ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
26 грудня 2025 року Справа № 903/933/25
Господарський суд Волинської області у складі головуючої судді Бідюк С.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Блектрейд про ухвалення додаткового рішення у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Блектрейд, м. Луцьк
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю НКЮ, м. Нововолинськ, Волинська обл.
про стягнення 21 044 700 грн,
Рішенням Господарського суду Волинської області від 11.12.2025 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю НКЮ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Блектрейд 21044700 грн основного боргу, 252536,40 грн витрат по сплаті судового збору, а всього: 21 297 236,40 грн (двадцять один мільйон двісті дев`яносто сім тисяч двісті тридцять шість грн 40 коп).

16.12.2025 на адресу суду надійшла заява ТОВ Блектрейд про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача 1 211,20 грн сплаченого за подання заяви про забезпечення позову судового збору та 24 500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 17.12.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Блектрейд про ухвалення додаткового рішення прийнято до розгляду. Розгляд заяви вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю НКЮ строк до 22.12.2025 для подання письмових пояснень чи заперечень стосовно заяви позивача про стягнення судових витрат.

Відповідач ухвалу суду отримав 18.12.2025.

Заперечення відповідача на адресу суду не надходили.

Відповідно до ч.3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що позивачем заявлено лише вимоги щодо розподілу судових витрат, заява про ухвалення додаткового рішення вирішується без повідомлення учасників справи з встановленням позивачу строку для надання відповідних пояснень чи заперечень.

Розглянувши заяву позивача, суд зазначає наступне.

У гл. 8 роз. I ГПК України закріплений інститут судових витрат.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (див. п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).

Статтею 123 ГПК України, яка визначає види судових витрат, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст. 126 ГПК України).

Порядок розподілу судових витрат визначений у ст. ст. 129 - 130 ГПК України. Так, за ч. 4 ст. 129 ГПК України розподіл інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи та встановлює, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру заявлених вимог.

Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.

За приписами ст. 1 цього Закону:

- договір про надання правничої допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт - оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону);

- представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону);

- інші види правничої допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Види адвокатської діяльності визначає ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", відповідно до якої ними, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Частинами 1 - 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру і погодинної оплати (див. п. 4.20 постанови Верховного Суду від 15.04.2025 у справі № 910/6138/24).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У позовній заяві позивачем зазначений орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 грн.

У заяві про ухвалення додаткового рішення позивач просить стягнути з відповідача 24500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

13.09.2025 між АБ Тетяни Кравченко (виконавець) та ТОВ «Блектрейд» (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги №13/09/2025, згідно умов якого виконавець зобов`язується надати клієнту правову допомогу, пов`язану із представництвом та захистом клієнта, а клієнт зобов`язується сплатити за надану йому правову допомогу (п. 1.1). Надання правової допомоги за цим договором засвідчується двостороннім актом приймання-передачі наданих послуг ,який складається після надання такої допомоги і є невід`ємною частиною договору (п. 1.6). Вартість правової допомоги, передбаченої в п. 1.1 договору, наданої виконавцем клієнту, відображається в акті приймання-передачі наданих послуг (п. 3.1). Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до 13.09.2026 (п. 5.1).

Між сторонами підписано акт приймання-передачі наданих послуг від 16.12.2025, згідно якого виконавцем надано, а клієнтом прийнято правничу послуги щодо представництва інтересів клієнта в Господарському суді Волинської області та Північно-західному апеляційному господарському суді по справі №903/933/25 про стягнення з ТОВ «НКЮ» на користь клієнта заборгованості за договорами купівлі-продажу транспортних засобів, а саме:

- підготовка та подання до Господарського суду Волинської області позовної заяви про стягнення з ТОВ «НКЮ» на користь Клієнта 22154700,00 грн заборгованості за 21 договором купівлі-продажу транспортних засобів 5 год, 7 000 грн;

- підготовка та подання до Господарського суду Волинської області заяви від 09.10.2025 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно ТОВ «НКЮ», 2 год, 2 000 грн;

- участь у підготовчому судовому засіданні Господарського суду Волинської області 28.10.2025, 10 хв, 1000 грн;

- підготовка та подання до Північно-західного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «НКЮ» на ухвалу Господарського суду Волинської області від 13.10.2025 про часткове задоволення заяви ТОВ «БЛЕКТРЕЙД» від 09.10.2025 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно ТОВ «НКЮ», 2 год, 2 000 грн;

- підготовка та подання до Північно-західного апеляційного господарського суду клопотання про участь представника позивача у судовому засіданні, призначеному на 10.11.2025, в режимі відеоконференції, 40 хв, 500 грн;

- участь у судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду 10.11.2025 з розгляду апеляційної скарги ТОВ «НКЮ» на ухвалу Господарського суду Волинської області від 13.10.2025 про часткове задоволення заяви ТОВ «БЛЕКТРЕЙД» від 09.10.2025 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно ТОВ «НКЮ», 27 хв, 1 000 грн;

- участь у підготовчому судовому засіданні Господарського суду Волинської області 12.11.2025, 37 хв, 1000 грн;

- підготовка та подання до Господарського суду Волинської області письмових пояснень від 14.11.2025 щодо наданих ТОВ «НКЮ» суду платіжних доручень про оплату транспортних засобів за договорами купівлі-продажу, які не є предметом позову, 1 год, 1 000 грн;

- підготовка та подання до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях адвокатського запиту №1 від 13.11.2025 щодо надання Інформації про транспортні засоби, відчужені ТОВ «НКЮ» у період із 24.09.2025 (дата пред`явлення позову) по дату надання відповіді на адвокатський запит, 40 хв, 500 грн;

- підготовка та подання до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях адвокатського запиту №1 від 15.11.2025 про надання інформації чи перебувають у власності ТОВ «НКЮ» транспортні засоби, передані останньому Клієнтом на підставі договорів купівлі-продажу транспортних засобів, які є предметом позову, на дату надання відповіді на адвокатський запит, 40 хв, 500 грн;

- підготовка та подання до Господарського суду Волинської області заяви від 18.11.2025 про забезпечення позову шляхом накладення арешту па транспортні засоби ТОВ «НКЮ», передані останньому Клієнтом на підставі договорів купівлі-продажу транспортних засобів, які є предметом позову, 2 год, 2 000 грн;

- підготовка та подання до Господарського суду Волинської області заяви від 24.11.2025 про зменшення позовних вимог у зв`язку із добровільним частковим погашенням ТОВ «НКЮ» заборгованості після відкриття провадження у справі, 1 год, 1 000 грн;

- підготовка та подання до Господарського суду Волинської області заяви від 24.11.2025 про закриття провадження в частині позовних вимог у зв`язку із добровільним частковим погашенням ТОВ «НКЮ» заборгованості після відкриття провадження у справі, 1 год, 1 000 грн;

- підготовка та подання до Господарського суду Волинської області уточнень до заяви від 18.11.2025 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби ТОВ «НКЮ», передані останньому Клієнтом на підставі договорів купівлі-продажу транспортних засобів, які є предметом позову, від 24.11.2025, 1 год, 1 000 грн;

- участь у засіданні Господарського суду Волинської області з розгляду заяви ТОВ «БЛЕКТРЕЙД» від 18.11.2025 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби ГОВ «НКЮ», передані останньому Клієнтом на підставі договорів купівлі-продажу транспортних засобів, які є предметом позову, та підготовчому судовому засіданні 25.11.2025, 37 хв, 1 000 грн;

- підготовка заяви від 11.12.2025 до Господарського суду Волинської області про повернення частини судового збору у зв`язку із зменшенням позовних вимог та закриттям провадження в частині позовних вимог,

- участь у судовому засіданні Господарського суду Волинської області 11.12.2025 з розгляду справи по суті, 24 хв, 1 000 грн;

- підготовка та подання до Господарського суду Волинської області заяви про винесення додаткового рішення про стягнення з ТОВ «НКЮ» витрат на професійну правничу допомогу, понесених Клієнтом, 1 год, 1 000 грн.

У пунктах 127- 134, 141- 144, 146, 168, 169 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 сформульовано такі висновки щодо комплексного застосування норм статті 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 126, 129 ГПК України, статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) у подібних правовідносинах:

"Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України".

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:

- фіксованого розміру,

- погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті у порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у договорі таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19, від 16.02.2023 у справі № 911/1779/21, від 16.01.2025 у справі № 921/112/24.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлену правову позицію, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Отже, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Суд також зазначає, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. У той же час, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 року у справі №905/1795/18.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статті 126, 129 ГПК України має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою. Суд зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів.

Дослідивши подані докази, суд дійшов висновку про те, що виконаний перелік наданих послуг відповідає положенням Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» щодо видів адвокатської діяльності, змісту договору про надання правової допомоги та матеріалам даної справи, якими підтверджується факт надання правничої допомоги позивачу адвокатом Кравченко Т.С. під час розгляду справи №903/933/25. З огляду на підписаний сторонами акт наданих послуг, вбачається, що сторони узгодили надання послуг на виконання умов договору в сумі 24 500 грн.

Щодо вимоги про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в межах апеляційного розгляду справи суд зазначає, що питання про стягнення (визначення, розподіл) судових витрат вирішується при вирішенні питання про закінчення судового провадження, тобто при закритті провадження у справі, залишенні позову без розгляду чи вирішенні спору по суті з ухваленням рішення суду.

Окремо питання про стягнення судових витрат вирішується у разі, якщо судом воно не вирішувалося при ухваленні відповідного судового рішення про закінчення розгляду справи. Близька за змістом позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 904/4380/21 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 550/936/18 при перегляді справи в порядку цивільного судочинства.

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.05.2021 у справі № 905/1623/20 зазначено, що зі змісту норми статті 244 ГПК України вбачається, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється у тому самому порядку, що й судове рішення.

Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал (частина друга статті 232 ГПК України).

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується прийняттям постанови (частина четверта статті 232 ГПК України).

Водночас у постановах Верховного Суду від 18.11.2021 у справі № 910/4862/21, від 27.04.2023 у справі № 910/548/22, від 11.05.2023 у справі № 910/4631/22 міститься висновок про те, що розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, при розгляді цієї справи постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НКЮ" задоволено. Ухвалу Господарського суду Волинської області від 13 жовтня 2025 року у справі №903/933/25 в частині задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Блектрейд" від 09.10.2025 про забезпечення позову скасовано, прийнявши нове судове рішення про відмову у її задоволенні.

Отже, апеляційним судом спір по суті не розглядався, а постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 не є остаточним рішенням суду, ухваленим після закінчення судового розгляду.

Водночас остаточне рішення Господарського суду Волинської області, ухвалене за результатом розгляду позовних вимог ТОВ «Блектрейд» по суті 11.12.2025.

Відповідно питання щодо розподілу судових витрат понесених ТОВ «Блектрейд» у зв'язку з переглядом ухвали Господарського суду Волинської області від 13.10.2025 в апеляційному суді підлягають вирішенню судом першої інстанції за результатами вирішення спору по суті.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №922/1139/24 від 23.01.2025.

Дослідивши заяву ТОВ «Блектрейд» про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, надані докази в їх сукупності, враховуючи предмет спору та складність справи, об`єм фактично наданих послуг, з метою дотримання співмірності, обґрунтованості та пропорційності при вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, які є доведеними, документально обґрунтованими, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому судом враховується, що вказані заявником в акті наданих послуг такі окремі види послуг як підготовка та подання до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях адвокатського запиту №1 від 13.11.2025 щодо надання Інформації про транспортні засоби, відчужені ТОВ «НКЮ» у період із 24.09.2025 (дата пред`явлення позову) по дату надання відповіді на адвокатський запит; підготовка та подання до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях адвокатського запиту №1 від 15.11.2025 про надання інформації чи перебувають у власності ТОВ «НКЮ» транспортні засоби, передані останньому Клієнтом на підставі договорів купівлі-продажу транспортних засобів, які є предметом позову, на дату надання відповіді на адвокатський запит, охоплюються такою послугою як підготовка та подання до Господарського суду Волинської області заяви від 18.11.2025 про забезпечення позову шляхом накладення арешту па транспортні засоби ТОВ «НКЮ», передані останньому Клієнтом на підставі договорів купівлі-продажу транспортних засобів, які є предметом позову, а тому помилково виокремлені товариством як окремі види послуг.

Подібна за своїм змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду №922/1964/21 від 16.11.2022.

Щодо послуг з підготовки та подання письмових пояснень від 14.11.2025 щодо наданих відповідачем суду платіжних доручень про оплату транспортних засобів за договорами купівлі-продажу, які не є предметом даного спору, суд зазначає, що такі пояснення не були обов`язковими та неминучими в розумінні положень ГПК України. Крім того судом не надавався дозвіл на їх подання, у зв`язку з чим вони не підлягаю відшкодування за рахунок відповідача.

Окремої уваги суду заслуговує включення до витрат на професійну правничу допомогу написання клопотань про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Господарський суд вважає включення до витрат на професійну правничу допомогу написання клопотань про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - таким, що не відповідає критерію "розумності витрат на професійну правничу допомогу".

В цьому випадку, суд доходить висновку, що написання клопотань про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції є суто технічною процедурою, яка не вимагає значних зусиль з боку адвоката. Позивач має право вирішувати, чи брати участь в судовому засіданні особисто за допомогою свого представника або у режимі відеоконференції. Суд зауважує, що позивач, обравши участь свого представника у режимі відеоконференції та включивши до опису робіт (наданих послуг) послуги із написання клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, - намагається у даному випадку отримати надмірну або надбавлену компенсацію за послуги, які є суто технічними.

Такі послуги, як підготовка та подання до суду заяви про винесення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не є наданням правової допомоги у розумінні господарського процесуального законодавства та Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", оскільки така заява про стягнення/розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ОП КГС ВС від 02.02.2024 №910/9714/22.

Суд враховує, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені у частині п`ятій статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24).

Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24.

Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними.

Враховуючи вищевикладене, надавши оцінку співмірності суми витрат зі складністю та об`ємом справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, беручи до уваги об`єм наданих правових послуг, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідача 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, натомість в іншій частині заява задоволенню не підлягає.

Такий розмір відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з наданими адвокатом послугами.

Крім того у заяві від 16.12.2025 позивач просить стягнути з відповідача 1 211,20 грн судового збору, сплаченого за подання заяви про забезпечення позову від 18.11.2025.

Приписами ч. 3 ст. 233 ГПК України визначено, що суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Судом встановлено, що при подання заяви про забезпечення позову ТОВ «Блектрейд» сплачений судовий збір в сумі 1 211,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією кредитного переказу коштів №4215 від 14.11.2025.

Ухвалою суду від 25.11.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Блектрейд, з урахуванням поданих уточнень, про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт в межах ціни позову в сумі 21 044 700 грн на рухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю НКЮ, а саме на відповідні транспортні засоби.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати

Приймаючи до уваги, що судом при ухваленні рішення від 11.12.2025 у справі №903/933/25 не вирішено питання щодо розподілу судових витрат за подання заяви про забезпечення позову, які були понесені ТОВ «Блектрейд», суд вважає за необхідне в порядку ст. 244 ГПК України ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ТОВ «НКЮ» на користь ТОВ «Блектрейд» судові витрати, а саме судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 1 211,20 грн.

Під час розгляду справи у порядку господарського судочинства, враховуючи принцип змагальності та обов`язок доказування у справі з огляду на приписи статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Керуючись ст. ст. 123, 127, 129, 130, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Блектрейд» від 16.12.2025 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю НКЮ (вул. Шахтарська, буд. 328-К, м. Нововолинськ, Волинська обл., ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Блектрейд (вул. Франка, буд. 40, м. Луцьк, ) 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу та 1 211,20 грн витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині заяви відмовити.

4. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256 - 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст додаткового рішення складено 26.12.2025.

Суддя Бідюк С. В.