ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 911/3178/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Мачульський Г. М.,

за участю секретаря судового засідання - Салівонського С. П.,

представників учасників справи:

Офісу Генерального прокурора - Гудименко Ю. В.,

ОСОБА_1 - Фольчик А. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Київської області від 05.03.2025

(суддя Колесник Р. М.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025

(судді Демидова А. М., Владимиренко С. В., Ходаківська І. П.)

у справі за позовом Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

до ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державне підприємство "Триліський спиртовий завод",

про розірвання договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації, повернення майна та стягнення 790 000,00 грн штрафу.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Київська обласна прокуратура (далі - Прокурор) звернулась до Господарського суду Київської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (далі - позивач, РВ ФДМУ) з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, скаржник, ОСОБА_1 ) про розірвання договору № 12/23 купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу Державного підприємства "Триліський спиртовий завод" (далі - третя особа, ДП "Триліський спиртовий завод"), укладеного 11.10.2023 між РВ ФДМУ та ОСОБА_1 за результатами електронного аукціону № SPD001-UA-798, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воловиченком В. В., зареєстрованого в реєстрі за № 1832 (далі - договір); повернення державі в особі РВ ФДМУ придбаного за договором об`єкта приватизації в повному складі; стягнення з відповідача до Державного бюджету України штрафу в розмірі 790 000,00 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань за договором, що відповідно до статей 26, 29 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" є підставою для розірвання договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації, повернення на користь держави цього об`єкта та стягнення штрафу.

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами

2.1. 11.10.2023 РВ ФДМУ (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) уклали договір № 12/23 купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - Єдиного майнового комплексу ДП "Триліський спиртовий завод" за результатами електронного аукціону.

2.2. За умовами договору:

- покупець, який придбав Об`єкт приватизації як єдиний майновий комплекс, є правонаступником усіх майнових прав (крім права постійного користування земельною ділянкою) і обов`язків ДП "Триліський спиртовий завод" (код за ) відповідно до умов договору та статті 28 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" з дня підписання акта приймання-передачі Об`єкта приватизації між продавцем та покупцем (пункт 3.1);

- сторона, яка порушила взяті відповідно до цього договору зобов`язання, повинна усунути ці порушення. Порушенням зобов`язання за цим договором є його невиконання або неналежне виконання умов, визначених цим договором (пункт 5.2);

- покупець зобов`язаний надавати на вимогу продавця інформацію, необхідну для здійснення ним контролю за виконанням умов цього договору (пункт 6.3);

- покупець зобов`язаний виконати умови продажу Об`єкта приватизації (передбачені умовами аукціону), а саме забезпечити (пункт 6.5): погашення протягом 6 (шести) місяців від дати переходу права власності на Об`єкт приватизації боргів із заробітної плати, перед бюджетом у розмірі, що складеться на дату переходу до покупця права власності на Об`єкт приватизації (підпункт 6.5.1);

- продавець зобов`язаний (пункт 7.1): передати покупцю Об`єкт приватизації за актом приймання-передачі (підпункт 7.1.1); здійснювати контроль за виконанням умов цього договору в порядку, встановленому законодавством України (підпункт 7.1.2);

- у разі невиконання або неналежного виконання умов цього договору покупець несе відповідальність, встановлену цим договором та законодавством України (пункт 8.1);

- у разі повного або часткового невиконання умов цього договору встановлюється така відповідальність покупця: у разі невиконання або неналежного виконання покупцем умов цього договору у зв`язку з визнанням банкрутом підприємства, єдиний майновий комплекс якого є Об`єктом приватизації, покупець сплачує штраф у розмірі 100 відсотків суми невиконаних ним зобов`язань, але не менш як 10 відсотків ціни придбаного Об`єкта приватизації. При цьому достатнім підтвердженням факту невиконання або неналежного виконання умов цього договору є прийняття господарським судом постанови про визнання банкрутом підприємства, єдиний майновий комплекс якого є Об`єктом приватизації. Порушення провадження у справі про банкрутство (введення процедури розпорядження майном, санації) не звільняє покупця Об`єкта приватизації від відповідальності за невиконання умов цього договору; інша відповідальність, встановлена договором та законодавством України (пункт 8.2);

- договір може бути розірваний на вимогу однієї із сторін, в тому числі за рішенням суду, в разі невиконання іншою стороною зобов`язань, передбачених цим договором, у визначені строки, або відповідно до пункту 5.3 договору. У разі розірвання в судовому порядку договору у зв`язку з невиконанням покупцем договірних зобов`язань Об`єкт приватизації підлягає поверненню у державну власність у встановленому законодавством порядку (пункт 10.2);

- виключними умовами для розірвання договору об`єкта приватизації в порядку передбаченому законодавством та договором є, зокрема, невиконання умов продажу Об`єкта приватизації і зобов`язань покупця, визначених умовами договору, в установлений договором строк (пункт 10.4).

2.3. 11.10.2023 відповідачка зареєструвала право власності на нерухоме майно, яке придбане нею на підставі укладеного договору.

2.4. 29.04.2024 РВ ФДМУ провело перевірку виконання умов договору, за результатами якої складено акт поточної перевірки від 29.04.2024 № 9/204, яким встановлено невиконання покупцем взятих не себе зобов`язань, передбачених, пунктом 6.3 та підпунктом 6.5.1 пункту 6.5 договору.

2.5. Листом від 02.05.2024 № 50-0301-1455 позивач направив на адресу відповідачки акт поточної перевірки від 29.04.2024, який за змістом рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримано відповідачкою.

2.6. 02.07.2024 РВ ФДМУ звернулося до прокуратури із листом, в якому просило вжити заходів прокурорського реагування та розглянути можливість звернення з позовом в інтересах держави в особі РВ ФДМУ до суду щодо стягнення заборгованості, яка утворилася внаслідок встановлення факту неналежного виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, розірвання договору та повернення майна у державну власність.

2.7. Звертаючись із цим позовом, Прокурор вказував на те, що, з огляду на невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, передбачених підпунктом 6.5.1 пункту 6.5 договору (погашення протягом 6 (шести) місяців від дати переходу права власності на Об`єкт приватизації боргів із заробітної плати, перед бюджетом у розмірі, що склалася на дату переходу до докупця права власності на Об`єкт приватизації), наявні виключні умови для розірвання договору об`єкта приватизації в порядку передбаченому законодавством, як це визначено пунктом 10.4 договору та повернення об`єкта у державну власність.

2.8. Крім того, за доводами Прокурора, наявні підстави для стягнення з відповідачки штрафу, передбаченого абзацем 6 частини п`ятої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна".

3. Короткий зміст судових рішень

3.1. Господарський суд Київської області рішенням від 05.03.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025, позов задовольнив.

3.2. Встановивши, що відповідачка не виконала свої зобов`язання за договором у частині погашення протягом шести місяців від дати переходу права власності на об`єкт приватизації боргів із заробітної плати перед бюджетом, суди дійшли висновку про те, що ця обставина відповідно до приписів пункту 2 частини третьої статті Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" відноситься до виключних підстав для розірвання договору купівлі-продажу об`єкта приватизації, а також стягнення штрафу, передбаченого цим Законом.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування

4.1. До Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга (з урахуванням уточнень), в якій відповідачка просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 05.03.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025 і залишити позов без розгляду.

4.2. У касаційній скарзі з урахуванням її уточнень скаржниця зазначила, що оскаржує судові рішення у справі у зв`язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадках, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

4.3. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження судових рішень у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, ОСОБА_1 вказує на неправильне застосування судами:

- статті 1311 Конституції України, частин третьої, четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", частини четвертої статті 53, пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України без урахування висновку щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 08.12.2020 у справі № 908/1664/19, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18;

- частини четвертої статті 238 ГПК України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 24.06.2021 у справі № 11-2сап21 та від 23.05.2023 у справі № 910/2686/22.

4.4. Щодо підстав касаційного оскарження судових рішень у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, то скаржниця наголошує на відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини п`ятої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" від 18.01.2018 № 2269-VIII у подібних правовідносинах щодо сплати покупцем штрафу у розмірі 10 відсотків суми податкового боргу у разі невиконання ним умов договору купівлі-продажу майна (акцій, часток) підприємства щодо виникнення податкового боргу.

4.5. На думку ОСОБА_1 суди безпідставно стягнули з неї 790 000,00 грн штрафу за непогашення існуючих на час переходу до покупця ( ОСОБА_1 ) права власності на об`єкт приватизації боргів перед бюджетом відповідно до частини п`ятої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", якою насправді передбачено відповідальність за інше правопорушення - за невиконання зобов`язань щодо виникнення податкового боргу, якого не існувало на час укладення договору чи переходу до покупця права власності на об`єкт приватизації.

5. Позиція інших учасників справи

5.1. У відзивах на касаційну скаргу Прокурор та РВ ФДМУ просять судові рішення залишити без змін як законні та обґрунтовані.

6. Позиція Верховного Суду

6.1. Заслухавши суддю-доповідачку, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке.

6.2. Забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, суд, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

6.3. ОСОБА_1 у касаційній скарзі як підставу касаційного оскарження визначила, зокрема пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України.

6.4. Так, скаржниця вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме щодо застосування частини п`ятої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна".

6.5. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

6.6. Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

6.7. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

6.8. Колегія суддів ураховує, що правовідносини у справі, що розглядається, виникли у зв`язку з укладанням сторонами договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації.

6.9. Правові, економічні та організаційні основи приватизації державного і комунального майна та майна, що належить Автономній Республіці Крим регулює Закон України "Про приватизацію державного і комунального майна" (далі - Закон № 2269-VIII).

6.10. Відповідно до статті 26 цього Закону № 2269-VIII "оформлення угод приватизації" договір купівлі-продажу об`єкта приватизації укладається між органом приватизації та переможцем електронного аукціону після сплати в повному обсязі ціни продажу об`єкта приватизації та протягом 25 робочих днів - для об`єктів малої приватизації, 35 робочих днів - для об`єктів великої приватизації з дня формування протоколу про результати електронного аукціону (абзац перший частини першої цієї статті).

6.11. За частиною другою статті 26 Закону № 2269-VIII до договору купівлі-продажу включаються передбачені умовами аукціону, викупу зобов`язання сторін щодо: збереження основних видів діяльності підприємства; технічного переозброєння, модернізації виробництва (сума інвестицій) та енергомодернізації об`єкта; виконання встановлених мобілізаційних завдань; погашення боргів із заробітної плати та перед бюджетом, простроченої кредиторської заборгованості підприємства; забезпечення соціальних гарантій працівникам згідно з вимогами трудового законодавства; вимог та додаткових обмежень природоохоронного законодавства щодо користування об`єктом; оплати послуг юридичних та фізичних осіб (у разі їх залучення), пов`язаних із виконанням заходів з приватизації об`єктів державної власності, зокрема: проведення обов`язкового екологічного аудиту у випадках, передбачених законодавством; підготовки об`єктів малої приватизації до приватизації, зокрема проведення інвентаризації, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та виготовлення технічної документації; проведення оцінки майна в процесі приватизації у випадках, передбачених цим Законом.

6.12. У разі укладення договорів купівлі-продажу під інвестиційні зобов`язання такі договори можуть містити умови щодо забезпечення виконання таких зобов`язань у вигляді банківської гарантії, а також щодо недопущення виникнення податкового боргу до виконання зобов`язань у визначені договором строки. Умови щодо недопущення податкового боргу обов`язково включаються до договорів купівлі-продажу під інвестиційні зобов`язання у випадках наявності у покупця чи отримання ним у результаті приватизації вирішального впливу на управління чи діяльність юридичної особи (абзац п`ятнадцятий частини другої статті 26).

6.13. Тобто законодавець визначив умови щодо 1) погашення боргів із заробітної плати та перед бюджетом та2) щодо недопущення виникнення податкового боргу до виконання зобов`язань у визначені договором строки як окремі умови, що можуть бути включені до договору купівлі-продажу об`єкта приватизації незалежно одна від одної.

6.14. Частиною третьою цієї ж статті унормовано, що виключними умовами для розірвання договору купівлі-продажу об`єкта приватизації в порядку, передбаченому законодавством, є, зокрема невиконання умов продажу об`єкта і зобов`язань покупця, визначених договором купівлі-продажу, в установлений таким договором строк.

6.15. На вимогу однієї із сторін договір купівлі-продажу може бути розірвано, у тому числі за рішенням суду, в разі невиконання іншою стороною зобов`язань, передбачених договором купівлі-продажу, у визначені строки або визнано недійсним за рішенням суду (частина дев`ята статті 26 Закону № 2269-VIII).

6.16. У разі розірвання в судовому порядку договору купівлі-продажу у зв`язку з невиконанням покупцем договірних зобов`язань приватизований об`єкт підлягає поверненню в державну (комунальну) власність. Порядок повернення в державну (комунальну) власність об`єктів приватизації в разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об`єктів затверджується Фондом державного майна України. Порядок повернення сплаченої переможцем аукціону ціни продажу об`єкта приватизації визначається Кабінетом Міністрів України (частини десята та одинадцята статті 26 Закону № 2269-VIII).

6.17. Контроль за виконанням умов договору купівлі-продажу, укладеного з переможцем аукціону, та викупу об`єктів приватизації здійснює орган приватизації. Порядок здійснення контролю за виконанням зобов`язань, визначених у договорі купівлі-продажу, затверджує Фонд державного майна України (частини перша, друга статті 27 Закону № 2269-VIII).

6.18. Як вже зазначалось, за обставинами справи, що розглядається, РВ ФДМУ провело перевірку виконання умов договору, за результатами якої встановлено факт невиконання відповідачкою взятих не себе зобов`язань, передбачених пунктом 6.3 (покупець зобов`язаний надавати на вимогу продавця інформацію, необхідну для здійснення ним контролю за виконанням умов цього договору) та підпунктом 6.5.1. пункту 6.5. договору (покупець зобов`язаний виконати умови продажу Об`єкта приватизації (передбачені умовами аукціону), а саме забезпечити (пункт 6.5.): погашення протягом 6 (шести) місяців від дати переходу права власності на Об`єкт приватизації боргів із заробітної плати, перед бюджетом у розмірі, що складеться на дату переходу до покупця права власності на Об`єкт приватизації).

6.19. Звертаючись з позовом у цій справі, Прокурор просив розірвати договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації у зв`язку з невиконанням відповідачкою наведених умов договору, а також стягнути з відповідачки штраф, нарахований на підставі частини п`ятої статті 29 Закону № 2269-VIII. Спірним у цьому випадку є саме нарахування штрафу.

6.20. Частинами першою та другою статті 193 Господарського кодексу України (чинному на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - ГК України) встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

6.21. Особливості господарсько-правової відповідальності визначені ГК України. Так, за частиною першою статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

6.22. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша та друга статті 217 ГК України).

6.23. За частиною першою статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

6.24. У постанові від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що за наведеними вище положеннями ГК України господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

6.25. Нормативно-правове забезпечення сфери господарювання є однією з форм здійснення державою регулювання господарської діяльності. Водночас за змістом статті 1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності є спрямованою на вдосконалення правового регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, недопущення прийняття економічно недоцільних та неефективних регуляторних актів, зменшення втручання держави у діяльність суб`єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, що здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

6.26. Так, за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

6.27. Таким чином, тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо підстав застосування відповідальності за порушення відповідачем грошового зобов`язання має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання такої відповідальності у господарських правовідносинах.

6.28. Стаття 231 ГК України регулює розмір штрафних санкцій таким чином. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

6.29. У розділі 8 договору "Відповідальність покупця" сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання умов цього договору покупець несе відповідальність, встановлену цим договором та законодавством України (пункт 8.1).

У разі повного або часткового невиконання умов цього договору встановлюється така відповідальність покупця:

- у разі невиконання або неналежного виконання покупцем умов цього договору у зв`язку з визнанням банкрутом підприємства, єдиний майновий комплекс якого є Об`єктом приватизації, покупець сплачує штраф у розмірі 100 відсотків суми невиконаних ним зобов`язань, але не менш як 10 відсотків ціни придбаного Об`єкта приватизації. При цьому достатнім підтвердженням факту невиконання або неналежного виконання умов цього договору є прийняття господарським судом постанови про визнання банкрутом підприємства, єдиний майновий комплекс якого є Об`єктом приватизації. Порушення провадження у справі про банкрутство (введення процедури розпорядження майном, санації) не звільняє покупця Об`єкта приватизації від відповідальності за невиконання умов цього договору;

- інша відповідальність, встановлена договором та законодавством України (пункт 8.2).

6.30. Тож у договорі купівлі-продажу об`єкта малої приватизації штраф за порушення, допущені відповідачкою, сторони не передбачили.

6.31. Поряд із цим статтею 29 Закону № 2269-VIII унормовано відповідальність за порушення законодавства про приватизацію. Так, за частиною першою цієї статті за порушення законодавства про приватизацію до винних осіб застосовується кримінальна, адміністративна, дисциплінарна, цивільно-правова відповідальність відповідно до законів України.

6.32. Відповідно до частини п`ятої статті 29 Закону № 2269-VIII у разі повного або часткового невиконання умов договорів купівлі-продажу встановлюється така відповідальність покупців:

- у разі порушення встановлених умовами договору купівлі-продажу інвестиційних зобов`язань покупцями сплачується штраф у розмірі невнесених інвестицій;

- у разі порушення встановлених умовами договору купівлі-продажу інвестиційних зобов`язань, забезпечених банківською гарантією, орган приватизації задовольняє свої вимоги в розмірі невнесених інвестицій за рахунок банківської гарантії;

- у разі невиконання або неналежного виконання покупцем умов договору купівлі-продажу майна (акцій, часток) підприємства у зв`язку з визнанням такого підприємства банкрутом покупець сплачує штраф у розмірі 100 відсотків суми невиконаних ним зобов`язань, але не менш як 10 відсотків ціни придбаного об`єкта приватизації. При цьому достатнім підтвердженням факту невиконання або неналежного виконання умов договору купівлі-продажу є прийняття господарським судом постанови про визнання банкрутом підприємства, майно (акції, частки) якого є об`єктом купівлі-продажу. Порушення провадження у справі про банкрутство (введення процедури розпорядження майном, винесення ухвали про проведення санації) не звільняє покупця об`єкта приватизації від відповідальності за невиконання умов договору купівлі-продажу;

- у разі недотримання покупцем зобов`язань щодо збереження протягом визначеного періоду основних видів діяльності приватизованого об`єкта покупець сплачує штраф у розмірі 10 відсотків вартості придбаного майна;

- у разі невиконання покупцем умов договору купівлі-продажу майна (акцій, часток) підприємства щодо виникнення податкового боргу покупець сплачує штраф у розмірі 10 відсотків суми податкового боргу.

Штрафи стягуються з винних осіб за рішенням суду в установленому порядку та перераховуються до Державного бюджету України.

6.33. Колегія суддів ураховує, що укладений сторонами договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації не містить умови уникнення (недопущення) покупцем виникнення податкового боргу. Натомість стаття 26 Закону № 2269-VIII дійсно містить положення про те, що у разі укладення договорів купівлі-продажу під інвестиційні зобов`язання такі договори можуть містити умови щодо забезпечення виконання таких зобов`язань у вигляді банківської гарантії, а також щодо недопущення виникнення податкового боргу. Втім, аналіз наведеної норми свідчить про те, що вона застосовна до договорів купівлі-продажу, укладені саме під інвестиційні зобов`язання, яких укладений у цій справі договір не містить.

6.34. Позиція прокурора, наведена у позові, свідчить про те, що він ототожнює зобов`язання з "погашення боргів із заробітної плати, перед бюджетом" та "недопущення виникнення податкового боргу", за невиконання яких Закон передбачає різні правові наслідки - розірвання договору у першому випадку та стягнення штрафу в іншому. При цьому законодавець передбачив можливість існування такої умови договору як недопущення виникнення податкового боргу, проте у випадках, визначених окремо в абзаці п`ятнадцятому частини другої статті 26 Закону № 2269-VIII.

6.35. Додатково слід зазначити, що розділ 8 укладеного сторонами договору з переліку штрафів, наведених у абзацах першому - п`ятому частини п`ятої статті 29 Закону № 2269-VIII, містить лише абзац третій (визнання підприємства банкрутом), що також свідчить про те, що до відповідачки не може бути застосована відповідальність за зобов`язання, які вона не приймала.

6.36. Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами скаржниці про відсутність підстав для застосування до неї штрафу, передбаченого абзацом п`ятим частини п`ятої статті 29 Закону № 2269-VIII.

6.37. Втім, суди попередніх інстанцій наведеного не врахували, у зв`язку з чим дійшли помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. А тому судові рішення в цій частині слід скасувати, та ухвалити нове - про відмову у позові, відповідно касаційну скаргу в цій частині слід задовольнити.

6.38. Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, колегія суддів зазначає таке.

6.39. Згідно із положеннями пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

6.40. При цьому згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

6.41. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики з вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції є запорукою дотримання принципу правової визначеності.

6.42. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де є схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц.

6.43. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц, правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ.

6.44. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків суду касаційної інстанції в кожній конкретній справі. Схожа правова позиція є усталеною та знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц.

6.45. Відповідно, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

6.46. При цьому посилання скаржника на неврахування висновків Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження не можуть бути взяті до уваги судом касаційної інстанції, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

6.47. За доводами скаржниці, ухвалюючи оскаржувані рішення, суди неправильно застосували

- статті 1311 Конституції України, частин третьої, четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", частини четвертої статті 53, пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України без урахування висновку щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 08.12.2020 у справі № 908/1664/19, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18;

- частини четвертої статті 238 ГПК України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 24.06.2021 у справі № 11-2сап21 та від 23.05.2023 у справі № 910/2686/22.

6.48. Так, у постанові Верховного Суду від 08.12.2020 у справі № 908/1664/19 (на яку посилається скаржниця) викладено висновок про те, що "визначення прокурором свого правового статусу як самостійного позивача у справі, за наявності органу місцевого самоврядування, уповноваженого на здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, не нівелює його обов`язку щодо дотримання порядку представництва, дотримання процедури, встановленої частинами 3 та 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", та надання можливості такому органу самостійно звернутися до суду за захистом порушених прав держави".

6.49. У постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду виснувала про те, що: "Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

[...]

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно із частиною четвертою статті 53 ГПК України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу, про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті.

Якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду)".

6.50. Втім, за обставинами справи, що розглядається, саме РВ ФДМУ звернулося до прокуратури з листом, в якому з просило вжити заходів прокурорського реагування та розглянути можливість звернення з позовом в інтересах держави в особі РВ ФДМУ, а тому висновки у наведених скаржницею постановах Верховного Суду не є релевантними.

6.51. Колегія суддів звертає увагу на те, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

6.52. Колегія суддів констатує, що висновки у наведених скаржницею справах та у цій справі, в якій подано касаційну скаргу не можуть вважатися у наведеному випадку подібними через те, що такі висновки у вказаних справах виокремлені скаржницею із контексту судових рішень, при цьому не ураховані викладені в рішеннях правові позиції Верховного Суду стосовно спірних правовідносин та предмета спору в контексті досліджуваних судами у вказаних справах доказів та встановлених фактичних обставин.

6.53. З огляду на зазначене підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК, не знайшла підтвердження.

6.54. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено), покладається на скаржника.

6.55. За вказаних обставин касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 у вказаній частині підлягає закриттю відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

7. Висновки Верховного Суду

7.1. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення у цій частині без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

7.2. Згідно з частиною першою статті 311 цього Кодексу суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

7.3. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

7.4. Враховуючи викладене за результатами касаційного перегляду оскаржені судові рішення в частині задоволення позову про стягнення з відповідачки штрафу підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові в цій частині. В іншій частині правові підстави для скасування судових рішень відсутні, а касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 у цій справі на постанову та рішення, відкрите за виключним випадком, передбаченим пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, належить закрити.

8. Судові витрати

8.1. Відповідно до приписів статті 129, підпункту в пункту 4 частини першої статті 315 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної та касаційної скарги в частині однієї майнової вимоги про стягнення штрафу слід покласти на прокуратуру.

Керуючись статтями 129, 296, 300, 301, 308, 309, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 у справі № 911/3178/24 на рішення Господарського суду Київської області від 05.03.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025, відкрите за виключним випадком, передбаченим пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. В іншій частині касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

3. Рішення Господарського суду Київської області від 05.03.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025 у справі № 911/3178/24 в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 790 000,00 грн скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

4. В іншій частині рішення Господарського суду Київської області від 05.03.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025 у справі № 911/3178/24 залишити без змін.

5. Стягнути з Київської обласної прокуратури (01601, м. Київ, бул. Л. Українки, 27/2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 17 775 (сімнадцять тисяч сімсот сімдесят п`ять) грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги та 23 700 (двадцять три тисячі сімсот) грн судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Г. Мачульський

Є. Краснов