23.12.2025Справа № 910/5386/25
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Енол
до Товариства з обмеженою відповідальністю Інгул-Т
про визнання недійсним договору
Суддя Усатенко І.В.
Представники сторін: не викликались
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю Енол звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Інгул-Т про визнання недійсним договору.
Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю підпису на договорі від імені позивача та відсутністю повноважень на підписання договору у представника відповідача.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.05.2025 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12.06.2025.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.2025 у позові Товариства з обмеженою відповідальністю Енол (02125, м. Київ, вул. Чорних Запорожців, 26-а, кв. 198, ідентифікаційний код 45460418) до Товариства з обмеженою відповідальністю Інгул-Т (02002, м. Київ, вул.. Андрея Шептицького Митрополита, , кв 411, ідентифікаційний код 36239984) про визнання недійсним договору поставки № 22/10-1 від 10.10.2024 відмовлено повністю.

21.11.2025 від відповідача надійшла заява про роз`яснення рішення у справі.

24.11.2025 від позивача надійшли заперечення проти задоволення заяви про роз`яснення рішення.

Ухвалою суду від 25.11.2025 призначено до розгляду заяву на 08.12.2025.

Представник позивача в судовому засіданні 08.12.2025 заперечував проти задоволення заяви про роз`яснення судового рішення.

Ухвалою суду від 08.12.2025 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Інгул-Т про роз`яснення судового рішення у справі № 910/5386/25 відмовлено.

10.12.2025 від позивача надійшла заява про прийняття додаткового рішення про розподіл судових витрат, в якій він просить стягнути з відповідача правову допомогу, надану при розгляді заяви про роз`яснення рішення, у сумі 10000,00 грн.

16.12.2025 від відповідача надійшли заперечення проти заяви про прийняття додаткового рішення. Заперечення мотивовані тим, що звернення з відповідною заявою про роз`яснення рішення є правом відповідача, а тому позивач заперечував безпідставно. Крім того, розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням результатів розгляду справи, а оскільки, в позові відмовлено, то витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню відповідачем. Також відповідач вказує, що суду не надано доказів фактичного перерахування коштів у сумі 10000,00 грн.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу, надану при розгляді заяви про роз`яснення рішення. Суд відзначає, що позивач не просить розподілити витрати на правову допомогу, надану йому в процесі розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Ухвала суду за результатами розгляду заяви про роз`яснення рішення була поставлена 08.12.2025. Заява про розподіл судових витрат була подана позивачем 10.12.2025, тобто в межах п`ятиденного строку, передбаченого ст. 129 ГПК України.

Згідно ч. 1, 2, 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на викладене вище, суд розглядає дану заяву без виклику сторін.

Згідно з частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація вказаного принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Відповідач проти задоволення заяви заперечував.

На підтвердження розміру витрат позивач долучив до матеріалів справи договір № 22/24-К від 01.09.2024 про надання правничої (правової) допомоги, укладений між Адвокатським об`єднанням Алтус Легал та Товариством з обмеженою відповідальністю Енол відповідно до п. 1.1 якого клієнт в порядку та на умовах, визначених цим договором, доручає, а адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надати клієнту захист, представництво та іншу правову допомогу, передбачену цим договором та чинним законодавством України, а саме: представляти інтереси клієнта в правоохоронних органах, судах усіх рівнів, органах державної виконавчої служби, приватних виконавцях та інших державних і недержавних органах, установах та організаціях, незалежно від форм власності, з питань захисту законних прав та інтересів клієнта, з усіма процесуальними правами, наданими КПК України, ГПК України позивачу, відповідачу, боржнику, скаржнику, заявнику, потерпілому, власнику вилученого майна.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що з врахуванням складності справи, кількості витраченого адвокатом часу, розмір гонорару за надання правничої допомоги буде визначений в актах наданої правничої допомоги або звітах, виходячи з погодинної вартості 1 година 4000, 00 грн, які оплачуються клієнтом в безготівковій формі на поточний рахунок адвокатського об`єднання.

Додатковою угодою від 21.11.2025 сторони доповнили договорі № 22/24-К від 01.09.2024 п. 4.3 наступного змісту: з врахуванням складності справи, кількості витраченого адвокатом часу, розмір гонорару за надання правничої допомоги по справі № 910/5386/25, становить фіксовану суму, а саме: 10000,00 грн при розгляді заяви відповідача про роз`яснення судового рішення у суді першої інстанції та 40000,00 грн при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, які оплачуються клієнтом в безготівковій формі на поточний рахунок адвокатського об`єднання.

До матеріалів справи долучено рахунок на оплату №75 від 08.12.2025 на суму 10000,00 грн. Також надано акт № 75 про приймання-передачі наданої правничої (правової) допомоги від 08.12.2025 про надання наступної правової допомоги у справі № 910/5386/25: 21.11.2025 підготовка заперечень проти заяви про роз`яснення судового рішення; 26.11.2025 підготовка заяви про проведення судових засідань в режимі відеконфернеції; 08.12.2025 представництво у судовому засіданні в Господарському суді міста Києва. Загальна вартість послуг 10000,00 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджено надання позивачу правової допомоги при розгляді заяви про роз`яснення судового рішення, поданої відповідачем, на суму 10000,00 грн.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (див. постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18).

Означене спростовує заперечення відповідача щодо відмови у стягненні з нього витрат на правову допомогу, в зв`язку з не наданням позивачем доказів їх фактичного понесення.

У той же час, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Однак, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Суд зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони у разі наявності її заперечень щодо співрозмірності заявленої суми компенсації має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а їх розмір є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Судом враховано, що надані позивачем документи на підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію, зокрема, розумної необхідності таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 11.12.2018 року в справі № 910/2170/18.

На думку суду, розмір витрат на правову допомогу, пов`язаний з складанням та поданням заперечень проти заяви про роз`яснення рішення, складання заяви про участь в судовому засіданні в режимі відеконфернції та безпосередньо участь представника в судовому засіданні в режимі відеконференції у сумі 10000,00 грн є надмірним та не співмірним з наданою адвокатом правовою допомогою.

У пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, пунктах 34-36 рішення у справі Гімайдуліна і інші проти України від 10.12.2009 року, пункті 80 рішення у справі Двойних проти України від 12.10.2006 року, пункті 88 рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року також зауважено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є розумним та обґрунтованим.

Відповідно до частини 1 статті 15 Господарського процесуального кодексу України, пропорційність у господарському суді, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Оскільки, відповідачу у задоволенні заяви про роз`яснення рішення було відмовлено, суд вбачає за можливе покласти на відповідача витрати позивача, на правову допомогу при розгляді означеної заяви. Дані судові витрати не стосуються безпосередньо розгляду справи по суті, а тому їх розподіл не пов`язаний з результатами розгляду справи по суті. Суд погоджується, що відповідач скористався своїм правом на подав до суду заяву про роз`яснення рішення, як і відповідач скористався своїм правом для висловлення своєї позиції щодо заяви відповідача та подав відповідні заперечення, його представник прийняв участь в судому засіданні з розгляду означеної заяви.

Тобто заперечення відповідача щодо безпідставності заяви та відсутності підстав для стягнення з нього витрат на правову допомогу судом визнаються не обґрунтованими. Проте, суд вважає, що сам розмір витрат є завищеним.

Зважаючи на вищенаведені обставини, з урахуванням предмету та підстав поданої заяви про роз`яснення рішення, оцінюючи фактичні витрати позивача, з урахуванням всіх аспектів цієї справи, з огляду на те, що заявлений позивачем до відшкодування розмір судових витрат на правову допомогу, на переконання суду, не повністю відповідає критеріям співмірності, пропорційності та розумної необхідності, керуючись принципом розумності судових витрат, суд дійшов висновку про те, що справедливим та співрозмірним є стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Енол про прийняття додаткового судового рішення про розподіл судових витрат задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Інгул-Т (02002, м. Київ, вул.. Андрея Шептицького Митрополита, , кв 411, ідентифікаційний код 36239984) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Енол (02125, м. Київ, вул. Чорних Запорожців, 26-а, кв. 198, ідентифікаційний код 45460418) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн 00 коп.

3. В іншій частині заяви відмовити.

Додаткова ухвала набирає законної сили після її підписання та може бути оскаржена у порядку і строк, встановлені ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.В.Усатенко