РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.11.2025Справа № 910/11689/25

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Дніпробуд"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Віа-Авто"
простягнення 5 224 000 грн 00 коп.
Представники сторін
від позивача не з`явився від відповідача не з`явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18.09.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Дніпробуд" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віа-Авто" про стягнення 5 224 000 грн 00 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору про часткову участь у будівництві від 19.07.2012 № 02-19/07-12 не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного спорядження об`єкту, у зв`язку з чим позивачем нараховано 5 224 000 грн 00 коп. штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2025 відкрито провадження у справі № 910/11689/25 та прийнято позовну заяву до розгляду, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.10.2025.

13.10.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про участь в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2025 суд, в порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, повідомив учасників судового процесу про оголошення перерви в підготовчому засіданні на 10.11.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 101.11.2025 суд, в порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, повідомив учасників судового процесу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 27.11.2025.

27.11.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заява про долучення документів та заява про розгляд справи без участі позивача.

Представники сторін в судове засідання 27.11.2025 не з`явились. Представник відповідача про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про дату та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 27.11.2025 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27.08.2008 між Київською міською радою (орендодавець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Дніпробуд" (орендар за договором) укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець, на підставі рішення Київської міської ради від 24.05.2007 № 613/1274, за актом приймання-передачі передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку, визначену даним договором.

Пунктом 2.1 договору оренди встановлено, що об`єктом оренди, відповідно до цього договору, є земельна ділянка з наступними характеристиками: місце розташування - Стратегічне шосе у Голосіївському районі м. Києва; розмір - 0,9794 га; цільове призначення - для будівництва житлових будинків з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом; кадастровий номер - :82:083:0045.

03.06.2019 між Київською міською радо та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Дніпробуд" укладено договір про поновлення оренди земельної ділянки, відповідно до пункту 1 якого сторони узгодили поновити на 5 (п`ять) років договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисаном В.І., 27.08.2008. за реєстровим номером № 3728 та зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 10.09.2008. за№ 79-6-00647.

З метою здійснення будівництва на орендованій земельній ділянці Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Дніпробуд" (сторона-1 за договором, позивач у справі) 19.07.2012 укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю "Віа-Авто" (сторона-2 за договором, відповідач у справі) договір про часткову участь у будівництві № 02-19/07-12, предметом якого є будівництво об`єкту сторонами, на умовах, визначених цим договором. Кожна із сторін виконує свою частку робіт, функцій, обов`язків, необхідних для будівництва об`єкту та отримує у власність частину об`єкту, відповідно до умов цього договору.

Для виконання стороною-2 своєї частки робіт та функцій по будівництву об`єкта, сторона-1 передає стороні-2 функції замовника, а сторона-2 зобов`язується належним чином виконувати зазначені функції та відповідні зобов`язання та забезпечити фінансування будівництва об`єкта за власний рахунок та/або із залученням коштів третіх осіб, відповідно до умов цього договору.

Сторона-1 передає стороні-2 за актом приймання-передачі будівельний майданчик та всі належні їм функції замовника, за винятком права продажу третім особам (фізичним/юридичним) майнових прав на частини об`єкта, що належить стороні-1, відповідно до пункту 6.2 статті 6 даного договору та права обтяження сторони-1 будь-якими грошовими зобов`язаннями перед третіми особами, а сторона-2 здійснює всі необхідні дії для будівництва об`єкта, продажу прав на частини об`єкта, що належать стороні-2, відповідно до пункту 6.2 статті 6 даного договору третім особам (фізичним/юридичним), оформлення за сторонами та/або третіми особами прав власності на частини об`єкту відповідно до умов цього договору та законодавства, а також право здійснювати всі інші дії, які є необхідними для досягнення мети за даним договором.

У розділах 2-9 договору № 02-19/07-12 сторони погодили предмет договору, строки реалізації договору, права та обов`язки сторін, обсяг участі сторін, порядок розрахунків, порядок розподілу частин об`єкту та оформлення майнових прав сторін на частини об`єкту, гарантії сторін, їх відповідальність, форс-мажор, строки, особливі умови, інші умови тощо.

Відповідно до пункту 2.5 договору №02-19/07-12 строки початку та закінчення дії цього договору визначені у наступному порядку: початок дії договору - з дня підписання сторонами цього договору та виконання стороною-1 обов`язку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 договору; закінчення дії договору - після остаточного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Згідно з пунктом 2.2 договору № 02-19/07-12 сторони розподіляють між собою майнові права на частини об`єкту у порядку, визначеному статтею 6 цього договору.

Підписанням даного договору сторона-1 передає стороні-2 функції замовника з правами та зобов`язаннями, визначеними даним договором (пункт 2.3 договору №02-19/07-12).

Сторони за цим договором можуть передавати (делегувати) одна одній, за умови отримання письмової згоди іншої сторони, частини своїх інших функцій, прав та обов`язків, які пов`язані з будівництвом об`єкту, що оформлюється окремими угодами з наданням відповідних доручень (пункт 2.4 договору №02-19/07-12).

Відповідно до пункту 12.3 договору №02-19/07-12, після укладення даного договору, сторона-1 не має права укладати з третіми особами будь-які договори (угоди, контракти) щодо земельної ділянки. Сторони не вправі на власний розсуд передавати свої права та обов`язки за цим договором третім особам без попередньої письмової згоди іншої сторони, за виключенням передачі третім особам майнових прав на частини об`єкту, які розподілені між сторонами, згідно з Протоколом розподілу площ в об`єкті.

У пунктах 3.1, 3.2 договору №02-19/07-12 сторони домовилися виконати умови даного договору у наступні строки: проектування об`єкту - строк 10 місяців з дня підписання цього договору; спорудження - строк 42 календарні місяці з дня підписання цього договору.

Черговість будівництва об`єкту та місце розташування будинків визначені сторонами в додатку № 6 до даного договору "Черговість будівництва та місце розташування будинків", який підписується у день підписання цього договору.

На виконання умов договору №02-19/07-12 сторонами було погоджено та підписано акт приймання-передачі будівельного майданчика від 19.07.2012 (додаток №1 до договору), згідно з яким сторона-1 передала, а сторона-2 прийняла для виконання підготовчих та будівельних робіт будівельний майданчик для будівництва об`єкту, що знаходиться: Стратегічне шосе у Голосіївському районі міста Києва. На будівельному майданчику знаходяться не належні стороні 110 гаражів (капітальне будівництво) з яких 12 металевих та нежитлове приміщення орієнтовною площею 15 кв.м.

За умовами пункту 4.1.1 договору № 02-19/07-12 підписанням цього договору сторона-1 зобов`язана передати стороні-2 всі функції замовника в обсязі, необхідному для реалізації цього договору. Факт передачі стороні-2 функцій замовника підтверджується підписанням цього договору. Також сторона-1, у момент підписання цього договору, надає стороні-2 довіреності, форма яких викладена у додатку № 2 до цього договору. Вказані довіреності видаються строком до закінчення будівництва об`єкту і не можуть бути достроково відкликані без розірвання цього договору.

Згідно з пунктом 7.15. договору №02-19/07-12 сторонами погоджено, що за порушення строків спорудження об`єкту, визначених пунктом 3.1. статті 3 цього оговору, більше ніж на 6 місяців сторона-2 зобов`язана сплавити на користь сторони-1 штраф у розмірі і 1 612 000 грн 00 коп. та в подальшому 1 000 000 грн 00 коп. за кожні 3 місяці такого порушення.

За порушення обов`язку, визначеного в пункті 4.3.11 договору, Стороца-2 зобов`язана сплатити Стороні-1 штраф у розмірі і 1 612 000 грн 00 коп. та в подальшому 1 000 000 грн 00 коп. за кожні 3 місяці такого порушення (пункт 7.16 договору №02-19/07-12).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Нормами статті 1130 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Відповідно до приписів статті 1131 Цивільного кодексу України умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Зі змісту вказаних законодавчих приписів вбачається, що за своєю суттю спільна діяльність на основі договору є договірною формою об`єднання осіб для досягнення спільної мети. При цьому виконання договору пов`язане, в тому числі, з будівництвом об`єкта - всього комплексу робіт, який включає в себе проектування об`єкту та спорудження об`єкту (пункт 1.1.10 договору № 02-19/07-12).

Так, відповідно до норм статті 318 Господарського кодексу України (чинного станом на день виникнення спірних правовідносин), статті 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно - кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчення будівельної роботи та оплати їх.

Згідно статті 317 Господарського кодексу України будівництво об`єктів виробничого та іншого призначення, підготовка будівельних ділянок, роботи з обладнання будівель, роботи з завершення будівництва, прикладні та експериментальні дослідження і розробки тощо, які виконуються суб`єктами господарювання для інших суб`єктів або на їх замовлення, здійснюються на умовах підряду. Для здійснення робіт, зазначених у частині першій цієї статті, можуть укладатися договори підряду: на капітальне будівництво (в тому числі субпідряду); на виконання проектних і досліджувальних робіт; на виконання геологічних, геодезичних та інших робіт, необхідних для капітального будівництва; інші договори. Загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України про договір підряду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язань по спорудженню та введенню в експлуатацію об`єкт будівництва відповідно до договору про часткову участь у будівництві від 19.07.2012 № 02-19/07-12, у зв`язку з чим заявлено вимоги про стягнення з відповідача 5 224 000 грн 00 коп. штрафних санкцій.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Заперечуючи проти розміру заявлених вимог відповідач зазначає, що розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій значно перевищує ціну договору (яка відповідачем навіть не була отримана), що суперечить принципам справедливості та розумності та фактично спрямовано на безпідставне збагачення позивача, у зв`язку з чим просить суд зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій до 12 000 грн 00 коп.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання (частина 2 статті 216 Господарського кодексу України).

Відповідно до положень частин 1, 4 статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (стаття 218 Господарського кодексу України).

Так, виходячи з положень частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з пунктом 1 статті 546, статті 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина 1 статті 548 Цивільного кодексу України).

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження виконання своїх зобов`язань, передбачених умовами договору, відсутності боргу з оплати штрафних санкцій або письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів.

Згідно статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсним чи розірвання договору про часткову участь у будівництві № 02-19/07-12 від 19.07.2012 та/або його окремих положень сторонами суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного договору на час його підписання та на протязі виконання з боку сторін також відсутні.

Суд зазначає, що згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Наразі, матеріалами справи підтверджується той факт, що в розумінні статей 610, 612 Цивільного кодексу України відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання, позаяк не виконав умови укладеного між сторонами договору в частині спорудження та введення в експлуатацію об`єкту будівництва у визначений договором строк.

Статтею 199 Господарського кодексу України передбачено, що виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватись передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина 1 статті 548 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України, частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Крім того, суд звертає увагу, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Отже, за висновками суду, норми чинного законодавства України не містять прямої заборони законодавця щодо одночасного застосування такого виду забезпечення виконання зобов`язання, як пеня та штраф, та, відповідно, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, зокрема, передбачених пунктом 6.6 Договору пені та штрафу.

При цьому, оскільки відповідачем допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, факт якого належним чином підтверджується матеріалами справи, суд доходить висновку, що передбачений умовами договору розмір пені узгоджується з приписами чинного законодавства України та, відповідно, про правомірність застосування позивачем передбаченої договором пені та наявність правових підстав для нарахування відповідачеві відповідних штрафних санкцій за прострочення виконання договірних зобов`язань.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності відповідно до умов договорів.

З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом перевірено розрахунки позивача, встановлено його правильність та відповідність вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача 5 224 000 грн 00 коп. штрафних санкцій визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтями 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Віа-Авто" (03039, місто Київ, провулок Червоноармійський, будинок 14, 7, 32, ідентифікаційний код 24882232) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна компанія "Дніпробуд" (03028, місто Київ, вулиця Стратегічне шосе, будинок 53, ідентифікаційний код 33593728) грошові кошти в розмірі 5 224 000 (п`ять мільйонів двісті двадцять чотири тисячі) грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 78 360 (сімдесят вісім тисяч триста шістдесят) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено: 22.12.2025

Суддя Н.Плотницька