ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2025 р. Справа № 924/1087/25

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Субботіної Л.О. за участю секретаря судового засідання Мізика М.А., розглянувши матеріали

за позовом фізичної особи - підприємця Невінчаної Ганни Володимирівни селище Кирнасівка Тульчинського району Вінницької області

до фізичної особи - підприємця Собчинської Ганни Віталіївни м. Хмельницький

про стягнення 10000,00 грн

Представники сторін:

позивач: Невінчана Г. В.

відповідач: не з`явилася

Рішення приймається 17.12.2025, оскільки в судовому засіданні 03.12.2025 оголошувалась перерва.

В судовому засіданні відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Хмельницької області 22.10.2025 надійшла позовна заява фізичної особи - підприємця Невінчаної Ганни Володимирівни до фізичної особи - підприємця Собчинської Ганни Віталіївни про стягнення 10000,00 грн, з яких 3000,00 грн заборгованості та 7000,00 грн збитків у вигляді упущеної вигоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що між сторонами був укладений договір - замовлення на внутрішні перевезення №02-1/06/25 від 02.06.2025, за умовами якого позивач зобов`язувалась здійснити вантажні перевезення, а саме з м. Красилів Хмельницької області до м. Черкаси, а відповідач - сплатити грошові кошти за надані послуги на умовах, передбачених договором. В договорі-замовленні визначені умови оплати: на р/р протягом 2-3 б/д після отримання оригіналів з мокрими печатками. Позивач зазначає, що загальна вартість внутрішніх перевезень склала 10 000,00 грн. Свої зобов`язання з надання послуг внутрішніх перевезень з м. Красилів Хмельницької області до м. Черкаси позивач виконала в повному обсязі, про що свідчить акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № б/н від 03.06.2025 та рахунок-фактура №000000015 від 02.06.2025. Проте ФОП Собчинська Г.В. свої зобов`язання з оплати послуг внутрішніх перевезень не виконала в повному обсязі. 13 червня 2025 року відповідач оплатила по рахунку №15 кошти лише в сумі 7000,00 грн згідно з платіжною інструкцією №764807596 від 13.06.2025. Заборгованість за договором №02-1/06/25 від 02.06.2025 складає 3 000,00 грн. Позивач звертає увагу, що направляла відповідачу претензію №1 від 11.06.2025 та лист № 1 від 04.07.2025 щодо сплати заборгованості. Однак відповідач не погасила усю суму заборгованості, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Крім того, позивач вказує, що оскільки відповідач відмовилася здійснити своєчасно оплату наданих послуг, то позивач була вимушена здійснювати простій транспортного засобу, адже не було можливості купити пальне, що спричинило неможливість виконання договору-заявки №21 про перевезення вантажу від 06.06.2025 на чергове перевезення з наступним замовником на суму 7 000,00 грн. З огляду на викладене, позивач стверджує, що протиправними діями відповідача їй завдано збитків у вигляді упущеної вигоди на суму замовлення, яка зазначена вище.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2025, вказану позовну заяву передано для розгляду судді Субботіній Л.О.

Ухвалою суду від 03.11.2025 (після усунення недоліків) позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 924/1087/25 в порядку розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 12:00 год. 03 грудня 2025 року, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов та наявних у неї доказів до 24 листопада 2025 року включно, встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив та наявних у неї доказів до 03 грудня 2025 року включно.

До суду 24.11.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання підтверджує, що між сторонами був укладений договір-замовлення на внутрішні перевезення № 02-1/06/25 від 02.06.2025. Вказує, що до невід`ємних умов договору належать назви сторін стосовно здійснюваного ними характеру господарської діяльності. У згаданому договорі сторона позивача зазначена як перевізник, а сторона відповідача як експедитор. Оскільки договір укладено в письмовій формі, то і будь - які зміни до договору вчиняються у письмовій формі. Однак позивач в акті здачі - приймання робіт від 03.06.2025, надісланому для оплати, самовільно змінила назву відповідача на замовника, чим суттєво змінила характер та базу оподаткування господарської діяльності останнього, завдаючи додаткових витрат на сплату єдиного податку за 2 кв. 2025 року. Відповідач зазначає, що на виставлені зауваження відповідача позивач не відреагувала і пропозицію надіслати виправлений акт не виконала. Зазначений акт, на думку відповідача, є нікчемним та недійсним. Проте незважаючи на вказане, відповідач 13.06.2025 та 28.10.2025 сплатила 7500,00 грн. Сума залишку в розмірі 2500,00 грн притримується відповідачем до моменту надання позивачем дійсного акту. Таким чином, відповідач вважає, що оскільки позивачем не наданий дійсний акт здачі-прийняття робіт, оформлений відповідно до умов договору, то термін виконання зобов`язання не завершився, і у позивача відсутні підстави для звернення до суду. Тому на підставі ст. 616 ЦК України відповідач заперечує проти позову в цій частині. Щодо позову в частині 7000,00 грн збитків у вигляді упущеної вигоди відповідач вказує, що визначені у договорі документи (в т.ч. недійсний акт) були отримані відповідачем 09.06.2025. Отже, відповідно до ст. 530 ЦК України зобов`язання щодо погашення заборгованості за умовами договору могло виникнути у відповідача не раніше 11.06.2025. Позивач в обґрунтування понесених нею збитків через діяльність відповідача надала договір-заявку №21 про перевезення вантажу від 06.06.2025 з іншим замовником, який не оформлений належним чином через відсутність підпису замовника та печатки виконавця. Тому ці збитки не мають причинного зв`язку між діяльністю відповідача, як боржника, та втратами позивача, оскільки виникли до моменту виникнення боргового зобов`язання у відповідача, а інших доказів позивач не надав. Більше того, на підставі ст. 616 ЦК України позивач не може посилатися на порушення відповідачем зобов`язання через його власну вину в ненаданні останньому дійсного акту. Таким чином, враховуючи вищезазначене, відповідач вважає, що позивач не надав достатніх доказів причетності її до понесених збитків, а тому на підставі ст. 54 ГПК України заперечує проти позову в цій частині.

Позивач у відповіді на відзив від 03.12.2025 не погоджується та заперечує той факт, що вона надала нікчемний та недійсний акт виконаних робіт і самовільно змінила умови договору, оскільки згідно законодавства є певні вимоги до складання акту і позивач їх жодним чином не порушувала, акт складений відповідно до норм законодавства. Щодо упущеної вигоди, зазначає, що перед тим, як укладати договір позивач завжди пише замовнику, що відправка документів відбувається за рахунок отримувача, на що зі сторони відповідача не було жодних заперечень рівно до того моменту, як позивач їх надіслала новою поштою 03.06.2025. Але отримувач відмовилася їх забрати і сказала, що позивач має оплатити витрати. Після оплати витрат нової пошти відповідач забрала рахунок та акт і відразу ж відмовилася платити, оскільки на її думку акт невірний. Саме через це й була відмова у наступному перевезенні, оскільки протягом 2-3 днів не було розрахунку, і авто вимушено стояло. Стосовно неналежно оформленого договору з іншим замовником позивач зазначає, що договір між ФОП Невінчаною Г.В. та ФОП Собчинською Г.В. також були підписані однією стороною і так працює більшість, ні з ким проблем з цього питання не виникало. З огляду на викладене, позивач просить задовольнити позов у повному обсязі.

В судовому засіданні 03.12.2025 суд задовольнив клопотання відповідача від 03.12.2025 про долучення до матеріалів справи копій експрес-накладних, встановив відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив до 10 грудня 2025 року включно та оголосив перерву в судовому засіданні до 12:00 год. 17 грудня 2025 року, про що постановлені ухвали із занесенням до протоколу судового засідання.

До суду 10.12.2025 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких остання додатково зазначає, що попередня умова позивача про оплату поштового відправлення отримувачем не стала частиною договору-замовлення №02-1/06/25 від 02.06.2025, а отже втратила актуальність. Позивач добровільно, без примусу, хоча і добровільно, оплатила доставку документів, а отже своїми діями погодилась із пропозицією відповідача здійснювати оплату поштового відправлення за рахунок позивача. Документи були отримані відповідачем 09.06.2025. Відповідно до умов договору зобов`язання сплатити вартість перевезення виникає протягом 2-3 банківських діб з моменту отримання документів, тобто з 11-12.06.2025. Отже, воно не має ніякого зв`язку з подіями, що відбулися у перевізника 06.06.2025. На підставі ст. 616 ЦК України позивач не може посилатися на порушення відповідачем зобов`язання через його власну вину в ненаданні останньому дійсного акту. Таким чином, враховуючи вищезазначене, відповідач вважає, що позивач не надав достатніх доказів зв`язку між діями позивача та понесеними ним збитками, а тому на підставі ст. 54 ГПК України заперечує проти позову в цій частині. Додатково вказує, що 07.12.2025 позивачу було сплачено 1500,00 грн. Сума залишку в розмірі 1000,00 грн. притримується відповідачем до моменту надання позивачем дійсного акту.

В судовому засіданні 17.12.2025 суд постановив ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання, якою відмовив у задоволенні заяви відповідача про вступ у справу як третьої особи Собчинського В.А., оскільки відповідно до ч. 1 ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть бути залучені до участі у справі на стороні позивача або відповідача лише до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач в судовому засіданні 17.12.2025 підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, що викладені у позовній заяві.

Відповідач для участі в судовому засіданні 17.12.2025 не з`явилась, до суду надіслала заяву, в якій просить відхилити позов та закрити провадження у справі. В обґрунтування заяви вказала про здійснення доплати в сумі 1000,00 грн на рахунок позивача, в зв`язку із чим зобов`язання за договором добровільно погашено у повному обсязі до моменту вирішення справи по суті.

Суд під час розгляду матеріалів справи встановив наступні обставини.

Між фізичною особою - підприємцем Собчинською Г.В. (експедитор) та фізичною особою - підприємцем Невінчаною Г.В. (перевізник) було укладено договір - замовлення №02-1/06/25 на внутрішнє перевезення від 02.06.2025, відповідно до умов якого сторони погодили організувати перевезення за маршрутом: м. Красилів (Хмельницька обл.) - м. Черкаси, дата завантаження: 02.06.2025 з 09.00 год., строк доставки 03.06.2025 до 16.00 год. Вартість перевезення 10000,00 грн (без ПДВ) на р/р протягом 2-3 б/д після отримання оригіналів з мокрими печатками вантажоотримувача (видаткова накладна, ТТН - 2 прим. від кожного отримувача вантажу, рахунку - фактури, акту виконаних робіт).

З метою проведення оплати за надані послуги позивач виставила відповідачу рахунок - фактуру №000000015 від 02.06.2025 на суму 10000,00 грн.

Матеріали справи містять також акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) №б/н від 03.06.2025 на надання послуг з вантажного перевезення м. Красилів (Хмельницька обл.) - м. Черкаси в період 02-03.06.2025 на суму 10000,00 грн.

11 червня 2025 року фізична особа - підприємець Невінчана Г.В. звернулась до фізичної особи - підприємця Собчинської Г.В. з претензією про сплату заборгованості за рахунком - фактурою №15 від 02.06.2025 в сумі 10000,00 грн.

Згідно з платіжною інструкцією №764807596 від 13.06.2025 відповідач сплатила на рахунок позивача кошти в сумі 7000,00 грн за вантажні перевезення згідно рахунку №15 від 02.06.2025.

В подальшому позивач надіслала на адресу відповідача лист № 1 від 04.07.2025, в якому просила в добровільному порядку сплатити заборгованість за рахунком - фактурою №15 від 02.06.2025 та актом виконаних робіт від 03.06.2025 в сумі 3000,00 грн. Вказаний лист надісланий відповідачу 08.07.2025, що підтверджується поштовою накладною з описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком відділення поштового зв`язку від 08.07.2025.

Відповідно до платіжної інструкції №С38С-СА3Е-54РВ-НМ03 від 28.10.2025 фізична особа - підприємець Собчинська Г.В. сплатила на користь фізичної особи - підприємця Невінчаної Г.В. 500,00 грн за вантажні перевезення згідно рахунку №15 від 02.06.2025.

В подальшому після відкриття провадження у справі відповідач сплатила на користь позивача 2500,00 грн з призначенням платежу за вантажні перевезення згідно рахунку №15 від 02.06.2025, що підтверджується платіжними інструкціями №ОВОР-НС91-5К30-6ТКА від 07.12.2025 та №В2НВ-Н6К1-Н702-8ММК від 16.12.2025.

На підтвердження понесених збитків, завданих несвоєчасною оплатою відповідачем наданих послуг перевезення, позивач долучила до матеріалів справи заявку №21 на перевезення вантажу від 06.06.2025, складену між фізичною особою - підприємцем Буркою Л.Л. (замовник) та фізичною особою - підприємцем Невінчаною Г.В. (перевізник) на здійснення перевезень на суму 7000,00 грн. Зазначена заявка підписана лише Невінчаною Г.В.

Крім того, матеріали справи містять експрес - накладні №4640 та №5758 від 03.06.2025, в яких зазначений плановий час доставки відправлення - 04.06.2025, дата фактичного отримання - 09.06.2025, а також скріншоти листування в месенджері Вайбер.

Аналізуючи надані докази та пояснення сторін, оцінюючи їх у сукупності, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 909 ЦК України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 916 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Суд встановив, що між фізичною особою - підприємцем Собчинською Г.В. (експедитор) та фізичною особою - підприємцем Невінчаною Г.В. (перевізник) було укладено договір - замовлення №02-1/06/25 на внутрішнє перевезення від 02.06.2025, відповідно до умов якого сторони погодили організувати перевезення за маршрутом: м. Красилів (Хмельницька обл.) - м. Черкаси, дата завантаження: 02.06.2025 з 09.00 год., строк доставки 03.06.2025 до 16.00 год. Вартість перевезення 10000,00 грн (без ПДВ). Порядок оплати: на р/р протягом 2-3 б/д після отримання оригіналів з мокрими печатками вантажоотримувача (видаткова накладна, ТТН - 2 прим. від кожного отримувача вантажу, рахунку - фактури, акту виконаних робіт).

На виконання умов договору позивач надала відповідачу послуги перевезення вантажу, про що був складений акт виконаних робіт від 03.06.2025 в сумі 3000,00 грн.

Вказані обставини не заперечуються відповідачем у справі.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд встановив, що позивач виставляла відповідачу рахунок - фактуру №000000015 від 02.06.2025 на оплату наданих послуг з перевезення ватажу на суму 10000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в повному обсязі розрахувалась із позивачем за надані послуги, що підтверджується платіжними інструкціями №764807596 від 13.06.2025 на суму 7000,00 грн, №С38С-СА3Е-54РВ-НМ03 від 28.10.2025 на суму 500,00 грн, №ОВОР-НС91-5К30-6ТКА від 07.12.2025 на суму 1500,00 грн та №В2НВ-Н6К1-Н702-8ММК від 16.12.2025 на суму 1000,00 грн.

З огляду на зазначене, відповідач подала клопотання про закриття провадження у справі в частині заборгованості, в зв`язку з відсутністю предмета спору.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду справи без винесення рішення суду, у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, зокрема, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. За таких обставин, подальше продовження процесу стає недоцільним.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Суд враховує, що провадження у справі №924/1087/25 було відкрито ухвалою суду від 03.11.2025.

Згідно з платіжними інструкціями №764807596 від 13.06.2025 та №С38С-СА3Е-54РВ-НМ03 від 28.10.2025 відповідач здійснила оплату наданих позивачем послуг на суму 7500,00 грн.

Таким чином, на день відкриття провадження у справі, у відповідача існувала заборгованість в розмірі 2500,00 грн. Разом з тим, позивач заявила до суду позовні вимоги про стягнення 3000,00 грн заборгованості. Зважаючи на викладене, суд відмовляє у стягненні 500,00 грн заборгованості, оскільки вказані кошти були сплачені відповідачем до відкриття провадження у справі, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог у цій частині.

Після відкриття провадження у даній справі відповідач сплатила позивачу кошти в розмірі 2500,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №ОВОР-НС91-5К30-6ТКА від 07.12.2025 та №В2НВ-Н6К1-Н702-8ММК від 16.12.2025.

Тому суд на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині позовних вимог фізичної особи - підприємця Невінчаної Ганни Володимирівни до фізичної особи - підприємця Собчинської Ганни Віталіївни про стягнення 2500,00 грн заборгованості за надані послуги.

Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення 7000,00 грн збитків у вигляді упущеної вигоди, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконане боржником.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки.

При цьому, протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Також відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди.

Отже, при зверненні з позовом про стягнення збитків, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача збитків, наявність збитків та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, що виражається в тому, що збитки мають виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача збитків, а боржник зі свого боку має доводити відсутність своєї вини у заподіянні збитків.

Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності.

Слід зазначити, що господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення збитків, позивач вказує на несвоєчасну оплату відповідачем вартості наданих послуг перевезення, що спричинило неможливість виконання позивачем своїх договірних зобов`язань перед іншим контрагентом та, як наслідок, отримання відповідного доходу.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу не є достатньою підставою для його стягнення, оскільки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані за звичайних обставин (мають реальний, передбачуваний та очікуваний характер).

Позивач вказує, що порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо здійснення своєчасної оплати за надані послуги перевезення вантажу зумовило неможливість виконання позивачем своїх зобов`язань за договором-заявкою №21 про перевезення вантажу від 06.06.2025 на чергове перевезення з наступним замовником на суму 7 000,00 грн, оскільки не було можливості купити пальне і мав місце простій транспортного засобу.

Разом з тим, як вбачається із умов договору - замовлення №02-1/06/25 на внутрішнє перевезення від 02.06.2025, відповідач зобов`язувалася здійснити оплату за надані послуги перевезення протягом 2-3 б/д після отримання оригіналів з мокрими печатками вантажоотримувача (видаткова накладна, ТТН - 2 прим. від кожного отримувача вантажу, рахунку - фактури, акту виконаних робіт).

Згідно з експрес-накладними №4640 та №5758 від 03.06.2025, вказані документи були отримані відповідачем лише 09.06.2025, що не заперечується сторонами у справі.

За таких обставин відповідач зобов`язана була сплатити за надані послуги не пізніше 12.06.2025.

Доводи позивача з приводу того, що відповідач неправомірно відмовилась сплачувати кошти за відправку документів та отримати документи від позивача суд до уваги не приймає, оскільки такий обов`язок не був покладений на відповідача за умовами укладеного між сторонами договору.

Крім того, суд зазначає, що згідно з експрес-накладними №4640 та №5758 від 03.06.2025, плановий час доставки документів зазначений 04.06.2025.

За приписами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином, з врахуванням визначених договором строків оплати (протягом 2-3 банківських днів) навіть у разі отримання відповідачем документів 04.06.2025, вона зобов`язана була оплатити надані послуги не пізніше 09.06.2025, оскільки 7-8 червня 2025 року були вихідними днями.

За таких обставин несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати наданих позивачем послуг жодним чином не вплинуло на можливість позивача закупити пальне та виконати заявку № 21 на перевезення ватажу від 06.06.2025, оскільки прострочення відповідача мало місце після настання строків перевезення, визначених в заявці № 21 (06.06.2025).

Більш того, долучена до матеріалів справи заявка № 21 на перевезення ватажу від 06.06.2025 не містить підпису контрагента позивача, тому за відсутності інших доказів не може вважатись належним та допустимим доказом на підтвердження заподіяння позивачу збитків у вигляді упущеної вигоди.

Додатково суд враховує, що відсутність коштів на покриття витрат на пальне та простій транспорту є звичайним господарським ризиком позивача. При цьому неможливість виконання зобов`язань позивача може бути наслідком, зокрема неналежного фінансового планування позивачем своєї господарської діяльності, відсутності резервних коштів, укладення договору до отримання оплати за попереднім договором, тощо, тобто наслідком дій самого позивача.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, в тому числі причинного зв`язку між діями відповідача та спричиненою позивачу шкодою, у зв`язку із чим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача збитків.

Судові витрати з оплати судового збору, який був сплачений в мінімально визначеному законодавством розмірі, згідно з ст. 129 ГПК України покладаються на позивача, у зв`язку з відмовою у позові.

Керуючись ст. ст. 20, 24, 27, 73, 74, 76-80, 86, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст.ст.232, 233, 236-238, 240-242, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог фізичної особи - підприємця Невінчаної Ганни Володимирівни до фізичної особи - підприємця Собчинської Ганни Віталіївни про стягнення 2500,00 грн заборгованості за надані послуги.

У позові фізичної особи - підприємця Невінчаної Ганни Володимирівни до фізичної особи - підприємця Собчинської Ганни Віталіївни про стягнення 500,00 грн заборгованості за надані послуги та 7000,00 грн збитків відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення. Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 ГПК України.

Повне рішення складено 22.12.2025.

Суддя Л.О. Субботіна

Рішення надсилається сторонам до електронних кабінетів.