РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.12.2025Справа № 910/12510/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Київського міського центру зайнятості

до Товариства з обмеженою відповідальністю Рівне Агро

про стягнення 162 000,00 грн.,

Без виклику (повідомлення) представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київський міський центр зайнятості (далі позивач, Центр зайнятості) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Рівне Агро (далі відповідач, Товариство) про стягнення 162 000,00 грн. неправомірно отриманої компенсації за облаштування робочих місць працевлаштованих осіб з інвалідністю.

Ухвалою від 10.10.2025 року господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі № 910/12510/25, вирішив здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також встановив відповідачу строк на подання відзиву 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

За умовами частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до частини 5 статті 242 Господарського процесуального кодексу України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З огляду на викладене, копія ухвали суду від 10.10.2025 року про відкриття провадження у справі № 910/12510/25 у порядку, визначеному законом, була надіслана судом в електронній формі шляхом надсилання її до електронного кабінету відповідача, та доставлена останньому 13.10.2025 року о 16:20 год. Наведені обставини підтверджуються наявним у матеріалах справи повідомленням про доставку означеного електронного листа.

Дата отримання судом інформації про доставку означеного документа в кабінет ЕС відповідача 13.10.2025 року о 16:35 год.

За умовами пункту 2 абзацу 1 частини 6, абзацу 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою господарського суду міста Києва від 10.10.2025 року, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Правові засади проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання, здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції, спрямований на забезпечення захисту та розвитку конкуренції, підвищення прозорості функціонування системи державної допомоги та дотримання міжнародних зобов`язань України у сфері державної допомоги встановлені Законом України Про державну допомогу суб`єктам господарювання.

За змістом частини 1 статті 1 наведеного Закону державною допомогою суб`єктам господарювання є підтримка у будь-якій формі суб`єктів господарювання за рахунок ресурсів держави чи місцевих ресурсів, що спотворює або загрожує спотворенням економічної конкуренції, створюючи переваги для виробництва окремих видів товарів чи провадження окремих видів господарської діяльності.

Надавачами державної допомоги є органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, а також юридичні особи, що діють від їх імені, уповноважені розпоряджатися ресурсами держави чи місцевими ресурсами і ініціюють та/або надають державну допомогу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 6 Закону України Про державну допомогу суб`єктам господарювання державна допомога може бути визнана допустимою, якщо вона надається для таких цілей:

1) сприяння соціально-економічному розвитку регіонів, рівень життя в яких є низьким або рівень безробіття є високим;

2) виконання загальнодержавних програм розвитку або розв`язання соціальних та економічних проблем загальнонаціонального характеру;

3) сприяння окремим видам господарської діяльності або окремих економічних сфер, або суб`єктам господарювання в окремих економічних зонах, за умови, що це не суперечить міжнародним договорам України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

4) підтримки культури, креативних індустрій, туризму та збереження культурної спадщини, якщо вплив такої державної допомоги на конкуренцію є неістотним.

Кабінет Міністрів України визначає критерії оцінки допустимості окремих категорій державної допомоги, що надається для цілей, передбачених частиною першою цієї статті, зокрема, категорій, до яких віднесено допомогу на працевлаштування окремих категорій працівників та створення нових робочих місць.

За умовами підпункту 1 пункту 3, пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 року № 33 Про затвердження критеріїв оцінки допустимості державної допомоги суб`єктам господарювання на працевлаштування окремих категорій працівників та створення нових робочих місць державна допомога на працевлаштування є допустимою у разі, коли надається з метою сприяння працевлаштуванню та створенню нових робочих місць для осіб з інвалідністю.

Державна допомога на працевлаштування не надається суб`єктам господарювання, які мають прострочену заборгованість перед державним (місцевим) бюджетом, із виплати заробітної плати, сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яких визнано банкрутами, стосовно яких порушено справу про банкрутство, які перебувають на стадії ліквідації, визнають свою неспроможність своєчасно виконувати зобов`язання перед кредиторами через незадовільний стан фінансово-господарської діяльності.

При цьому, умови, механізм виплати роботодавцям компенсації фактичних витрат за облаштування робочих місць працевлаштованих осіб з інвалідністю, а також її строки та розмір визначені Порядком надання роботодавцям компенсації фактичних витрат за облаштування робочих місць працевлаштованих осіб з інвалідністю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2023 року № 893 (далі Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку (тут і далі в редакції, чинній до 18.03.2025 року) компенсація фактичних витрат за облаштування робочого місця (далі компенсація) відшкодування роботодавцю фактичних витрат за облаштування робочого місця працевлаштованої особи з інвалідністю у розмірі не вище граничного розміру компенсації, встановленого цим Порядком.

Облаштування робочого місця комплекс заходів та засобів, вжитих роботодавцем для адаптації та розумного пристосування робочого місця працевлаштованої особи з інвалідністю згідно з документом, в якому визначена така рекомендація, з урахуванням потреби такої особи.

За умовами пунктів 4-6 Порядку компенсація надається регіональним центром зайнятості роботодавцю за облаштування робочого місця працевлаштованої особи з інвалідністю. Компенсація надається за придбаний (придбані) роботодавцем допоміжний засіб (допоміжні засоби) для облаштування робочого місця працевлаштованої особи з інвалідністю, перелік яких визначений в додатку 1.

Компенсація виплачується в розмірі фактичних витрат роботодавця за облаштування робочого місця працевлаштованої особи з інвалідністю, але не вище граничного розміру компенсації, встановленого абзацом другим цього пункту. Граничний розмір компенсації не може перевищувати 15 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому приймається рішення про її надання, для осіб з інвалідністю I групи, 10 розмірів мінімальної заробітної плати - для осіб з інвалідністю II групи.

Компенсація надається регіональним центром зайнятості за зверненням роботодавця. Для отримання компенсації роботодавець подає центру зайнятості за місцем провадження його господарської діяльності заяву про надання компенсації за облаштування робочого місця працевлаштованої особи з інвалідністю за формою згідно з додатком 2 (далі - заява) та документи/інформацію, передбачені цим пунктом та/або зазначені в заяві, які подаються та обробляються з дотриманням вимог Закону України Про захист персональних даних.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство звернулося до Центру зайнятості із заявами від 25.12.2023 року (вх. від 26.12.2023 року № 1303/269/23) та від 29.12.2023 року (вх. від 01.01.2024 року № 1/269/24) про надання компенсації фактичних витрат за облаштування робочого місця працевлаштованої особи з інвалідністю.

Так, за змістом поданих Товариством документів, відповідач витратив 97 000,00 грн. на облаштування робочого місця працевлаштованої з 01.12.2023 року особи з інвалідністю ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та 65 000,00 грн. на облаштування робочого місця працевлаштованої з 17.10.2023 року особи з інвалідністю ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

При цьому, місцезнаходженням та місцем провадження його господарської діяльності відповідач вказав наступну адресу: 01024, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 9/2, приміщення 18.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 9, пункту 10 Порядку рішення про надання або відмову в наданні компенсації приймається регіональним центром зайнятості відповідно до пункту 7 цього Порядку протягом 10 робочих днів з дня подання документів, передбачених пунктом 6 цього Порядку. Рішення про надання або відмову в наданні компенсації оформляється наказом регіонального центру зайнятості.

Компенсація виплачується роботодавцю протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про надання компенсації на його банківський рахунок, зазначений у заяві.

Враховуючи наведені положення, 03.01.2024 року Центр зайнятості прийняв наказ № 10 Про надання роботодавцю компенсації фактичних витрат за облаштування робочих місць працевлаштованих осіб з інвалідністю, яким вирішив надати Товариству компенсацію фактичних витрат за облаштування робочих місць працевлаштованих осіб з інвалідністю, з урахуванням норм пункту 7 Порядку, відповідно до заяв та документів, поданих відповідачем згідно з пунктом 6 Порядку до Центрального управління Центру зайнятості, за працевлаштовану особу з інвалідністю ІІ групи ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) в сумі 65 000,00 грн. та за працевлаштовану особу з інвалідністю І групи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в сумі 97 000,00 грн.

Разом із тим, відповідно до пункту 8 Порядку інформація про відсутність/наявність у роботодавців, які звертаються за отриманням компенсації, податкового боргу з податків, зборів та інших платежів до державного і місцевого бюджетів та/або заборгованості з єдиного внеску, контроль за справлянням яких покладено на податкові органи, визначається в порядку інформаційної взаємодії між Державним центром зайнятості та ДПС.

Інформація про відсутність/наявність у роботодавців, які звертаються за отриманням компенсації, заборгованості із сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, трудові відносини з особою, працевлаштованою роботодавцем, визначається в порядку інформаційної взаємодії між Державним центром зайнятості та Пенсійним фондом України.

Порядок інформаційної взаємодії між суб`єктами електронної взаємодії (Державним центром зайнятості, ДПС, Пенсійним фондом України), структура та формат інформації, зазначеної в цьому пункті, що передається, визначаються в договорі інформаційної взаємодії.

ДПС та Пенсійний фонд України у строки, визначені порядком інформаційної взаємодії, надає Державному центру зайнятості інформацію, зазначену в цьому пункті.

Для визначення та підтвердження відомостей про осіб з інвалідністю, зазначених роботодавцем у заяві та відомості, можуть використовуватися відомості централізованого банку даних з проблем інвалідності (за наявності технічної можливості). Порядок інформаційної взаємодії між Державною службою зайнятості та централізованим банком даних з проблем інвалідності визначається в договорі інформаційної взаємодії.

Керуючись наведеним пунктом Порядку, Центр зайнятості провів додаткову перевірку та аналіз прийнятого рішення на предмет відповідності наданої Товариством (як роботодавцем) інформації та даних обміну про працевлаштованих осіб з інвалідністю, за результатами якої було встановлено відсутність у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування даних щодо ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

22.01.2025 року Центр зайнятості звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з відповідним запитом, за результатом розгляду якого останнє листом від 07.02.2025 року № 2600-0604-8/22404 повідомило позивача про не подання Товариством звітності за 4 квартал 2023 року та відсутність даних щодо працевлаштування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Зважаючи на викладені обставини, листом від 24.02.2025 року № 05-1/329/11-21/25 Центр зайнятості звернувся до відповідача з вимогою в термін до 06.03.2025 року підтвердити інформацію про працевлаштування осіб з інвалідністю, а саме: надати Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 4 квартал 2023 року, Додаток 5 до звіту Відомості про трудові відносини осіб та період проходження військової служби та квитанцію про прийняття звіту.

З матеріалів справи вбачається, що наведений лист був отриманий уповноваженою особою Товариства 27.02.2025 року (що підтверджується наданою позивачем копією рекомендованого повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення з трек-номером 22), проте залишений відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідно до абзацу 7 пункту 9 Порядку у разі підтвердження за результатами додаткової перевірки факту невідповідності роботодавця або особи з інвалідністю вимогам цього Порядку, що були отримані за результатами верифікації, здійсненої Мінфіном, після прийняття регіональним центром зайнятості рішення щодо надання компенсації таке рішення скасовується, а кошти, виплачені роботодавцю, підлягають поверненню.

Керуючись означеним пунктом Порядку, Центр зайнятості видав наказ від 24.06.2025 року № Про прийняття рішень службою зайнятості, передбачених Законами України Про зайнятість населення і Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття та нормативними актами щодо їх застосування, яким вирішив вважати недійсними прийняті рішення та повернути компенсацію фактичних витрат на облаштування робочого місця працевлаштованої особи з інвалідністю ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ).

Враховуючи наведені обставини, а також беручи до уваги виявлення у Державному реєстрі про страхувальників та застрахованих осіб інформації щодо працевлаштування осіб до роботодавця, листом від 25.06.2025 року № 05-1/1293/11-21/25 Центр зайнятості звернувся до відповідача з вимогою повернути неправомірно отримані Товариством грошові кошти компенсації у загальному розмірі 162 000,00 грн. протягом одного місяця з дня отримання цього повідомлення.

Проте, незважаючи на отримання відповідачем цього листа 27.06.2025 року (що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення з трек-номером 208), Товариство спірну суму грошових коштів позивачу в добровільному порядку не повернуло, у зв`язку з чим Центр зайнятості звернувся до господарського суду міста Києва з даним позовом.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як було зазначено вище, з урахуванням положень пунктів 4-6, 9, 10 Порядку, а також зважаючи на подані Товариством заяви від 25.12.2023 року (вх. від 26.12.2023 року № 1303/269/23) та від 29.12.2023 року (вх. від 01.01.2024 року № 1/269/24) про надання компенсації фактичних витрат за облаштування робочого місця працевлаштованої особи з інвалідністю, 03.01.2024 року Центр зайнятості прийняв наказ № 10 Про надання роботодавцю компенсації фактичних витрат за облаштування робочих місць працевлаштованих осіб з інвалідністю, яким вирішив надати відповідачу компенсацію фактичних витрат за облаштування робочих місць працевлаштованих осіб з інвалідністю, а саме: за працевлаштовану особу з інвалідністю ІІ групи ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) в сумі 65 000,00 грн. та за працевлаштовану особу з інвалідністю І групи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в сумі 97 000,00 грн. Факт отримання Товариством грошових коштів компенсації у загальному розмірі 162 000,00 грн. під час розгляду справи не заперечувався жодною зі сторін.

Разом із тим, за результатами проведеної позивачем додаткової перевірки та аналізу прийнятого рішення на предмет відповідності наданої Товариством (як роботодавцем) інформації та даних обміну про працевлаштованих осіб з інвалідністю, Центр зайнятості встановив відсутність у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування даних щодо ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та не подання відповідачем відповідної звітності за 4 квартал 2023 року.

Керуючись положеннями абзацу 7 пункту 9 Порядку, Центр зайнятості видав наказ від 24.06.2025 року № Про прийняття рішень службою зайнятості, передбачених Законами України Про зайнятість населення і Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття та нормативними актами щодо їх застосування, яким вирішив вважати недійсними прийняті рішення та повернути компенсацію фактичних витрат на облаштування робочого місця працевлаштованої особи з інвалідністю ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ).

В силу частини першої статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Такий правовий висновок викладений раніше у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 року в справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 року в справі № 918/47/18, від 01.04.2019 року в справі № 904/2444/18.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 Цивільного кодексу України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

Як було зазначено вище, відповідно до абзацу 7 пункту 9 Порядку у разі підтвердження за результатами додаткової перевірки факту невідповідності роботодавця або особи з інвалідністю вимогам цього Порядку, що були отримані за результатами верифікації, здійсненої Мінфіном, після прийняття регіональним центром зайнятості рішення щодо надання компенсації таке рішення скасовується, а кошти, виплачені роботодавцю, підлягають поверненню.

Керуючись означеним пунктом Порядку, Центр зайнятості видав наказ від 24.06.2025 року № Про прийняття рішень службою зайнятості, передбачених Законами України Про зайнятість населення і Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття та нормативними актами щодо їх застосування, яким вирішив вважати недійсними прийняті рішення щодо компенсації фактичних витрат на облаштування робочого місця працевлаштованих осіб з інвалідністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та у зв`язку з чим листом від 25.06.2025 року № 05-1/1293/11-21/25 звернувся до відповідача з вимогою повернути неправомірно отримані Товариством грошові кошти компенсації у загальному розмірі 162 000,00 грн. протягом одного місяця з дня отримання цього повідомлення.

Однак, незважаючи на отримання відповідачем цього листа 27.06.2025 року, останній спірну суму грошових коштів позивачу в добровільному порядку не повернув. Докази, які спростовують наведені обставини, у матеріалах справи відсутні.

З урахуванням наведеного, оскільки Товариство одержало від Центру зайнятості та наразі фактично безпідставно утримує грошові кошти у загальній сумі 162 000,00 грн., тобто за відсутності відповідної правової підстави, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з Товариства вказаної суми коштів.

Відповідно до частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За умовами частини 3 статті 13, частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України).

Тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищенаведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення вимог Центру зайнятості в даній справі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, у зв`язку із задоволенням позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Рівне Агро (01024, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 9/2, приміщення 18; ) на користь Київського міського центру зайнятості (01033, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 47-Б; ) кошти компенсації у розмірі 162 000 (сто шістдесят дві тисячі) грн. 00 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Рівне Агро (01024, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 9/2, приміщення 18; ) на користь Київського міського центру зайнятості (01033, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 47-Б; ) 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням суду законної сили.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 26.12.2025 року.

Суддя В.С. Ломака