ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2025м. ДніпроСправа № 904/4945/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О. за участю секретаря судового засідання Анділахай В.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу:

За позовом Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранспортне підприємство "Совтур" (Дніпропетровська обл., м. Павлоград)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 (Запорізька обл., м. Запоріжжя)

про відшкодування шкоди

Представники:

від позивача: Корой В.Л.;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранспортне підприємство "Совтур" про стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 1817680,00грн. Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2025 позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 залишено без руху на підставі статей 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення недоліків.

12.09.2025 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла уточнена позовна заява з обґрунтуванням залучення до участі у справі третьої особи, надано належні докази направлення відповідачу копії уточненої позовної заяви і доданих до неї документів, докази направлення на фактичну адресу проживання третьої особи копії уточненої позовної заяви і доданих до неї документів, та усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 14.10.2025. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 .

29.09.2025 представник відповідача подав до канцелярії суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнає частково позовні вимоги та просить задовольнити частково позовну заяву.

В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що у відповідача є обґрунтовані сумніви, щодо зазначеного позивачем розміру матеріальної шкоди.

13.10.2025 до канцелярії суду засобами електронного зв`язку від третьої особи надійшла заява про перенесення судового засідання у зв`язку з перебуванням на лікуванні.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.10.2025 відкладено підготовче засідання на 04.11.2025.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2025 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 27.11.2025.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2025 відкладено підготовче засідання на 11.12.2025.

10.12.2025 до канцелярії суду засобами електронного зв`язку від представника відповідача надійшла заява про перенесення судового засідання у зв`язку з перебуванням представника відповідача на лікарняному.

У судове засідання 11.12.2025 відповідач і третя особа не забезпечили явку своїх представників, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином. Третя особа не надала письмові пояснення щодо позову.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 18.12.2025.

18.12.2025 до канцелярії суду від представника відповідача надійшло клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

У судове засідання 18.12.2025 третя особа не забезпечила явку свого представника, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що ним були створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

У судовому засіданні 18.12.2025 проголошене скорочене рішення суду.

Під час розгляду справи судом досліджені докази, наявні в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд,-

УСТАНОВИВ:

13.01.2025, близько о 07 години 15 хвилин, ОСОБА_1 керуючи автобусом марки "Рута" моделі "41" державний реєстраційний номер " НОМЕР_2 ", який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , належить директору Товариству з обмеженою відповідальністю "Автотранспортне підприємство "Совтур" (далі-відповідач), слідуючи зі швидкістю не менш ніж 55-60 км/год, рухався по правій смузі асфальтобетонного покриття автодороги Т-04-28 Межова - Слов`янка, у Синельниківському районі Дніпропетровської області від населеного пункту Славне у напрямку населеного пункту Слов`янка, Синельниківського району Дніпропетровської області.

У ході подальшого руху в цих же умовах, 13.01.2025 близько о 07 годині 16 хвилин, водій ОСОБА_1 , здійснюючи маневр обгону попереду їдучого транспортного засобу - військового тралу, виїхав на зустрічну смугу руху, де не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не переконавшись, що зміна напрямку його руху буде безпечною і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, став змінювати свій рух виїжджаючи на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки "Tоуоtа" моделі "Ніluх" реєстраційний номер " НОМЕР_4 " на чорному фоні, під керуванням ОСОБА_2 , який в якості пасажира перевозив ОСОБА_3 .

Транспортні засоби в результаті дорожньо-транспортної пригоди зазнали механічних ушкоджень.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду від 09.07.2025 по кримінальній справі №181/1987/25 встановлена вина водія працівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранспортне підприємство "Совтур" ОСОБА_1 .

Цивільна відповідальність Військової частини НОМЕР_1 (далі-позивач), власника транспортного засобу Tоуоtа Ніluх, д/н НОМЕР_4 , була застрахована страховиком ПрАТ "СК "Євроїнс Україна", відповідно до полісу №226051053 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Строк дії страхового полісу: з 00:00 годин 31.12.2024 по 30.12.2025 (а.с. 49 том 1).

Цивільна відповідальність власника транспортного засобу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранспортне підприємство "Совтур" автобусу марки "Рута", модель "41", д/н НОМЕР_2 , була застрахована страховиком ПрАТ "СК "Уніка", відповідно до страхового полісу №255299320 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до даних страхових полісів, максимальний розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілої особи, становить 160000,00грн, франшиза становить 2000,00грн.

26.02.2025 позивач звернувся до Страхової компанії "Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" із заявою № 7/1 про виплату матеріального збитку по полісу №225299320.

Страхова компанія "Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" замовила проведення визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу суб`єкту оціночної діяльності Береговому Валерію Миколайовичу (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача Фонду Державного майна України МФ №5837 від 05.04.2008 року та свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів Фонду Державного майна від 15.09.2014 №821).

11.03.2025 за вих.№82723 суб`єктом оціночної діяльності Береговим В.М. було надано Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу.

Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, встановлено (а.с. 30-36 том 1), що на підставі виконаних досліджень та рекомендацій, зроблено висновок, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ, станом на 13.01.2025 дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження і становить 1975680,00грн (один мільйон дев`ятсот сімдесят п`ять тисяч шістсот вісімдесят гривень)

21.05.2025 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" та Військовою частиною НОМЕР_1 підписано Акт узгодження розміру страхового відшкодування (угода про відшкодування матеріальної шкоди) №7/1 за полісом №225299320 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на суму 158000,00грн (а.с. 11 том 1).

Як зазначає позивач, на підставі наведеного, відповідач повинен відшкодувати позивачу різницю між його страховою виплатою потерпілому та сумою матеріального збитку, а саме 1817680грн.

Зазначене і є причиною виникнення спору.

Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача збитків у зв`язку з пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Предметом доказування у даній справі є обставини щодо наявності/відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача збитків у зв`язку з пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 1817680,00грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне.

За приписами пункту 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою, другою статті 1187 та пунктом 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За положеннями статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з пунктом 1 частини другої, частини третьої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачене відшкодування в меншому або більшому розмірі.

За визначенням, наведеним у пункті 1 частини першої статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", власник наземного транспортного засобу (далі - власник транспортного засобу) - особа, яка є власником відповідно до закону або законним володільцем (користувачем) наземного транспортного засобу на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, договору оренди або на інших законних підставах.

Згідно з частиною першою статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №426/16825/16-ц наведений висновок, за яким особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Тлумачення частини першої статті 1172 указаного Кодексу свідчить про те, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 21.02.2019 у справі №355/1394/16-ц, від 06.02.2019 у справі №640/4185/15-ц, від 05.05.2018 у справі №910/14685/17.

Згідно зі статтею 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, застосування частини першої статті 1172 Цивільного кодексу України можливе у випадку:

- завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки;

- керування джерелом підвищеної небезпеки фізичною особою - водієм;

- водій керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків;

- трудовий договір (контракт) укладено із володільцем транспортного засобу;

- володілець транспортного засобу є юридичною особою;

- володілець транспортного засобу є роботодавцем водія цього ж транспортного засобу.

Отже, суб`єктом відповідальності є володілець джерела підвищеної небезпеки, який одночасно є роботодавцем водія, винного у завданні шкоди внаслідок використання транспортного засобу.

Лише за сукупності одночасного поєднання наведених ознак на юридичну особу - відповідача покладається відповідальність за завдану працівником шкоду.

Зазначене підтверджується ухвалою Павлоградського міськрайонного суду від 09.07.2025 по кримінальній справі №181/1987/25 та визнається відповідачем.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 1817680,00грн.

Судом були досліджені всі документи, що знаходяться у справі та надана їм правова оцінка.

Щодо клопотання відповідача про призначення судової автотоварознавчої експертизи, суд зазначає наступне.

Частиною першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до статті 177 Господарського процесуального кодексу України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання. Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Згідно зі статтею 181 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій. Підготовче засідання має бути розпочате не пізніше ніж через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

За приписами статті 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд, зокрема, вирішує питання про витребування додаткових доказів; вирішує заяви та клопотання учасників справи; призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

Статтею 207 Господарського процесуального кодексу України передбачено розгляд судом заяв та клопотань на стадії розгляду справи по суті. За приписами вказаної статті головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Враховуючи те, що клопотання про призначення експертизи представником відповідача подано на стадії розгляду справи по суті, тобто з пропущенням строку для його заявлення, то відповідно до положень частини другої статті 207 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про залишення клопотання представника відповідача про призначення автотоварознавчої експертизи без розгляду.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 123 Господарського процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (стаття 4 Закону України "Про судовий збір").

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року становить 3028,00грн.

Згідно із частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті (в тому числі позовної заяви), в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

При зверненні з позовом до суду через систему "Електронний суд", позивач сплатив судовий збір в розмірі 27266,00грн згідно з платіжною інструкцією №4078 від 28.08.2025, замість 21812,16грн. Таким чином, при зверненні з позовом до суду позивач надмірно сплатив судовий збір в розмірі 5453,84грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідне клопотання позивачем до суду подано не було. Тому суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що надмірно сплачений судовий збір в розмірі 5453,84грн підлягає поверненню з державного бюджету України, для чого позивачу необхідно звернутися до суду з відповідним клопотанням.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України сплачений позивачем за подання позову судовий збір у сумі ?21812,16грн повністю покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77 79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Військової частини НОМЕР_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранспортне підприємство "Совтур" про стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 1817680,00грн задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранспортне підприємство "Совтур" (51400, Дніпропетровська обл., м. Павлоград, Степового Фронту, буд. 48, кв. 9, ідентифікаційний код 34672021) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) 1817680,00грн - матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди та ?21812,16?грн - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 29.12.2025.

Суддя В.О. Татарчук