, а відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України та умов п. 4.2 договору у кредитора виникло право дострокової вимоги про стягнення непогашеної заборгованості за договором з урахуванням штрафних санкцій, процентів річних, інфляційних втрат.

Таким чином, в силу п. 4.2 договору у позивача виникло право дострокового стягнення непогашеної суми заборгованості в розмірі 498 062, 78 грн. згідно з договором, а у відповідача 15.05.2024 (дата розірвання договору) виник обов`язок оплатити непогашену суму заборгованості.

Станом на дату розгляду справи суду не подано доказів погашення відповідачем заборгованості в сумі 498 062, 78 грн., строк оплати якої настав, як і не подано доказів на спростування вищевказаної заборгованості. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та задоволення позовних вимог в частині стягнення 498 062, 78 грн. - заборгованості за договором № б/н про реструктуризацію заборгованості від 01.12.2023, оскільки відповідачем порушено вимоги законодавства (ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України) та умов п. 2.1, 3.1, 4.2 договору.

Позивачем нараховано відповідачу пеню в сумі 2 573, 09 грн. за період з 01.03.2024 по 14.05.2024 за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором б/н від 01.12.2013 за лютий-квітень 2024 року, що виникла до дня розірвання договору реструктуризації.

Пеня нарахована відповідно до умов п. 4.5 договору, по кожному платежу окремо, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування, виходячи з простроченої суми. Розрахунок пені є арифметично правильним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства та умовам договору, фактичним обставинам та матеріалам справи. Періоди нарахування позивачем визначено правильно. Розгорнутий розрахунок пені наявний в матеріалах справи. Отже, в цій частині позов підлягає задоволенню.

Позивачем нараховано відповідачу 1 255, 03 грн. - 3 % річних за період з 01.03.2024 по 30.06.2024, а також позивачем нараховано 676, 60 грн. - інфляційних за період з березня 2024 по травень 2024 за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Нарахування 3 % річних та інфляційних втрат позивачем здійснено на заборгованість, яка виникла до дня розірвання договору реструктуризації за прострочення виконання грошового зобов`язання за лютий-квітень 2024 року по кожному платежу окремо, а на заборгованість, як виникла після розірвання договору, нарахування здійснено на загальну суму боргу.

Розрахунок суми 3 % річних та інфляційних втрат є арифметично правильним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства (ст. 625 ЦК України), фактичним обставинам та матеріалам справи. Періоди нарахування позивачем визначено правильно. Розгорнутий розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат наявний в матеріалах справи. Отже, в цій частині позов підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, позов задоволено в повному обсязі.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України в розмірі 6 030, 81 грн. слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕЛЕЦ-ВАК, пров. Транспортний, буд. 9, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54010 () на користь позивача Міського комунального підприємства Миколаївводоканал, вул. Погранична, буд. 161, м. Миколаїв, Миколаївська обл., 54055 (), П/р НОМЕР_1 в ПАТ Банк Восток, МФО 307123:

- 498 062, 78 грн. (чотириста дев`яносто вісім тисяч шістдесят дві грн. 78 коп.) - заборгованості за договором № б/н про реструктуризацію заборгованості від 01.12.2023;

- 2 573, 09 грн. (дві тисячі п`ятсот сімдесят три грн. 09 коп.) пені;

- 1 255, 03 грн. (одна тисяча двісті п`ятдесят п`ять грн. 03 коп.) 3 % річних;

- 676, 60 грн. (шістсот сімдесят шість грн. 60 коп.) інфляційних втрат;

- 6 030, 81 грн. (шість тисяч тридцять грн. 81 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

4. Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254,56-259 ГПК України.

Повне рішення складено 26.12.2025

Суддя Е.М. Олейняш