ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/10354/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Кондратова І.Д., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя: Мудрий С.М.)

від 28.05.2024

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(судді: Андрієнко В.В. (головуючий), Буравльов С.І., Шапран В.В.)

від 29.01.2025

у справі №910/10354/21

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

до:

1. ОСОБА_2 ,

2. ОСОБА_3 ,

3. ОСОБА_4 ,

4. ОСОБА_5 ,

5. ОСОБА_6 ,

6. ОСОБА_1 ,

7. ОСОБА_7 ,

про відшкодування шкоди 29 553 468,82 грн,

за участю представників учасників справи:

позивача - Щербина О.Ю.,

відповідача-1 - не з`явився,

відповідача-2 - не з`явився,

відповідача-3 - не з`явився,

відповідача-4 - не з`явився,

відповідача-5 - не з`явився,

відповідача-6 - Савлук В.П.,

відповідача-7 - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд, позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , скаржниця), ОСОБА_7 про відшкодування шкоди у розмірі 29 553 468,82 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час здійснення ліквідаційної процедури Акціонерного товариства "Артем-Банк" (далі - АТ "Артем-Банк") позивачем виявлено факт прийняття рішення пов`язаними особами такого банку, яке завдало збитків банку та його кредиторам, а саме, прийнято необґрунтовані рішення про інвестування в цінні папери (іменні дисконтні облігації) емітентів ТОВ "Китай Город" та ТОВ "ФК "Експерт", низької фінансової якості, без проведення належної оцінки ризиків від такого інвестування, на значні суми грошових коштів, всупереч інтересам банку та його кредиторам. Зокрема, було здійснено ряд збиткових операцій, що полягали в укладенні АТ "Артем-Банк" договорів купівлі-продажу цінних паперів від 23.03.2015 №ДД13, від 23.03.2015 №ДД11, від 23.03.2015 №ДД12 та біржового контракту від 15.05.2014 №3167,3166,3165/14-Е, що призвело до заподіяння АТ "Артем-Банк" та його кредиторам шкоди на суму 29 553 468,82 грн.

2. Короткий зміст судових рішень, ухвалених за результатом розгляду справи по суті спору

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.05.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 у справі №910/10354/21, позов задоволено повністю. Стягнуто солідарно з відповідачів заподіяну АТ "Артем-Банк" і його кредиторам шкоду в розмірі 29 553 468,82 грн на користь позивача.

2.2. Рішення судів мотивовані, зокрема, таким:

- приймаючи рішення щодо придбання цінних паперів, яке на думку позивача, призвело до завдання збитків банку та його кредиторам, відповідачі діяли як члени кредитного комітету АТ "Артем-Банк", отже, діяли як пов`язані з банком особи;

- відповідно до ліквідаційного балансу та звіту про завершення процедури ліквідації АТ "Артем-Банк" залишок незадоволених вимог кредиторів, внесених до Переліку (реєстру) вимог кредиторів, за балансом банку станом на 03.06.2019 склав 154 699 660,00 грн;

- рішення про придбання цінних паперів - іменних облігацій емітентів ТОВ "Китай Город" та ТОВ "ФК "Експерт" прийнято всіма членами кредитного комітету одноголосно;

- відповідачі, приймаючи рішення про інвестування в цінні папери (облігації іменні дисконтні) емітентів ТОВ "Китай Город" та ТОВ "ФК "Експерт", зобов`язані були перевірити та проаналізувати інформацію щодо емітентів цінних паперів та його активів, яка знаходилась в загальному доступі. Разом з тим, особи, які голосували за прийняття цих рішень, повинні були усвідомлювати сумнівність такого договору та негативні для Банку наслідки його укладення спричинення збитків;

- оцінка вартості пакету цінних паперів перед прийняттям рішення кредитним комітетом АТ "Артем-Банк" від 15.05.2014 № 42-1/14, від 23.03.2015 №33/15 та від 24.03.2015 №34/15 не проводилась, як не проводився аналіз фінансового та господарського стану емітентів ТОВ "Китай Город" та ТОВ "ФК "Експерт", не досліджувалась і їх платоспроможність, а відтак реальної вартості пакету цінних паперів придбаних АТ "Артем-Банк" визначено не було;

- у звітах про незалежну оцінку іменних дисконтних облігацій ТОВ "Китай Город" та ТОВ "ФК "Експерт" від 15.02.2021 визначено, що станом на дату придбання ринкова вартість пакету цінних паперів - іменних дисконтних облігацій вказаних емітентів становила 0,00 грн;

- внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків, відповідачі у справі спричинили нанесення шкоди АТ "Артем-Банк" в сумі 29 553 468,82 грн, яка є сумою неповернутих та списаних у збиток коштів, в результаті укладених спірних біржових контрактів;

- відсутність очевидної законної мети здійсненої банком активної операції, її завідома збитковість, дозволяє дійти висновку про порушення відповідачами фідуціарних обов`язків, ризикованість дій щодо даної операції та те, що такі дії відповідачів вчинені всупереч інтересам банку, тобто має місце протиправна поведінка відповідачів та свідомий характер заподіяної відповідачами шкоди банку та його кредиторам. За таких обставин, достатньо обґрунтованим є висновок, що придбання АТ "Артем-Банк" облігацій без відповідного економічного підґрунтя та за наявності у таких облігацій ознак фіктивності мала вплив та змогу банку розрахуватися зі всіма кредиторськими вимогами;

- відповідачами під час розгляду справи не доведено відсутність своєї вини та не підтверджено жодними належними доказами обґрунтованої необхідності та доцільності вчинення прийняття ними рішення щодо придбання цінних паперів.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 у справі №910/10354/21, а справу №910/10354/21 направити до Господарського суду міста Києва на новий розгляд.

3.2. На обґрунтування своєї правової позиції у поданій касаційній скарзі скаржниця із посиланням на пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вказує, що суди попередніх інстанцій не врахували висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 05.02.2024 у справі №910/4149/21.

Також підставою касаційного оскарження скаржниця визначає пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України, адже, на її переконання, існує потреба у відступленні від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 05.02.2024 у справі №910/4149/21, щодо застосування частини п`ятої статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Крім того, ОСОБА_1 із посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України вказує, що на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування частини третьої, п`ятої та шостої статті 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статей 614, 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до осіб, які не мали впливу на зміни у законодавстві, наслідками яких стало унеможливлення реалізації цілі, яку було поставлено перед купівлею таких цінних паперів.

Вказуючи на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України та пункт 4 частини третьої статті 310 ГПК України, скаржниця наголошує і на тому, що суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, а саме прийняли за обґрунтування позову ретроспективну вартість цінних паперів у 0,00 грн; здійснили розрахунок збитку від операцій з купівлі цінних паперів на основі їх реальної вартості (балансової вартості), щодо якої позивач подав позов та стверджував, що вона не відповідала дійсності.

3.3. Фонд 11.08.2025 із використанням засобів поштового зв`язку у межах строку, встановленого Судом, подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 у справі №910/10354/21 залишити без змін.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

4.1. Кредитним комітетом АТ "Артем-Банк" 15.05.2014 прийнято рішення, оформлене протоколом засідання кредитного комітету АТ "Артем-Банк" №42-1/14, яким вирішено придбати облігації дисконтні іменні ТОВ "Китай Город" (), у кількості 24380 шт., номінальною вартістю 1 000,00 грн, за курсовою вартістю 750,00 грн, що становить 18 285 000,00 грн.

На виконання вказаного вище рішення кредитного комітету 15.05.2014 між АТ "Артем-Банк" (покупець) та ТОВ "Інвест Брок" (продавець) укладено біржові контракти:

- №3165/14-Е ДД13-14, відповідно до якого продавець передає у власність, а покупець сплачує та приймає цінні папери: емітент: Товариство з обмеженою відповідальністю "Китай Город" ), код ISIN: UA, вид цінного паперу: облігації підприємств іменні дисконтні, номінальною вартістю одного ЦП 1000,00 грн, в кількості ЦП: 15 000 шт., ціна за одиницю ЦП: 750,00 грн, загальною вартістю біржового контракту: 11 250 000,00 грн;

- №3166/14-Е ДД12-14, відповідно до якого продавець передає у власність, а покупець сплачує та приймає цінні папери: емітент: Товариство з обмеженою відповідальністю "Китай Город" ), код ISIN: UA, вид цінного паперу: облігації підприємств іменні дисконтні, номінальною вартістю одного ЦП 1000,00 грн, в кількості ЦП: 5 000 шт, ціна за одиницю ЦП: 750,00 грн, загальною вартістю біржового контракту: 3 750 000,00 грн;

- №3167/14-Е ДД11-14, відповідно до якого продавець передає у власність, а покупець сплачує та приймає цінні папери: емітент: Товариство з обмеженою відповідальністю "Китай Город" ), код ISIN: UA, вид цінного паперу: облігації підприємств іменні дисконтні, номінальною вартістю одного ЦП 1000,00 грн, в кількості ЦП: 4 380 шт, ціна за одиницю ЦП: 750,00 грн, загальною вартістю біржового контракту: 3 285 000,00 грн.

В результаті укладених вищезазначених біржових угод на баланс АТ "Артем-Банк" було оприбутковано активи (цінні папери в кількості 24 380 шт.) вартістю 24 380 000,00 грн.

В подальшому, активи АТ "Артем-Банк" у вигляді облігацій дисконтних іменних емітента ТОВ "Китай Город", в кількості 24 380 шт. було відчужено на відкритих торгах 17.04.2019 за ціною 7 801,60 грн.

В результаті описаних вище дій по інвестуванню банком коштів в цінні папери ТОВ "Китай Город" (), фінансовою установою було списано у збиток кошти в сумі 24 372 198,40 грн., що підтверджується довідкою від 03.06.2021 та виписками по рахунку.

4.2. Також 23.03.2015 кредитним комітетом АТ "Артем-Банк" прийнято рішення, оформлене протоколом засідання кредитного комітету АТ "Артем-Банк" №33/15, яким вирішено придбати пакет облігації іменних дисконтних ТОВ "Фінансова компанія "Експерт" (), серії В у кількості 2 234 шт., номінальною вартістю 1 000,00 грн, за ціною 950, 00 грн, що становить 2 122 300,00 грн.

На підставі вищезазначеного рішення, 23.03.2015 між АТ "Артем-Банк" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гольф-Клуб" (продавець) укладено договір №ДД12 купівлі-продажу цінних паперів, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити наступні цінні папери (ЦП): вид: облігації підприємств іменні дисконтні, емітент ЦП: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Експерт", , код ISIN: UA, серія В, номінальною вартістю 1 000,00 грн., кількість ЦП: 2 234 шт., номінальною вартістю пакету ЦП: 2 234 000,00 грн, за ціною 950,00 грн, договірною вартістю пакету ЦП: 2 122 300,00 грн.

4.3. Кредитним комітетом АТ "Артем-Банк" 24.03.2015 прийнято рішення, оформлене протоколом засідання кредитного комітету АТ "Артем-Банк" №34/15, яким вирішено придбати пакет облігації іменних дисконтних ТОВ "Фінансова компанія "Експерт" (), серії В у кількості 996 шт., номінальною вартістю 1 000,00 грн, номінальною вартістю пакету ЦП: 996 000,00 грн, договірною вартістю пакету ЦП: 946 200,00 грн та у кількості 2 153 шт., номінальною вартістю 1 000,00 грн, номінальною вартістю пакету ЦП: 2 153 000,00 грн, договірною вартістю пакету ЦП: 2 045 350,00 грн.

На підставі вищезазначеного рішення, 23.03.2015 між АТ "Артем-Банк" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна проектно-монтажна компанія" (продавець) укладено договір №ДД13 купівлі-продажу цінних паперів, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити наступні цінні папери (ЦП): вид: облігації підприємства іменні дисконтні, емітент ЦП: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Експерт", , код ISIN: UA, серія В, номінальною вартістю 1 000,00 грн. кількість ЦП: 996 шт., номінальною вартістю пакету ЦП: 996 000,00 грн., за ціною 950,00 грн., договірною вартістю пакету ЦП: 946 200,00 грн.

Також, 23.03.2015 між АТ "Артем-Банк" (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Батман" (продавець) укладено договір №ДД11 купівлі-продажу цінних паперів, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити наступні цінні папери (ЦП): вид: облігації підприємства іменні дисконтні, емітент ЦП: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Експерт", , код ISIN: UA, серія В, номінальною вартістю 1 000,00 грн., кількість ЦП: 2 153 шт., номінальною вартістю пакету ЦП: 2 153 000,00 грн, за ціною 950,00 грн, договірною вартістю пакету ЦП: 2 045 350,00 грн.

4.4. В подальшому, рішенням кредитного комітету АТ "Артем-Банк", оформленим протоколом засідання кредитного комітету АТ "Артем-Банк" №131/16 від 23.08.2016, у зв`язку із відсутністю попиту на біржовому ринку, відсутністю торгів за даними ЦП, виключенням емітента цінних паперів з лістингу фондової біржі, прийняли рішення продати пакет облігацій дисконтних ТОВ "ФК "Експерт" у кількості 6 047 шт. за договірною ціною, яка відповідає справедливій вартості в бухгалтерському обліку на дату продажу даних цінних паперів у сумі 15 000,00 грн.

На підставі вказаного рішення 23.08.2016 між АТ "Артем-Банк" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів "Ніко Фінанс", що діє в інтересах та за рахунок пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду (покупець) укладено договір №БВ-16/04145, ДД8 купівлі-продажу цінних паперів, відповідно до якого продавцем відчужено облігації підприємства іменні дисконтні, емітент ЦП: ТОВ "ФК "Експерт", , код ISIN: UA, номінальною вартістю ЦП 1 000,00 грн., кількість ЦП: 6 047 шт., договірною вартістю відчуження - 15 000,00 грн.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів "Ніко Фінанс", що діє в інтересах та за рахунок пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду (покупець) та АТ "Артем-Банк" (продавець) 29.08.2016 підписано акт виконаних зобов`язань, відповідно до умов якого продавець передав у власність покупця, а покупець прийняв та сплатив наступні цінні папери: облігації підприємства іменні дисконтні, емітент ЦП: ТОВ "ФК "Експерт", , код ISIN: UA, номінальною вартістю ЦП 1 000,00 грн., кількість ЦП: 6 047 шт. Загальна вартість цінних паперів складає 15 000,00 грн.

4.5. Позивачем зазначено, що в результаті описаних вище дій за трьома договорами купівлі-продажу цінних паперів, банком було списано у збиток від операцій з цінними паперами - облігації емітента ТОВ "Фінансова компанія "Експерт" () кошти в сумі 5 181 270,42 грн, що підтверджується довідкою від 03.06.2021 та виписками по рахунку.

4.6. Правлінням Національного банку України 15.11.2016 прийнято рішення №416-рш/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Артем-Банк" до категорії неплатоспроможних", на підставі якого 16.11.2016 виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення №2447 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Артем-Банк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", згідно з яким розпочато процедуру виведення АТ "Артем-Банк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 16.11.2016 по 15.12.2016 (включно).

Правлінням Національного банку України 15.12.2016 прийнято рішення №492-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Артем-Банк", на підставі якого 15.12.2016 виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №2857 "Про початок процедури ліквідації АТ "Артем-Банк " та делегування повноважень ліквідатора банку", згідно з яким запроваджено в АТ "Артем-Банк" процедуру ліквідації строком на два роки з 16.12.2016 по 15.12.2018 (включно), який в послідуючому згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду від 15.11.2018 №3086 продовжено на один рік з 16.12.2018 до 15.12.2019 (включно).

4.7. Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 27.03.2017 №1192 "Про затвердження переліку (реєстру) вимог кредиторів АТ "Артем-Банк" затверджено перелік (реєстр) вимог кредиторів АТ "Артем-Банк", відповідно до якого з урахуванням подальших змін (рішення виконавчої дирекції Фонду від 30.05.2019 №1388) сума акцептованих вимог кредиторів становила 196 829 862,83 грн.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 15.05.2017 №1978 "Про затвердження ліквідаційної маси АТ "Артем-Банк" було затверджено ліквідаційну масу АТ "Артем-Банк" станом на 01.04.2017, відповідно до якої з урахування подальших змін (рішення виконавчої дирекції Фонду від 01.11.2018 №2935): балансова вартість активів (без врахування резервів) становила 592 172 713,45 грн, а їх ринкова вартість - 131 464 864,61 грн.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 24.06.2019 № 1575 "Про затвердження ліквідаційного балансу та звіту про завершення процедури ліквідації АТ "Артем-Банк" було затверджено ліквідаційний баланс станом на 03.06.2019 та Звіт про завершення процедури ліквідації АТ "Артем-Банк", відповідно до якого залишок незадоволених вимог кредиторів, внесених до Переліку (реєстру) вимог кредиторів, за балансом банку станом на 03.06.2016 складає 154 699 660,00 грн.

4.8. Листом від 04.06.2021 №46-7668/21 Фонд звернувся до відповідачів з вимогою про відшкодування шкоди в порядку частини п`ятої статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в якій вказував на те, що під час здійснення ліквідаційної процедури АТ "Артем-Банк" виявлено факт прийняття рішення пов`язаними особами такого банку, яке завдало збитків банку та його кредиторам, а саме, прийнято необґрунтовані рішення про інвестування в цінні папери (іменні дисконтні облігації) емітентів ТОВ "Китай Город" та ТОВ "ФК "Експерт", низької фінансової якості, без проведення належної оцінки ризиків від такого інвестування, на значні суми грошових коштів, всупереч інтересам банку та його кредиторам. Так, здійснено ряд збиткових операцій, що полягали в укладенні АТ "Артем-Банк" договорів купівлі-продажу цінних паперів від 23.03.2015 №ДД13, від 23.03.2015 №ДД11, від 23.03.2015 №ДД12 та біржового контракту від 15.05.2014 №3167,3166,3165/14-Е, що призвело до заподіяння АТ "Артем-Банк" та його кредиторам шкоди на суму 29 553 468.82 грн, а тому просив протягом семи календарних днів перерахувати на рахунок Фонду вказану суму коштів в якості відшкодування завданих збитків.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій з посиланням на норми права, якими керувався Суд

5.1. Дослідивши наведене у касаційній скарзі, у межах доводів та підстав касаційного оскарження, Верховний Суд відзначає таке.

Касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктами 1, 2, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

5.2. Оцінюючи доводи та мотиви касаційної скарги у контексті наведених скаржником підстав касаційного оскарження, колегія суддів відзначає, що фактично спір у справі стосується наявності / відсутності правових підстав для покладення на відповідачів, як пов`язаних з АТ "Артем-Банк" осіб, обов`язку з відшкодування завданої АТ "Артем-Банк" шкоди у розмірі 29 553 468,82 грн за наслідками прийняття ними як членами кредитного комітету банку рішень, оформлених протоколом засідання кредитного комітету АТ "Артем-Банк" від 15.05.2014 №42-1/14 щодо придбання банком пакету облігацій ТОВ "Китай Город" у кількості 24 380 шт. вартістю 18 285 000,00 грн, та протоколом засідання кредитного комітету АТ "Артем-Банк" від 24.03.2015 №33/15 щодо придбання пакету облігацій ТОВ "Фінансова компанія "Експерт" у кількості 2 234 шт. вартістю 2 122 300,00 грн.

З огляду на наведене Суд відзначає таке.

5.3. Щодо складу цивільного правопорушення та предмета доказування у спірних правовідносинах

Так, предметом позову у цій справі є наявність / відсутність правових підстав для відшкодування (стягнення) шкоди (збитків), заподіяної АТ "Артем-Банк", діями / бездіяльністю пов`язаних з Банком осіб.

Стаття 11 ЦК України передбачає, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану недоговірну (деліктну) шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як:

- неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;

- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що необхідно та невідворотно спричинила шкоду;

- вина заподіювача шкоди, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Суди, розглядаючи спори про стягнення шкоди, мають встановлювати наявність усіх елементів складу правопорушення у їх сукупності. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність у вигляді відшкодування шкоди не настає.

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша та третя статті 74 ГПК України).

При поданні позову про відшкодування заподіяної майнової шкоди, на позивача покладається обов`язок довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.

Водночас зі змісту частини другої статті 1166 ЦК України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди, яка полягає в тому, що наявність вини заподіювача шкоди не підлягає доведенню позивачем, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Відповідний висновок Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 1166 ЦК України та презумпції вини заподіювача шкоди міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 21.07.021 у справі №910/12930/18, від 28.10.2021 у справі №910/9851/20, від 20.10.2022 у справі №910/3782/21 тощо.

Спростування цієї вини (у тому числі з підстав вини самого позивача в заподіяній шкоді) є процесуальним обов`язком її заподіювача, тобто відповідача у правовідносинах про відшкодування шкоди.

Отже, у правовідносинах з відшкодування шкоди (у деліктних зобов`язаннях) позивач має довести неправомірність рішень, дій / бездіяльності відповідачів, в чому полягав негативний результат їх діяльності в контексті зменшення обсягу майна банку чи його знецінення, розмір майнових втрат, а також пов`язаність протиправної поведінки відповідачів та існуючого негативного результату. Одночасно, відповідачі в межах наданих їм процесуальних прав та визначених процесуальних обов`язків повинні спростувати доводи та докази позивача, а також у свою чергу навести обставини та доводи, які свідчили б про відповідність їх діяльності інтересам банку та про відсутність підстав для їх відповідальності.

Відтак до предмету доказування у таких справах входять обставини:

1) персонального складу органів управління банку на момент ухвалення рішень про вчинення сумнівних правочинів; дати обрання/призначення та звільнення з посади кожного з відповідачів; належність відповідачів до керівників банку; наявність у відповідачів статусу посадової особи акціонерного товариства, пов`язаної з банком особи;

2) ухвалення рішення органом управління банку про вчинення сумнівного правочину, персональний склад органу на момент ухвалення такого рішення, результати голосування кожного члена (за, проти, утримався); інші фактичні обставини ухвалення такого рішення на підставі яких документів (наданих контрагентом та внутрішніх документів банку) ухвалювалося рішення, чи була дотримана внутрішня процедура банку щодо погодження таких рішень, хід обговорення;

3) вчинення банком сумнівного правочину (укладення договору);

4) виконання банком сумнівного правочину (перерахування/отримання коштів, передання/отримання майна чи майнових прав);

5) протиправної поведінки відповідачів (недотримання законодавства про банківську діяльність, нормативів діяльності банку, індивідуальних приписів НБУ, обставини, що підтверджують невиваженість інвестиційної політики та ризикованість кредитної політики банку, відсутність в банку ефективної системи запобігання ризикам, порушення відповідачами фідуціарних обов`язків (чи діяли вони добросовісно, розумно та чи не перевищували своїх повноважень), дії відповідачів усупереч інтересам банку тощо);

6) збитки банку від конкретного правочину (балансова вартість активу на дату початку виведення банку з ринку, розмір грошових коштів, фактично стягнутих за рішенням суду та включених до ліквідаційної маси, оціночна вартість активу, визначена незалежним оцінювачем у процедурі ліквідації, вартість продажу такого активу в процесі ліквідації банку) та їх причини;

7) розмір недостатності майна банку для розрахунків з кредиторами (як мінімальний розмір збитків банку та шкоди, завданої кредиторам банку невиваженою інвестиційною політикою, ризикованою кредитною діяльністю, бездіяльністю відповідачів, що призвело до неплатоспроможності та ліквідації банку).

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №910/12930/18 та від 25.07.2022 у справі № 922/2860/18, від 27.09.2022 у справі №904/3864/21.

У свою чергу, відповідачі мають довести відсутність своєї вини у завданні шкоди, а суд дослідити обставини наявності / відсутності вини відповідачів у її заподіянні.

Велика Палата Верховного Суду, які викладені у постанові від 25.05.2021 у справі №910/11027/18, при вирішенні питання про притягнення до відповідальності посадових осіб банку, суд також має встановити чи дотримались такі посадові особи своїх фідуціарних обов`язків, а саме: чи діяли вони добросовісно, розумно та чи не перевищували своїх повноважень.

До правовідносин, у яких бере участь Фонд як ліквідатор неплатоспроможного Банку (виявлення недостатності майна для розрахунків з кредиторами, виявлення нікчемних та сумнівних правочинів, протиправної діяльності пов`язаних з Банком осіб, збитків, звернення з вимогами до пов`язаних з Банком осіб, звернення з позовом до суду) мають застосовуватись редакції статті 52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та статті 58 Закону "Про банки та банківську діяльність", що були чинними станом на момент вчинення Фондом відповідних дій.

Колегія суддів ураховує, що при визначенні підстав відповідальності та кола осіб, які можуть бути притягнуті до такої відповідальності, суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновку, що застосуванню підлягає та норма, яка була чинною станом на момент виникнення спірних правовідносин.

У даній справі спірні правовідносини виникли у 2014-2015 роках, відповідно, стаття 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та стаття 58 Закону "Про банки і банківську діяльність" у частинах, які визначають коло осіб, що можуть бути притягнуті до відповідальності, підстави та розмір відповідальності, мають застосовуватись у редакціях, що були чинними станом на 2014-2015 роки.

5.4. Щодо кола, пов`язаних з банком осіб, та протиправної поведінки відповідачів

5.4.1. Відповідно до частин п`ятої-шостої статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» в редакції, чинній станом на 2014-2015 роки, пов`язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Пов`язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов`язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов`язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду.

Положення законодавства, зокрема статей 92, 1166 ЦК України, частини другої статті 89 Господарського кодексу України, статті 63 Закону України «Про акціонерні товариства», статей 37, 39, 40, 42, 43, 44 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частини п`ятої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у відповідних редакціях цих законів, чинних протягом спірного періоду) презюмують солідарну відповідальність органів юридичної особи за шкоду, заподіяну юридичній особі порушенням обов`язків щодо її представництва. Неправомірність їх поведінки може полягати як у вчиненні певних дій, так і в їх невчиненні, тобто бездіяльності.

Отже, Законом України «Про банки і банківську діяльність» саме на власників істотної участі та пов`язаних з банком осіб, зокрема, керівників банку (голову, заступника голови Правління, членів Правління, голову, заступника та членів Спостережної / Наглядової ради) за рішенням суду може бути покладена відповідальність за зобов`язаннями банку в разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних.

5.4.2. У справі, що переглядається, позивач як на протиправну поведінку відповідачів, як членів Кредитного комітету, послався на те, що останні не забезпечили здійснення Банком своєї діяльності у відповідності до нормативів Національного банку України, вимог законодавства, допускали здійснення банком ризикових операцій у вигляді придбання пакету облігацій, у зв`язку з чим банку у подальшому було завдано збитків.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 15.05.2014 кредитним комітетом АТ "Артем-Банк" прийнято рішення, оформлене протоколом засідання кредитного комітету АТ "Артем-Банк" №42-1/14, яким вирішено придбати облігації дисконтні іменні ТОВ "Китай Город" (), у кількості 24380 шт., номінальною вартістю 1 000,00 грн, за курсовою вартістю 750,00 грн, що становить 18 285 000,00 грн.

Також 23.03.2015 кредитним комітетом АТ "Артем-Банк" прийнято рішення, оформлене протоколом засідання кредитного комітету АТ "Артем-Банк" №33/15, яким вирішено придбати пакет облігації іменних дисконтних ТОВ "Фінансова компанія "Експерт" (), серії В у кількості 2 234 шт., номінальною вартістю 1 000,00 грн, за ціною 950, 00 грн, що становить 2 122 300,00 грн.

Крім того, кредитним комітетом АТ "Артем-Банк" 24.03.2015 прийнято рішення, оформлене протоколом засідання кредитного комітету АТ "Артем-Банк" №34/15, яким вирішено придбати пакет облігації іменних дисконтних ТОВ "Фінансова компанія "Експерт" (), серії В у кількості 996 шт., номінальною вартістю 1 000,00 грн, номінальною вартістю пакету ЦП: 996 000,00 грн, договірною вартістю пакету ЦП: 946 200,00 грн та у кількості 2 153 шт., номінальною вартістю 1 000,00 грн, номінальною вартістю пакету ЦП: 2 153 000,00 грн, договірною вартістю пакету ЦП: 2 045 350,00 грн.

Звертаючись з даним позовом, Фонд зазначив, що в результаті описаних вище дій за трьома договорами купівлі-продажу цінних паперів, банком було списано у збиток від операцій з цінними паперами - облігації емітента ТОВ "Фінансова компанія "Експерт" кошти, оскільки фактично вказані облігації на ринку втратили цінність.

5.4.3. Колегія суддів з огляду на нормативно-правове регулювання спірних правовідносин, вважає висновки судів попередніх інстанцій у відповідній частині передчасними та такими, що ухвалені за неповного з`ясування обставин конкретної справи.

Так, перевіряючи коло осіб, якими на думку Фонду, завдано банку збитки, господарські суди не встановили хто дійсно відповідав за ухвалення спірних рішень, тобто чи Кредитний комітет, та у якому складі, на власний розсуд приймав спірні рішення, чи такі залежали від інших пов`язаних з банком осіб, зокрема, керівників банку (голову, заступника голови Правління, членів Правління, голову, заступника та членів Спостережної / Наглядової ради) тощо. Тобто чи є у справі відповідачі належними, а склад їх вичерпним.

У контексті наведеного колегія суддів ураховує, що в обґрунтування позову, Фонд посилається як на необґрунтоване прийняття рішень Кредитного комітету про придбання спірних облігацій, так і на договори купівлі-продажу цінних паперів та рішення Кредитного комітету про продаж спірних облігацій.

Водночас суди не обґрунтували, як прийняття рішень саме визначеним позивачем складом відповідачів завдало банку шкоду, враховуючи те, що судами не встановлено повного (дійсного) складу Кредитного комітету на час вчинення кожної окремої дії.

З аналізу статті 543 ЦК України вбачається, що кредитор має право вимагати виконання зобов`язання (стягнути суму коштів) як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (солідарне стягнення). Разом з тим, визначення кола усіх боржників є обов`язком кредитора, а стягнення коштів (як стадія виконання зобов`язання) з усіх чи з когось окремо є правом останнього. Від визначення вичерпного кола боржників та встановлення обставин виконання зобов`язання, залежить і можливість у подальшому у відповідності до статті 544 ЦК України скористатись правом на регресне відшкодування до решти солідарних боржників.

Вибірковий підхід до визначення кола осіб, які, на думку Фонду, мають понести відповідальність за завдання банку збитків, призводить до звільнення від відповідальності інших осіб, що вочевидь не є справедливим та законним.

Отже, визначаючи склад відповідачів, позивач не обґрунтував як те чи інше рішення, враховуючи склад Кредитного комітету, вплинуло на завдання банку шкоди та розмір такої шкоди.

Також суди не розмежували та не встановили ролі кожного з відповідачів у заподіянні шкоди Банку, про яку вказує позивач та у всупереч статті 1190 ЦК України не конкретизували, які саме дії / бездіяльність вчинялись кожним з визначених відповідачів, як ці дії були взаємопов`язані між собою.

Судами не встановлено, що дії відповідачів були охоплені єдиним спільним наміром щодо досягнення відповідних цілей, а саме: свідомого виведення коштів за межі Банку, зокрема, у власних інтересах, доведення банку до банкрутства, тощо. Саме ж лише ототожнювання, а також обґрунтування спільності дій відповідачів, суперечить правовій природі інституту солідарної відповідальності.

5.4.4. Щодо протиправної поведінки відповідачів слід відзначити, що в основу неправомірності рішень кредитного комітету було покладено звіти про незалежну оцінку іменних дисконтних облігацій ТОВ "Китай Город" та ТОВ "ФК "Експерт" від 15.02.2021 (тобто здійснену майже через 8 років) після укладення спірних договорів), надані Фондом.

Водночас суди у супереч вимогам процесуального законодавства не встановили на підставі якого пакету документів Кредитний комітет ухвалював спірні рішення, та чи відповідали такі (рішення), з огляду на наявні у них матеріали, обґрунтованому рівню ризику та / або чи загрожували інтересам банку або кредиторів банку на момент прийняття таких.

Тобто судові рішення не містять доказів того, що спірні рішення були прийняті з перевищенням своїх повноважень, зокрема, членами Кредитного комітету та або на власну користь, чи у супереч інтересам банку та меті, яку переслідували уповноважені особи при купівлі спірних цінних паперів, а також доказів того, що відповідні особи банківської установи діяли шляхом прийняття певних рішень, що не відповідає обсягу їх повноважень.

Суд відзначає, що надані позивачем звіти від 15.02.2021 не можуть бути належними та беззаперечними доказами на підтвердження факту неправомірності укладення спірних договорів (надання погодження кредитним комітетом) на момент ухвалення таких рішень.

Вказані обставини не можуть автоматично підтверджувати неналежне виконання посадовими особами банку, які погодили, зокрема, купівлю-продаж облігацій, своїх посадових обов`язків та вимог чинного законодавства на момент прийняття таких рішень.

Такі обставини підлягають доказування у загальному порядку.

Разом з тим, у порушення принципу вірогідності доказів, суди не надали оцінку вказаним звітам у сукупності з іншими документами, зокрема, на підставі яких Кредитним комітетом приймались спірні рішення про купівлю облігацій.

Відповідно до статті 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Положеннями частини третьої статті 13, частин першої та третьої статті 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц та постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується із судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наведеного суди не врахували та у порушення вимог статей 76 - 79 ГПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності та вірогідності доказів, не вказали в чому саме полягає перевага звітів над іншими доказами, тобто чому саме ці докази є більш вірогідними, ніж інші докази, якими, зокрема, керувались відповідачі при прийнятті рішень про купівлю-продаж цінних паперів.

Колегія суддів відзначає, що у силу положень статті 1166 ЦК України саме на Фонд покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достовірними доказами обставин неправомірності рішень, дій / бездіяльності відповідачів (неправомірність поведінки заподіювача шкоди).

Разом з тим, суди попередніх інстанцій помилково переклали такий тягар доказування на відповідачів, підмінивши це поняттям «скасуванням презумпції вини заподіювача шкоди», що є порушенням статті 1166 ЦК України.

Крім того, неправомірно перекладаючи ризики невчинення процесуальної дії (неподання документації, на підставі якої приймались рішення про купівлю-продаж спірних цінних паперів) на відповідачів, суди також порушили принцип рівності та змагальності судового процесу, зокрема і з підстав того, що такі докази / документи у силу положень чинного законодавства (зокрема щодо регулювання банківської діяльності / банківської таємниці), не можуть фізично знаходитись / перебувати у відповідачів.

У даному випадку колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій, застосовуючи надмірний формалізм та порушуючи принцип вірогідності доказів, залишили поза увагою найголовніше - ціль, мету, економічну обґрунтованість, підставіть придбання цінних паперів у спірний період часу, зміст документів, на підставі яких приймались відповідні рішення, обставини щодо платоспроможності та фінансового стану банку протягом усього часу існування спірних правовідносин (2014 - 2015 років), що, зокрема, входить в предмет доказування протиправності поведінки відповідачів, як пов`язаних з банком осіб..

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій ухвалили судові рішення у цій частині за неповного з`ясування усіх обставин справи, що є визначальними і ключовими у цій справі та які беззаперечно впливають на висновки суду про наявність / відсутність протиправної поведінки відповідачів як необхідної передумови для притягнення відповідачів до солідарної відповідальності.

5.5. Щодо причинно-наслідкового зв`язку

Колегія суддів ураховує, що відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, на момент виникнення спірних правовідносин), саме на власників істотної участі та керівників банку (голову, заступника голови Правління, членів Правління, голову, заступника та членів Спостережної ради) за рішенням суду може бути покладена відповідальність у разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних.

Неплатоспроможність банку може бути наслідком як активних дій учасників, органів управління банку (ухвалення рішень, підписання договорів, спрямованих на купівлю облігацій), так і пасивної їх бездіяльності.

Водночас ані зі змісту оскаржуваних судових рішень, ані з наданих позивачем доказів неможливо встановити безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між діями кожного з відповідачів та настанням неплатоспроможності банку, та, відповідно, заподіянням шкоди Банку та його кредиторам саме взаємопов`язаними діями визначених відповідачів.

У розрізі наведеного слід врахувати, що рішення Кредитного комітету про необхідність придбання пакету облігації приймались у 2014 - 2015 роках, зокрема:

- рішення від 15.05.2014 про придбання облігацій, які лише 17.04.2019 було відчужено на відкритих торгах, тобто під час здійснення ліквідації банку;

- рішення від 23.03.2015 та від 24.03.2015, які в подальшому, за рішенням Кредитного комітету від 23.08.2016 були перепродані, тобто до запровадження тимчасової адміністрації у банку).

Суди не встановили, як саме спірні рішення відповідачів, - погодження укладення 3 договорів купівлі-продажу облігацій, прийняті у період 2014-2015 роках, призвели до неплатоспроможності Банку у кінці 2016 року, ураховуючи час / обставини їх укладення та час, причини їх відчуження, а також як такі обставини спричинили завдання шкоди Банку у заявленому Фондом розмірі.

У розрізі наведеного судам необхідно було надати оцінку спірним рішенням, зокрема, щодо купівлі-продажу цінних паперів, у площині здійснення баком своєї діяльності з урахуванням фінансових ризиків.

Колегія суддів відзначає, що у відповідності до вимог чинного законодавства облігації є фінансовим активом банку, щодо якого банк має визначити ступінь ризику і сформувати відповідні резерви. Банк оцінює ризик за цінними паперами за результатами аналізу фінансового стану емітента, поточної вартості цінних паперів, грошових потоків і доходів за цінними паперами, а також усієї наявної в банку інформації про обіг відповідних цінних паперів на фондовому ринку. Банк формує резерви за цінними паперами, які класифіковані до портфеля на продаж і портфеля до погашення.

Водночас оскаржувані судові рішення не містять мотивів щодо відповідності / невідповідності дій банку при купівлі-продажу спірних цінних паперів з огляду на наведене вище.

5.6. Отже, ураховуючи наведене вище у своїй сукупності, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасних висновків про доведеність усіх елементів складу цивільного правопорушення у спірних правовідносинах, як необхідної передумови для стягнення збитків.

За таких обставин, доводи касаційної скарги відповідача знайшли своє часткове підтвердження.

Касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому з огляду на скасування оскаржуваних судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції інші доводи касаційної скарги Судом відхиляються, як такі що не впливають на результат розгляду справи та мотиви даної Постанови.

Враховуючи спірний характер правовідносин сторін, наведена міра обґрунтування даного судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Доводи скаржниці за результатами касаційного розгляду щодо порушення судами попередніх інстанцій норм права знайшли своє підтвердження з мотивів, викладених у розділі 5 цієї постанови.

6.2. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 310 ГПК України).

6.3. З огляду на те, що суди попередніх інстанцій не встановили обставин, що є визначальними і ключовими у цій справі, ураховуючи мотиви цієї постанови та доводи сторін, оскільки судами попередніх інстанцій допущено порушення норм права щодо розгляду справи на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій, ухвалені за результатами розгляду справи по суті заявлених позовних вимог підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду слід звернути увагу на викладене у розділі 5 цієї постанови, надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, перевірити зазначені в цій постанові доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку, і на підставі повного та всебічного дослідження доказів та аргументів сторін за правилами статті 86 ГПК України, ураховуючи принципи господарського судочинства в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір у межах заявлених позовних вимог з належним обґрунтуванням мотивів та підстав такого вирішення у судовому рішенні, ухваленому за результатами судового розгляду.

8. Судові витрати.

8.1. З огляду на те, що оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа передається на новий розгляд до господарського суду першої інстанції, розподіл судових витрат у справі, у тому числі, й сплаченого за подання апеляційної / касаційної скарги судового збору, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 у справі №910/10354/21 скасувати, а справу №910/10354/21 направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді І. Кондратова

В. Студенець