ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 рокум. ОдесаСправа № 916/1663/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богатиря К.В.

суддів: Поліщук Л.В., Таран С.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Благодійного фонду «Аджалик»

на рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2025, суддя суду першої інстанції Малярчук І.А., м. Одеса, повний текст рішення складено та підписано 12.06.2025

по справі №916/1663/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «НКЮ»

до Благодійного фонду «Аджалик»

про стягнення 97 358,08 грн,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.

Товариство з обмеженою відповідальністю «НКЮ» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Благодійного фонду «Аджалик» про стягнення 97 358,08 грн.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач не виконав належним чином своє грошове зобов`язання з оплати наданих транспортних послуг, у зв`язку з цим позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість у розмірі 91 277,34 грн, а також нараховані 5 533,96 грн пеню, 547,05грн три проценти річних.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.06.2025 задоволено частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю «НКЮ» до Благодійного фонду «Аджалик» про стягнення 97 358,08 грн; стягнуто з Благодійного фонду «Аджалик» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НКЮ» 91 277,34 грн основної заборгованості, 547,05 грн три проценти річних, 2 855,89 грн судового збору; відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «НКЮ» у решті частини заявлених позовних вимог.

Задовольняючи позов в частині стягнення основного боргу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконано взятих на себе грошових зобов`язання у розмірі 91 277,34грн, протилежних доказів відповідачем до суду не подано.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо стягнення пені у розмірі 5 533,96 грн, суд виходив з того, що законом або договором, тобто заявкою від 03.02.2025 №02/2025, не встановлено забезпечення виконання зобов`язання неустойкою пенею.

Задовольняючи вимоги щодо стягнення процентів річних, суд першої інстанції вказав, що відповідачем було прострочено виконання основного зобов`язання, а тому у позивача виникло право для нарахування відсотків річних.

Аргументи учасників справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Благодійного фонду «Аджалик» на рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2025 по справі №916/1663/25.

Відповідач вказує, що умови заявки перевізником виконано неналежним чином, оскільки гуманітарний вантаж було доставлено не до м. Одеса, як передбачалося договором, а до іншого населеного пункту, що свідчить про порушення договірних зобов`язань з боку ТОВ «НКЮ». У зв`язку з відсутністю вільних місць на складі Благодійного фонду «Аджалик» у м. Одеса, керівником Фонду Кривенком С.О. було прийнято та погоджено з перевізником рішення про зміну місця доставки. Вантаж було перенаправлено на інший склад Фонду, розташований за адресою: Волинська обл., Володимирський р-н, с. Заріччя, вул. Шевченка, 23.

Відповідач зазначає, що зі сторони перевізника було частково порушено умови поставки та не було доставлено вантаж у кінцеве місце призначення, тому замовником було сплачено часткову вартість за послуги перевезення. Відповідно до Платіжної інструкції №463 від 22 травня 2025 року, на розрахунковий рахунок ТОВ «НКЮ» від БФ «Аджалик» було сплачено 50 000,00 грн та вказано призначення платежу «часткова сплата за міжнародні транспортні послуги по маршруту м. Гдиня (Польша) - м. Одеса (Україна) згідно рахунка № 100 від 09.02.2025», копія якої додана до скарги. Сума у 50 000,00 грн була розрахована самостійно БФ «Аджалик», зважаючи на те, що відстань від м. Гдиня (Республіка Польща) до складу в селі Заріччя Володимирського району Волинської область - це орієнтовно половина відстані, яку мав би проїхати водій до кінцевої точки маршруту - м. Одеса (Україна).

Апелянт вважає, що замовником було в добровільному порядку сплачено кошти, що повністю покривають оплату за послуги, надані ТОВ «НКЮ».

Крім того, апелянт вказав, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності належного повідомлення Благодійного фонду «Аджалик» про відкриття провадження, час і місце судового розгляду. Неправильне зазначення коду ЄДРПОУ та адреси відповідача унеможливило отримання Фондом будь-яких процесуальних документів, включаючи ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви. Це є грубим порушенням статті 42 ГПК України та права на справедливий суд, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Апелянт також вказав, що ТОВ «НКЮ» умисно приховало від суду факт часткової оплати та неналежного виконання умов договору, намагаючись ввести суд в оману та отримати необґрунтовану вигоду за рахунок відповідача. Дані обставини привели до того, що суд не встановив факту часткової сплати 50 000 грн у рахунок наданих послуг та не дослідив належність виконання договору з боку перевізника, хоча ці обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Керуючись викладеним вище, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області по справі № 916/1663/25 від 12.06.2025 та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «НКЮ» у повному обсязі.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.

До Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «НКЮ» надійшов відзив на апеляційну скаргу Благодійного фонду «Аджалик» на рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2025 по справі №916/1663/25.

Позивач вказав, що сума перевезення була узгоджена з урахуванням зміни маршруту. Початкова вартість перевезення була значно більшою, однак сторони дійшли згоди на меншу суму з урахуванням обставин перевезення. Однак, представники БФ «Аджалик» спочатку погодились, а потім вирішили не оплачувати перевезення в повному обсязі, опираючись на власні уявлення про цінові утворення на ринку міжнародних вантажних перевезень.

Позивач зазначив, що відповідач (зі слів, викладених в апеляційній скарзі) звернувся до іншого перевізника (зацікавленої сторони) з питанням про вартість перевезення і заявили, що добровільно сплатили суму перевезення, яку самі визначили, хоча це і суперечить умовам договору та заявки. Однак, строки оплати було пропущено і кошти поступили після подачі позовної заяви.

Позивач також послався на те, що позов було направлено на адресу БФ «Аджалик», однак він повернувся без вручення, бо представники БФ «Аджалик» в черговий раз проігнорували листування з ТОВ «НКЮ».

Позивач зазначає, що вимоги БФ «Аджалик», викладені в апеляційній скарзі, не визнаються ним в повному обсязі.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/1663/25 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді Поліщук Л.В., Таран С.В., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2025.

На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи №916/1663/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.10.2025 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Благодійного фонду «Аджалик» на рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2025 по справі №916/1663/25 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/1663/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/1663/25.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2025 апеляційну скаргу Благодійного фонду «Аджалик» на рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2025 по справі №916/1663/25 - залишено без руху; встановлено Благодійному фонду «Аджалик» строк для усунення недоліків при поданні апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів на підтвердження реєстрації Благодійним фондом «Аджалик» електронного кабінету відповідно до статті 6 ГПК України протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали; роз`яснено апелянту, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту або суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

До Південно-західного апеляційного господарського суду від Благодійного фонду «Аджалик» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої були долучені докази реєстрації Благодійним фондом «Аджалик» електронного кабінету відповідно до статті 6 ГПК України. Таким чином, недоліки апеляційної скарги були усунуті.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 поновлено Благодійному фонду «Аджалик» строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2025 по справі №916/1663/25; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Благодійного фонду «Аджалик» на рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2025 по справі №916/1663/25; розгляд апеляційної скарги Благодійного фонду «Аджалик» на рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2025 по справі №916/1663/25 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 20.11.2025; зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2025 по справі №916/1663/25.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали апеляційного господарського суду від 03.11.2025, якою відкрито апеляційне провадження у справі №916/1663/25, була отримана в електронному кабінеті позивачем 03.11.2025, відповідачем 03.11.2025.

Тобто учасники справи вважаються повідомленими належним чином про розгляд апеляційним господарським судом апеляційної скарги в письмовому провадженні без виклику сторін.

Щодо клопотання відповідача про долучення доказів.

Разом з апеляційною скаргою Благодійним фондом «Аджалик» було подано клопотання про долучення доказів, яке обґрунтовано тим, що відповідні докази не могли бути подані до суду першої інстанції, оскільки відповідач не був повідомлений про розгляд справи судом.

Розглянувши дане клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Перш за все, колегія суддів зазначає, що у додатках до апеляційної скарги були зазначені наступні документи:

- Квитанція про сплату судового збору № 2.326464181.1 від 26.09.2025;

- Копія апеляційної скарги для позивача;

- Копія договору № 24/01/25-2 від 24.01.2025;

- Заявка № 02/2025 від 03.02.2025;

- Доповідна записка керівника БФ «Аджалик» від 31.01.2025;

- Нотаріальна заява свідка ОСОБА_1 ;

- Акт № 103 від 09.02.2025;

- Платіжна інструкція № 463 від 22.05.2025;

- Комерційна пропозиція ТОВ «ІМПОРТБРОК УКРАЇНА»;

- Витяг з ЄДР щодо коду (Дачненська сільська рада);

- Відповідь Доброславського ВДВС від 15.09.2025.

В той же час, відповідно до Акту про втрату документів або перепідшивання справи, відсутність вкладень або порушень цілісності, пошкодження конверта (паковання) від 29.09.2025, складеного співробітниками відділу документообігу (канцелярія) Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.09.2025, під час реєстрації апеляційної скарги б/н від 27.09.2025 по справі №916/1663/25, надісланої Благодійним фондом «Аджалик» в особі представника Кривенка Сергія Олександровича через підсистему "Електронний суд, виявлено наступне: під час детальної перевірки та відкриття вкладень, завантажених до апеляційної скарги у форматі pdf встановлено, що платіжна інструкція № 463 від 22.05.2025 відсутня.

Таким чином Платіжна інструкція № 463 від 22.05.2025 взагалі не була додана до апеляційної скарги.

Частина долучених доказів були подані з метою дотримання вимог ст. 258 ГПК України, а саме Квитанція про сплату судового збору № 2.326464181.1 від 26.09.2025, Копія апеляційної скарги для позивача, Відповідь Доброславського ВДВС від 15.09.2025, таким чином, колегія суддів надавала оцінку даним доказам на стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі саме в контексті дотримання вимог, встановлених процесуальним законодавством до апеляційної скарги.

Отже фактично вирішується питання щодо можливості долучення наступних доказів:

- Копія договору № 24/01/25-2 від 24.01.2025;

- Заявка № 02/2025 від 03.02.2025;

- Доповідна записка керівника БФ «Аджалик» від 31.01.2025;

- Нотаріальна заява свідка ОСОБА_1 від 17.09.2025;

- Акт № 103 від 09.02.2025;

- Комерційна пропозиція ТОВ «ІМПОРТБРОК УКРАЇНА».

У частині першій статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тягар доказування (onus probandi) лежить на сторонах.

Згідно із частиною третьою статті 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина восьма статті 80 ГПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до правових позицій ВС КГС, викладених у постановах від 13.04.2021 у справі 909/722/14 та від 1 липня 2021 року по справі 46/603, положення ч. 3 ст. 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи" і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою). Недоведеність таких обставин виключає процесуальні підстави для дослідження апеляційним судом таких додаткових доказів. Положення статті 269 ГПК України є універсальними і застосовуються судом апеляційної інстанції у всіх категоріях спорів.

У висновку щодо застосування приписів статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 зі справи 916/3130/17 та від 18.06.2020 зі справи 909/965/16, від 26.02.2019 зі справи 913/632/17 єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи.

При цьому за імперативним приписом частини четвертої статті 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом та винесення оскаржуваного рішення. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у т.ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Отже, така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання сторонами таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 та від 06.03.2019 у справі №916/4692/15, від 11.09.2019 у справі № 922/393/18, від 16.12.2020 у справі № 908/1908/19.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскільки Нотаріальна заява свідка ОСОБА_1 була створена лише 17.09.2025, тобто не існувала на момент винесення рішення судом першої інстанції, то це є новим доказом, а тому не приймається колегією суддів до уваги.

Неможливість подання решти доказів обґрунтовано тим, що відповідач не був повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1-3, 7 ст. 120 ГПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 ГПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.05.2025 відкрито провадження у справі №916/1663/25; вирішено, розглядати справу №916/1663/25 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; запропоновано відповідачу надати суду: відзив на позов у порядку ст.165 ГПК України із доданням до нього доказів надсилання відзиву іншим учасникам справи, попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи, докази його надсилання іншим учасникам справи; встановлено відповідачу строк: п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для реалізації процесуального права на подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відзиву на позов, попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи.

Копія даної ухвали направлялася засобами поштового зв`язку на адресу Благодійного фонду «Аджалик» - 67543, Одеська обл., Одеський р-н, с. Визирка, вул. Миру, 16 А, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, копією конверту та довідкою про причини поверненням форма ф.20 (т.1 .а.с. 33-34).

Однак, повернулася до Господарського суду Одеської області без вручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

При чому, ухвала про відкриття провадження у даній справі направлялася на належну адресу відповідача, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та посиланнями самого відповідача в апеляційній скарзі.

В той же час, неправильне зазначення у вступній частині ухвали Господарського суду Одеської області від 02.05.2025 про відкриття провадження у справі №916/1663/25 адреси відповідача не свідчить про те, що вказана ухвала направлялася на помилкову адресу, адже обставини направлення даної ухвали на адресу реєстрації місцезнаходження відповідача були встановлені вище.

За таких обставин, суд першої інстанції, направляючи апелянту рекомендованим листом ухвалу про відкриття провадження у справі №916/1663/25 за належною поштовою адресою, вжив усіх належних та необхідних заходів для повідомлення Благодійного фонду «Аджалик» про існування даної справи, при цьому враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження порушення оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, колегія суддів зазначає про те, що в силу приписів частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України копія даної ухвали вважається врученою відповідачеві з дати проставлення на конверті відмітки про відсутність адресата.

В свою чергу, дані обставини повністю спростовують посилання апелянта про те, що він не був обізнаний про факт розгляду даної справи.

Необізнаність апелянта про справу пов`язана саме з його суб`єктивною поведінкою по неотриманню поштової кореспонденції за адресою реєстрації, адже він належним чином повідомлявся судом про існування справи №916/1663/25.

Крім того, відповідно да наявних в матеріалах справи доказів, на адресу відповідача також направлявся примірник позовної заяви, який за посиланням позивача також не був отриманий апелянтом.

Тобто відповідач систематично вчиняв дії щодо неотримання поштової кореспонденції.

В силу статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд апеляційної інстанції також зауважує на тому, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, що узгоджується зі сталою практикою Європейського суду з прав людини, вказаною, зокрема, в рішенні останнього у справі "Пономарьов проти України".

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Інформація про стан судових справ є відкритою і кожна заінтересована особа може дізнатися про прийняті судом рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень. У даному випадку саме апелянт є безпосередньо зацікавленим вчиняти дії з метою одержання інформації про хід та стан справи і несе ризик настання несприятливих наслідків в результаті невжиття заходів щодо отримання інформації про рух справи.

Подібна правова позиція міститься в ухвалі Верховного Суду від 17.01.2022 у справі №922/2487/19.

З огляду на викладене вище, колегія суддів доходить до висновку, що Благодійний фонд «Аджалик» був залучений до розгляду справи №916/1663/25 та повідомлявся про розгляд такої справи у порядку, встановленому законом.

Таким чином, неможливість подання доказів до суду першої інстанції викликано виключно суб`єктивною поведінкою відповідача, який фактично усунувся від участі у розгляду справи у суді першої інстанції та відповідно не скористався своїм правом на подання відзиву на позов та доказів на спростовування позову, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи.

З огляду на викладене вище, оскільки скаржником відповідно до вимог статті 269 ГПК України не було доведено неподання ним документів до суду першої інстанції з причин, які об`єктивно від нього не залежали, то колегія суддів не приймає до уваги додані до апеляційної скарги докази.

Фактичні обставини, встановлені судом.

03.02.2025 між ТОВ «НКЮ» (перевізник) та Благодійним фондом «Аджалик» (замовник) було укладено прваочин шляхом направлення та прийняття заявки № 02/2025 про надання транспортних послуг, яка підписана та скріплена печатками сторін правочину.

Відповідно до п. 1 Заявки, замовник зобов`язується здійснити своєчасне завантаження та розвантаження автомобіля, правильно оформити супровідні документи, указати фактичні адреси завантаження та розванатаження автомобіля.

Пунктом 7 Заявки встановлено, що оплата виконується у день згідно договору-заявки, по скан-копіях акту та рахунку з печатками та підписами перевізника.

Загальні положення Заявки також містять наступні відомості:

- маршрут м. Гдиня (Польща) м. Одеса (Україна);

- вартість перевезення 2500 дол США, за кожне окреме авто, безготівка по оригіналам документів.

На підтвердження виконання позивачем зобов`язань за заявкою № 02/2025 від 03.02.2025 останнім надано до суду першої інстанції:

- рахунок на оплату №100 від 09.02.2025 на суму 91 277,34 грн;

- міжнародно-транспортну накладну CMR від 06.02.2025, скріплену печаткою та підписом Благодійного фонду «Аджалик».

31.03.2025 ТОВ «НКЮ» направило на поштову адресу Благодійного фонду «Аджалик» претензію від 31.03.2025 про сплату грошових зобов`язань у розмірі 91 277,34 грн за заявкою № 02/2025 від 03.02.2025, відповідь на яку не отримало.

Мотивувальна частина.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, виходячи з таких підстав.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст.638 ЦК України, передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 ЦК України).

Як встановлено колегією суддів та підтверджується сторонами спору, 03.02.2025 між ТОВ «НКЮ» (перевізник) та Благодійним фондом «Аджалик» (замовник) було узгоджено, складено та підписано заявку №02/2025 про надання транспортних послуг, яка фактично за своїм змістом є договором перевезення вантажу.

На виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги з перевезення, що підтверджується наявною в матеріалах справи міжнародно-транспортною накладною CMR від 06.02.2025, скріпленої печаткою та підписом Благодійного фонду «Аджалик».

Дані обставини також підтверджуються учасниками справи.

В той же час, кінцевою точкою доставки товару було не м. Одеса, як передбачено у Заявці, а Волинська обл., Володимирський р-н, с. Заріччя. Зміна адреси доставки була пов`язана з тим, що відповідач не міг прийняти вантаж на складі у м. Одеса, тому скорегував адресу кінцевої доставки. Відповідні зміни до заявки чи до міжнародної-транспортної накладної не вносилися.

Крім того, не змінювалися і положення Заявки щодо вартості наданих послуг.

За результатом надання послуг позивач виставив відповідачеві рахунок на оплату №100 від 09.02.2025 на суму 91 277,34 грн. Однак відповідачем не було виконано зобов`язання з оплати наданих послуг.

Позивач також 31.03.2025 направив на поштову адресу Благодійного фонду «Аджалик» претензію від 31.03.2025 про сплату грошових зобов`язань у розмірі 91 277,34 грн за заявкою № 02/2025 від 03.02.2025.

В той же час, відповідач вимоги претензії не виконав.

Посилання апелянта на те, що у зв`язку зі зміною маршруту перевезення, ним з власної ініціативи було зменшено вартість надання послуг, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки замовник перевезення не уповноважений самостійно на власний розсуд визначати вартість наданих перевізником послуг.

Колегія суддів також не приймає до уваги посилання відповідача на те, що ним були частково оплачені надані послуги з перевезення на суму 50 000,00 грн, що підтверджується Платіжною інструкцією № 463 від 22.05.2025.

По-перше, як було встановлено вище, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги докази, що були додані до апеляційної скарги.

По-друге, відповідну платіжну інструкцію взагалі не було подано ані суду першої інстанції, ані до апеляційної скарги.

Таким чином, апелянт жодним чином не довів, що він здійснював хоча б частковому оплату наданих послуг з перевезення.

В свою чергу, в разі здійснення такої оплати, відповідні докази можуть бути враховані на стадії виконання рішення по даній справі.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у відповідача зобов`язання оплатити позивачеві надані послуги з перевезення вартістю 91 277,34 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

З огляду на викладене вище, на підставі повного, всебічного та безпосереднього дослідження наявних в матеріалах справи доказів в сукупності з урахуванням всіх обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу.

Щодо вимог про стягнення неустойки у сумі 5 533,96 грн, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до приписів ст.546, ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин, щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України).

Відповідно до п.п.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Верховний Суд у постанові від 06.04.2021 у справі №910/821/20 зазначив, що пеня застосовується в разі прострочення виконання майнових зобов`язань, втім її розмір визначається законом або договором у відсотковому відношенні до суми невиконаного зобов`язання або частини цього зобов`язання, а значить база нарахування повинна мати грошову оцінку.

Таким чином, дослідивши зміст укладеної між сторонами заявки від 03.02.2025 №02/2025 про надання транспортних послуг, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що законом або договором, тобто заявкою від 03.02.2025 №02/2025, не встановлено забезпечення виконання зобов`язання неустойкою пенею, не визначено розмір такої пені, а тому вимоги про стягнення пені у сумі 5 533,96 грн не підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення трьох процентів річних у сумі 547,05 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У даному випадку, відповідачем було прострочено виконання зобов`язання з оплати наданих послуг з перевезень, тому у позивача виникло право нарахування відсотків річних. Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідний розрахунок є вірним та обґрунтованим, тому вимоги про стягнення 547,05 грн 3 % річних підлягають задоволенню.

Оцінка доводам апелянта про неповідомлення його про розгляд даної справи була надана під час розгляду клопотання про долучення доказів.

Як встановлено вище, доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Висновки апеляційного господарського суду.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2025 по справі №916/1663/25 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2025 по справі №916/1663/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись статтями 269-271, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Благодійного фонду «Аджалик» на рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2025 по справі №916/1663/25 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2025 по справі №916/1663/25 - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

Відповідно до ст. 287 ч. 3 ГПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню за винятком випадків, передбачених п.п. а), б), в), г) п. 2) ч. 3 ст. 287 цього Кодексу.

Постанову складено та підписано 25.12.2025.

Головуючий суддя К.В. Богатир

Судді: Л.В. Поліщук

С.В. Таран