ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

(додаткова)

"10" грудня 2025 р. м. Київ Справа №911/1385/24

Суд, розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові-ремонти"

про ухвалення додаткового рішення в справі

за позовом приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат"

до: 1) товариства з обмеженою відповідальністю "Кассіс Мілт";

2) товариства з обмеженою відповідальністю "Квінтер Сол";

3) товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові-ремонти",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, товариства з обмеженою відповідальністю "Кларікс рем 23",

про стягнення заборгованості,

за участю представників:

позивача: Ботвінка Р.А., адвоката (довіреність №11/01 від 01.01.2025 року);

відповідача 1: не з`явився;

відповідача 2: не з`явився;

відповідача 3: Абрамова Д.В., адвоката (ордер серії АЕ №1369278 від 15.04.2025);

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: не з`явився,

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Господарського суду Київської області від 03.09.2025 року закрите провадження в справі №911/1385/24 за позовом приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю "Кассіс Мілт" (далі відповідач 1), товариства з обмеженою відповідальністю "Квінтер Сол" (далі відповідач 2), товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові-ремонти" (далі відповідач 3), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, товариства з обмеженою відповідальністю "Кларікс рем 23" (далі третя особа), про стягнення заборгованості в сумі 200 000,00 грн.

08 вересня 2025 року через систему "Електронний суд" до Господарського суду Київської області від представника відповідач 3 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення в справі про стягнення з позивача 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

01 жовтня 2025 року через систему "Електронний суд" до Господарського суду Київської області від представника позивача надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення в справі про стягнення з позивача 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, в яких, зокрема, містилось клопотання про витребування у відповідача 3 оригіналів наступних документів: - договору про надання правничої (правової) допомоги №1523 від 01.05.2023 року; - додаткової угоди №10 від 25.07.2024 року до договору про надання правничої (правової) допомоги №1523 від 01.05.2023 року.

Ухвалою суду від 14.10.2025 року засідання призначене на 05 листопада 2025 року, відповідача 3 зобов`язано до засідання подати оригінали договору про надання правничої (правової) допомоги №1523 від 01.05.2023 року (далі договір) та додаткової угоди №10 від 25.07.2024 року до договору.

27 жовтня 2025 року на адресу Господарського суду Київської області від представника відповідача 3 надійшла заява, на виконання вимог ухвали суду від 14.10.2025 року, в якій, зокрема, представник відповідача 3 просив долучити до матеріалів справи акт приймання-передачі наданої правової допомоги (юридичних послуг) від 24.07.2025 року (далі - акт).

У засіданні 05 листопада 2025 року представник позивача просив суд залишити без розгляду клопотання про витребування у відповідача 3 оригіналів документів в частині зобов`язання представника відповідача 3 подати суду оригінал договору про надання правничої (правової) допомоги №1523 від 01.05.2023 року, а також заявив клопотання про відкладення засідання для ознайомлення з оригіналом додаткової угоди №10 від 25.07.2024 року до договору.

Представники відповідача 1, відповідача 2 та третьої особи в засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Ухвалою суду від 05.11.2025 року в засіданні оголошена перерва до 10 грудня 2025 року.

08 грудня 2025 року через систему "Електронний суд" до Господарського суду Київської області від представника позивача надійшли додаткові пояснення, долучені до матеріалів справи.

10 грудня 2025 року в засіданні представник відповідача 3 заявив клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання доказів та долучення до матеріалів справи акту.

Представник позивача проти задоволення вищевказаного клопотання заперечував.

Згідно з ч. 1 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України, заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Так, клопотання представника відповідача 3 про поновлення пропущеного процесуального строку на подання доказів було задоволене судом, акт долучений до матеріалів справи.

У засіданні представник відповідача 3 просив суд заяву про ухвалення додаткового рішення в справі про стягнення з позивача 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу задовільнити.

Представник позивача просив суд у задоволенні заяви відповідача 3 відмовити, оскільки дії позивача під час розгляду цієї справи не відповідали критеріям необґрунтованості.

Представники відповідача 1, відповідача 2 та третьої особи в засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Згідно з ч. 5 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Судом встановлено, що провадження у цій справі закрито, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, пунктом 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), - на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відмова від позову - це одностороннє вільне волевиявлення позивача, спрямоване на відмову від судового захисту своєї вимоги і на закриття порушеного позивачем процесу. Відмова позивача від позову - це вияв принципу диспозитивності, тому ця дія здійснюється під контролем суду (аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.11.2022 року в справі №180/2161/19).

Так, у випадку відмови позивача від позову, відповідач вправі заявити про відшкодування йому понесених витрат і це право закріплено, зокрема в ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, механізм реалізації закріпленого у ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України права на відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи (до яких належать, зокрема і витрати на професійну правничу допомогу), закріплений у ч. 5 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 року в справі №922/3787/17, від 09.07.2019 року в справі №922/592/17, додатковій ухвалі Верховного Суду від 20.05.2021 року в справі №910/14162/17, додатковій ухвалі Верховного Суду від 12.07.2021 року в справі №903/254/20, правовий аналіз статей 129, 130 Господарського процесуального кодексу України дозволяє дійти висновку, що у разі, зокрема закриття провадження у справі, суд зобов`язаний виходити з положень частини п`ятої статті 130 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вказана норма є спеціальною.

Частиною 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відтак, при застосуванні ч. 5 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України судом повинна бути встановлена наявність/відсутність саме необґрунтованих дій позивача.

Для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема:

- чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов;

- чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору;

- чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача;

- чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Ця позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 року в справі №922/3787/17, від 09.07.2019 року в справі №922/592/17, від 24.03.2021 року в справі №922/2157/20, від 21.01.2020 року в справі №922/3422/18, від 26.04.2021 року в справі №910/12099/17, від 19.04.2021 року в справі №924/804/20.

Водночас, Господарський процесуальний кодекс України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак, відповідно до висновків Верховного Суду (викладених у постановах від 16.02.2021 року в справі №905/121/19, від 13.05.2021 року в справі № 910/16777/20, від 15.09.2021 року в справі №902/136/21, від 18.01.2022 року в справі № 922/2017/17), під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду. Тобто, ч. 5 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, а тому такі встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин.

Верховний Суд акцентує, що поняття "необґрунтованість дій позивача" не є тотожнім таким поняттям як "зловживання правом", "неправомірність дій" або ж "встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача" (така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 01.12.2022 року в справі 922/2017/17).

За твердженнями представника позивача, заява про залишення позову без розгляду в справі №911/1385/24 була подана ним у зв`язку з правовою позицією Верховного Суду, викладеній в постанові від 29.07.2025 року в справі №911/3977/23, в якій, зокрема, встановлено, що поняття "виділ" та "заміна кредитора у зобов`язанні" є самостійними та різними за змістом поняттями, що регулюються різними правовими нормами. Відтак, представник позивача дійшов висновку про відсутність підстав для застосування штрафної санкції, відповідно до п. 10.3.4 договору №1676-09-10 від 29.12.2020 року, яка є предметом позову в справі №911/1385/24.

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Оскільки відповідач 3 документів, що підтверджували б відповідність дій позивача критеріям необґрунтованості або спростовували доводи представника позивача суду не надав, заява товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові-ремонти" про ухвалення додаткового рішення в справі задоволенню судом не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 59 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 129, ст. 130, ч. 4 ст. 236, ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. відмовити повністю у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові-ремонти" про ухвалення додаткового рішення в справі за позовом приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" до товариства з обмеженою відповідальністю "Кассіс Мілт", товариства з обмеженою відповідальністю "Квінтер Сол", товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові-ремонти", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, товариства з обмеженою відповідальністю "Кларікс рем 23", про стягнення заборгованості в сумі 200 000,00 грн;

2. направити ухвалу учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ст. 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана 26.12.2025 року.

Суддя С. Грабець