ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.12.2025 Справа № 914/3220/25

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Стемакс», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Терра Ексім»,

м. Львів

про стягнення 21 946,38 грн

ВСТАНОВИВ:

Позовну заяву подано Товариством з обмеженою відповідальністю «Стемакс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Терра Ексім» про стягнення 21 946,38 грн.

Ухвалою суду від 27.10.2025 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

Суд зазначає про належне виконання обов`язку щодо повідомлення учасників справи про розгляд справи, шляхом надіслання ухвали суду про відкриття провадження в електронній формі до Електронних кабінетів сторін та оприлюднення в електронній формі в Державному реєстрі судових рішень.

Беручи до уваги те, що від сторін не надходило жодних заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження чи клопотань про її розгляд у судовому засіданні з повідомленням сторін, дослідивши наявні у справі докази та викладені в позовній заяві пояснення, суд дійшов висновку про необхідність прийняття рішення у справі.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про неналежне виконання відповідачем, як покупцем, умов договору поставки № 312/22-Л від 06.09.2022 в частині своєчасної та повної оплати позивачу, як постачальнику, вартості поставленого згідно договору товару.

З підстав наведеного, позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача, 21 946, 38 грн, з яких: 16 889, 59 грн основний борг, 2 825, 88 грн пені, 1 823, 15 грн 20 % річних, 407, 76 грн інфляційних нарахувань.

Позиція відповідача.

Відповідач участі у судових засіданнях особисто або уповноваженого представника не забезпечив, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Обставини справи.

06.09.2022 між ТзОВ «СТЕМАКС» (постачальник) та ТзОВ «ТЕРРА ЕКСІМ» (покупець) укладено договір поставки № 312/22-Л від 06.09.2022.

За змістом вказаного договору, постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені сторонами строки у власність покупця системи кріплення, метизні вироби, витратні матеріали, а також електроінструмент, інструментальне оснащення та ручний інструмент, а покупець прийняти та оплатити товар в термін і на умовах, передбачених договором (п. 1.1). Оплата товару здійснюється покупцем на підставі виставленого рахунку-фактури в безготівковій формі в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 100% вартості партії товару, в строк не пізніше 14 календарних днів від дати, вказаної у відповідній видатковій накладній. Покупець має право достроково оплати рахунок-фактуру( п. 2.4). За умови настання обставин, передбачених п. 3.4 договору, покупець здійснює попередню оплату за замовлений товар в розмірі 30 % вартості такого товару на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури, а інші 70% вартості товару покупець сплачує на умовах відстрочки платежу, яка встановлена п. 2.4 договору шляхом перерахування грошових коштів в сумі, вказаній у виставленому постачальником рахунку-фактури (п. 2.5). Сторони можуть передбачити інший порядок здійснення розрахунків, шляхом підписання відповідної додаткової угоди до договору (п. 2.6). Поставка партії товару здійснюється після узгодження сторонами замовлення покупця та на підставі виставленого рахунку-фактури постачальника (п. 3.1). В разі наявності товару на складі постачальника, строк поставки складає 5 робочих днів з дати виставлення рахунку-фактури. Датою поставки товару вважається дата, яка вказана у видатковій накладній, яка належним чином оформлена та підписана сторонами (п. 3.3). Покупець приймає товар відповідно до видаткової накладної на підставі довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, оформленої належним чином (п. 3.6). Покупець зобов`язаний надати постачальнику дані осіб, які уповноважені приймати товар ( п. 3.7). Право власності на товар та ризик випадкового знищення товару переходить від постачальника покупцю в момент його передачі з товаросупровідними документами (п. 3.8). Постачальник зобов`язується передавати товар окремими партіями, належної якості, на умовах, визначених даним договором, за письмовим замовленням покупця, у строк, погоджений сторонами; передавати разом із товаром належно оформлені документи (видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, рахунки, тощо)(п. 4.1). Постачальник має право вимагати від покупця належного та своєчасного виконання умов даного договору; вимагати своєчасної оплати товару у строк і на умовах, передбаченим договором (п. 4.2). Покупець зобов`язується оплатити товар в строк та на умовах, визначених сторонами даним договором, додатковими угодами, специфікацією (в разі наявності) (п. 4.3). Покупець має право отримувати від постачальника актуальну інформацію про якість, кількість, асортимент, ціну та строки постачання товару (п. 4.4). Сторони за взаємною згодою можуть змінити, доповнити або розірвати договір шляхом укладення додаткової угоди, яка після її підписання обома сторонами є невід`ємною частиною договору (п. 6.1). Цей договір може бути достроково розірвано за згодою сторін або в односторонньому порядку шляхом письмового повідомлення із зазначенням причин такого розірвання з підстав, передбачених договором та чинним законодавством (п. 6.3). У разі порушення строків оплати передбачених п. 2.4 договору більше ніж на 5 календарних днів, покупець додатково сплачує проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 20 % річних від суми заборгованості за весь час прострочення до моменту погашення (п. 8.4). Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2023. У випадку, якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна зі сторін письмово не заявить про намір припинити його дію, цей договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік. Аналогічний порядок пролонгації діє на наступні роки, якщо сторони не передбачать інший порядок у відповідній додатковій угоді до договору (п. 10.1).

На виконання умов вищевказаного договору, позивач з 06.03.2025 по 11.03.2025 згідно видаткових накладних та товарно-транспортних накладних передав відповідачу товар на загальну суму 17 467,79 грн. Проте, відповідачем частково здійснено оплату за отриманий товар, що підтверджується актом звіряння розрахунків станом на 31.03.2025. Однак, в порушення взятих на себе зобов`язань, відповідач повну оплату за отриманий товар не здійснив, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість 16 889,59 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача із претензією від 11.08.2025 вих. № 91, яка залишена останнім без відповіді і задоволення.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати вартості товару, позивач просить суд стягнути з відповідача, 16 889, 59 грн основного боргу, 2 825, 88 грн пені, 1 823, 15 грн 20% річних, 407, 76 грн інфляційних нарахувань.

Оцінка суду.

Згідно з ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В даному випадку, між сторонами виникло господарське зобов`язання на підставі договору поставки № 312/22-Л від 06.09.2022.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Суд зазначає, що двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок передати у власність покупця товар належної якості і водночас набуває права вимагати його оплати, а покупець зі свого боку набуває права вимагати від постачальника передачі цього товару та зобов`язаний здійснити оплату. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19.

З огляду на викладене, обов`язок по оплаті поставленого товару виникає у відповідача безпосередньо із самого факту поставки та не залежить від факту виставлення позивачем відповідачу рахунків на оплату.

Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов`язку з оплати поставленого товару. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 16 889, 59 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних та товарно-транспортних накладних підписаними та скріпленими печатками сторін.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідачем не подано.

У відповідності до п. 8.3 договору, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 2 825, 88 грн пені.

Розглядаючи зазначену вимогу щодо стягнення пені, річних та інфляційних нарахувань, суд зазначає наступне.

Так, сторони у п. 8.3 договору поставки погодили, що у випадку неоплати або несвоєчасної оплати вартості товару згідно умов договору, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі облікової ставки НБУ, встановленої у цей період, нараховану на суму простроченого платежу за кожен день прострочення.

Здійснивши перевірку нарахування пені за допомогою програми «Калькулятор підрахунку штрафних санкцій» платформи «LIGA:ZAKON», суд зазначає, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 2 825, 88 грн відповідає умовам укладеного договору, є арифметично вірною, правомірною та обґрунтованою, відтак підлягає до стягнення з відповідача у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Норми ст. 625 ЦК України спрямовані в першу чергу на те, щоб через неправомірні дії боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншою, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.

Відповідно до п. 8.4 договору сторони погодили 20 % річних від суми заборгованості за весь час прострочення до моменту погашення.

Згідно до доданого розрахунку, за порушення грошового зобов`язання позивачем нараховано відповідачу 1 823, 15 грн 20 % річних та 407, 76 грн інфляційних нарахувань.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 20 % річних та інфляційних втрат у відповідності до чинного законодавства за допомогою програми «Калькулятор підрахунку штрафних санкцій» платформи «LIGA:ZAKON» онлайн ресурсу «ІПС:LIGA360», суд встановив, що такі обраховані вірно і підлягають стягненню.

Таким чином, станом на день прийняття рішення, сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору та порушенням строків оплати за отриманий товар підтверджена матеріалами справи та становить 16 889,59 грн. основного боргу, 2 825, 88 грн. пені, 407, 76 грн. інфляційних нарахувань та 1 823, 15 грн. 20 % річних. Доказів зворотнього суду не надано.

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд констатує, що при розгляді даної справи судом враховано та здійснено належне дослідження сукупності наявних в матеріалах справи доказів, що стосуються укладеного між сторонами договору з урахуванням правил та критеріїв оцінки доказів визначених ГПК України.

Судові витрати.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд також звертає увагу позивача, що нормативно-правовим актом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору є ЗУ "Про судовий збір".

Відповідно до ст. 4 вказаного Закону, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір", ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня - 3028 гривень.

Згідно з ч.3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

В даному випадку, за подання до господарського суду через систему «Електронний суд» позову майнового характеру позивач повинен сплатити судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено 3 028,00 грн судового збору, згідно платіжного документа № 1240 від 31.03.2025.

Судом встановлено, що позивач наділений правом на повернення з Державного бюджету України судового збору у розмірі 605,60 грн (у зв`язку із внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом).

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З підстав відсутності клопотання позивача про повернення судового збору, суд зазначає про відсутність правових підстав для такого повернення. Проте, вказане не позбавляє позивача права на звернення до суду із відповідним клопотанням в майбутньому.

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 76-79, 86, 123, 124, 126, 129, 231, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА ЕКСІМ», , м. Львів, вул. Б. Хмельницького, буд. 223В (ідентифікаційний код 40698765) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕМАКС», м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 55, (ідентифікаційний код 40212649) 16 889, 59 грн основного боргу, 2 825, 88 грн пені, 1 823, 15 грн 20 % річних, 407, 76 грн інфляційних втрат та 2 422, 40 грн судового збору.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді з 22.12.2025 по 29.12.2025, рішення складено та підписано 30.12.2025.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Мороз Н.В.