ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2025 р. м. Київ Справа №911/1259/25

За позовом Приватного акціонерного товариства «Агропроммаш» (08133, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Чорновола, буд. 1)

до Приватного підприємства «Агросила» (04071, м. Київ, вул. вул. Щекавицька, буд. 37/48, оф. 1)

про стягнення 696673,62 грн

Суддя Третьякова О.О.

Секретар судового засідання Капля Є.В.

Представники сторін:

від позивача: Тонконожко В.В.

від відповідача: не з`явився

Обставини справи:

У квітні 2025 Приватне акціонерне товариство «Агропроммаш» (позивач) звернулось до Господарського суду Київської області із позовом до Приватного підприємства «Агросила» (відповідач) про стягнення 696673,62 грн заборгованості за договором оренди, з яких 442904,00 грн основного боргу, 24000,00 грн витрат на відновлення об`єкта оренди, 8052,95 грн 3% річних, 40729,06 грн інфляційних втрат, 4765,56 грн штрафу та 196222,05 грн пені.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором оренди від 01.02.2022 №08/15/22 щодо сплати орендних та інших платежів у зв`язку з орендою відповідачем у періоді з вересня 2024 по лютий 2025 виробничих приміщень за адресою: м.Вишневе, вул.Чорновола, 1.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/1259/25 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 01.05.2025, встановлено сторонам процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Ухвала суду від 14.04.2025 про відкриття провадження у справі доставлена сторонам в їхні електронні кабінети ЄСІТС.

30.04.2025 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позов не визнав. Відповідач при цьому послався на недоведеність позовних вимог, а саме на те, що: 1) позивач до позову не долучив акт прийому-передачі об`єкта оренди, тому відповідач вважає, що строк оренди не розпочався; 2) строк дії договору оренди закінчився 01.02.2023; 3) додаткова угода №7 від 01.02.2024 до договору оренди укладена сторонами на момент, коли договір оренди вже не діяв, а тому не створила жодних юридичних наслідків для сторін, як така, що укладена на підставі недіючого договору; 4) заявлена позивачем вимога про компенсацію витрат в сумі 24000,00 грн на відновлення об`єкта оренди не передбачена договором оренди і позивачем не доведена; 5) листи відповідача від 06.12.2024 №1/6 та від 30.12.2024 №30/12, на які позивач посилається в якості доказів існування орендних правовідносин, позивачу не направлялись; 6) рахунки-фактури позивача носить лише інформаційний характер та не підтверджують позовні вимоги.

У підготовче засідання 01.05.2025 з`явився позивач, не з`явився відповідач, який про причини неявки суд не повідомив. Від позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, протокольною ухвалою підготовче засідання було відкладено на 05.06.2025. Про відкладення підготовчого засідання відповідача, який не з`явився, повідомлено ухвалою суду від 01.05.2025 через електронний кабінет ЄСІТС.

08.05.2025 до Господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач заперечив доводи відповідача у спорі. Позивач при цьому послався на те, що виробничі приміщення, які були об`єктом оренди в договорі оренди від 01.02.2022 №08/15/22, відповідач вперше розпочав орендувати у позивача ще до укладення цього договору оренди, а саме ще з 2015 року відповідач орендував цей об`єкт у позивача протягом майже 10 років поспіль, тому саме акт прийому-передачі від 21.09.2015 підтверджує вперше отримання відповідачем об`єкта оренди. Також позивач зазначив, що заперечення відповідача щодо нарахованої позивачем орендної плати за періоди з вересня 2024 по лютий 2025 з посиланням на те, що строк оренди за договором оренди не розпочався, суперечить попередній поведінці відповідача, який оплачував рахунки позивача за оренду об`єкта оренди за періоди, що передували спірному у цій справі періоду з вересня 2024 по лютий 2025, і заборгованість відповідача за періоди оренди 2022-2023 років відсутня. Позивач також послався на лист відповідача від 06.12.2024 №1/6, яким відповідач повідомляв про економічну недоцільність подальшої оренди об`єкта оренди та про розірвання договору оренди з 01.02.2025. Тому доводи та заперечення відповідача про відсутність орендних правовідносин за договором оренди позивач вважає такими, що суперечать попередній поведінці відповідача.

05.06.2025 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про витребування у позивача оригіналу доказу, а саме листа відповідача від 06.12.2024 №1/6.

У підготовче засідання 05.06.2025 та 10.07.2025 з`явились сторони, відповідач надав для огляду в судовому засіданні оригінал листа відповідача від 06.12.2024 №1/6, який візуально відрізнявся від наявної у справі копії цього листа. Протокольною ухвалою підготовче засідання було відкладено відповідно на 10.07.2025 та на 07.08.2025.

10.07.2025 до Господарського суду Київської області від позивача надійшли додаткові письмові пояснення разом з додатковими доказами. У вказаних поясненнях позивач пояснив розбіжність між доданою позивачем до позовної заяви копією листа відповідача від 06.12.2024 №1/6 та наявним у позивача оригіналом вказаного доказу. Позивач зазначив, що спочатку він отримав на свою електронну адресу 06.12.2024 від працівника відповідача сканкопію листа відповідача від 06.12.2024 №1/6, а потім відповідач передав позивачу оригінал вказаного листа від 06.12.2024 №1/6. При цьому обидва листи хоча і візуально відрізняються, але є ідентичними за змістом. Також позивачем в якості доказів були надані акти наданих послуг, у т.ч. за спірні у цій справі періоди оренди з вересня 2024 по лютий 2025, які підписані як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача і відповідно до яких позивач в якості виконавця передав, а відповідач в якості замовника прийняв послуги по оренді приміщення у кожному із зазначених місяців.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.08.2025 задоволено клопотання представника відповідача про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У підготовче засідання 07.08.2025 з`явився позивач, не з`явився відповідач, який подав клопотання про відкладення розгляду справи. Враховуючи, що у сторін був достатній час для реалізації ними їхніх процесуальних прав на стадії підготовчого провадження та відсутність поважних об`єктивних причин для подальшого відкладення підготовчого засідання, суд за наслідками з`ясування питання про можливість закриття підготовчого провадження протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 04.09.2025. Про призначення справи до судового розгляду по суті відповідача, який не з`явився, повідомлено ухвалою суду від 07.08.2025.

В судове засідання 04.09.2024 з`явились сторони, які надали суду пояснення по суті справи. В судовому засіданні оголошувалась перерва на 26.09.2025.

В судове засідання 26.09.2025 з`явився позивач, не з`явився відповідач, який подав клопотання про відкладення розгляду справи, протокольною ухвалою судове засідання було відкладено на 23.10.2025. Про відкладення судового засідання відповідача, який не з`явився, повідомлено ухвалою суду від 26.09.2025.

В судове засідання 23.10.2025 з`явився позивач, який надав пояснення по суті справи. Відповідач в судове засідання вдруге не з`явився, про судове засідання був повідомлений належним чином, а тому його неявка відповідно до ст.202 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає розгляду справи; при цьому судом враховано, що відповідач подав суду відзив на позов, в якому виклав свою правову позицію щодо позовних вимог.

За результатами з`ясування обставин справи, перевірки їх доказами та проведення судових дебатів у судовому засіданні 23.10.2025 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, проаналізувавши позовні вимоги та заперечення проти них, пояснення позивача та відповідача, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши наявні докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд

встановив:

01.02.2022 між Приватним акціонерним товариством «Агропроммаш»» (позивач) в якості орендодавця та Приватним підприємством «Агросила» (відповідач) в якості орендаря було укладено договір оренди №08/15/22 (тут і далі договір оренди), за умовами пункту 1.1 якого позивач орендодавець зобов`язався передати, а відповідач-орендар прийняти в строкове платне нерухоме майно, а саме виробничі приміщення площею 1262,4 кв.м., які розташовані за адресою: Київська область, м.Вишневе, вул.Чорновола, 1, (надалі об`єкт оренди).

Право власності позивача-орендодавця на об`єкт оренди на момент укладення договору оренди підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 20.01.2009, яке видано на підставі рішення виконкому Вишневої міської ради від 25.12.2008 №95/2 та відповідно до якого позивач є власником декількох нежитлових будівель (літ. «А», літ. «Б», літ «В», літ «Д», літ «Е») за адресою м.Вишневе, вул.Чорновола, 1.

Згідно з пунктом 3.1 договору оренди строк оренди починається з дати підписання акту прийому-передачі і діє до 31.01.2023.

Сторони фактично не підписали акт прийому-передачі об`єкта оренди (виробничих приміщень площею 1262,4 кв.м) в оренду відповідачу-орендарю у зв`язку із укладеним ними 01.02.2022 договором оренди. Однак виробничі приміщення площею 1191,1 кв.м. на момент укладення сторонами договору оренди від 01.02.2022 №08/15/22 вже перебували у фактичному користуванні відповідача-орендаря у зв`язку із укладеним раніше між сторонами договором оренди від 21.09.2015 №08/15 та підписаним ними актом прийому-передачі від 21.09.2015, відповідно до якого позивач-орендодавець передав, а відповідач-орендар прийняв в оренду виробничі приміщення площею 1192 кв.м. в оренду.

Відповідно до пункту 3.2 договору оренди строк оренди може бути скорочений або подовжений лише за згодою сторін.

Розмір орендної плати був визначений в пункті 4.1 договору оренди. До вказаного пункту 4.1 договору оренди сторони в подальшому внесли зміни шляхом підписання додаткової угоди №7 від 01.02.2024 до договору оренди, відповідно до якої за користування об`єктом оренди, а саме приміщенням площею 12624, кв.м орендар сплачує орендні платежі в сумі 176736,00 грн. Отже, починаючи з лютого 2024 розмір орендної плати за умовами договору оренди з урахуванням внесених додатковою угодою №7 від 01.02.2024 змін становив 176736,00 грн. Також, вказаною додатковою угодою №7 від 01.02.2024 до договору оренди сторони погодили, що ця додаткова угода №7 від 01.02.2024 діє до 31.01.2025.

Порядок сплати орендної плати був визначений в пункті 4.2 договору оренди, відповідно до якого за користування об`єктом оренди орендар до 5 числа поточного місяця сплачує орендну плату.

Порядок повернення об`єкта оренди орендарем орендодавцю сторони визначили в п.11.2.8 договору оренди, відповідно до якого у разі розірвання або припинення дії цього договору орендар зобов`язаний передати, а орендодавець прийняти об`єкт оренди протягом 3-х днів з дня, коли даний договір вважається розірваним.

Одним із обов`язків орендаря-відповідача згідно з укладеним сторонами договором оренди (пункт 5.1.5 договору оренди) є своєчасна та в повному обсязі сплата орендних та інших платежів відповідно до умов цього договору.

Відповідальність орендаря у разі порушення ним зобов`язань зі сплати орендної плати орендодавцю сторони визначили в пунктах 4.5 та 10.8.1 договору оренди, відповідно до яких:

- орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі стягується на користь орендодавця з урахуванням пені 0,2% за кожний день прострочення;

- за порушення строків вчинення певних дій та інших умов, що передбачені пунктами, зокрема, 5.1.5 цього договору оренди, винна сторона сплачує іншій штраф у розмірі 0,5 відсотків від місячної суми орендних платежів.

Фактичне надання позивачем-орендодавцем об`єкта оренди в оренду відповідачу-орендарю протягом спірного у цій справі періоду з вересня 2024 по лютий 2025 підтверджується підписаними як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача щомісячними актами наданих послуг, відповідно до яких позивач в якості виконавця передав, а відповідач в якості замовника прийняв послуги по оренді приміщення у кожному з вказаних місяців та відповідно до яких щомісячна вартість оренди становила 147280,00 грн, а саме актом від 30.09.2024 за вересень 2024 на суму 147280,00 грн, актом від 31.10.2024 за жовтень 2024 на суму 147280,00 грн, актом від 30.11.2025 за листопад 2024 на суму 147280,00 грн, актом від 31.12.2024 за грудень 2024 на суму 147280,00 грн, актом від 31.01.2025 за січень 2025 на суму 147280,00 грн та актом від 11.02.2025 за лютий 2025 (за 11 днів оренди в лютому 2025) на суму 69432,00 грн.

Листом від 06.12.2024 №1/6 відповідач повідомив позивача про економічну недоцільність подальшої оренди об`єкта оренди площею 1264,4 кв.м. та просив розглянути можливість заміни орендованого приміщення на приміщення меншого розміру, а у разі неможливості заміни відповідач повідомляв позивача про розірвання договору оренди від 01.02.2022 №08/15/22 з 01.02.2025. Цим же листом від 06.12.2024 №1/6 відповідач повідомляв позивача про своє зобов`язання погасити всю заборгованість, що виникла за вказаним договором оренди.

Звертаючись в квітні 2025 до Господарського суду Київської області з позовом у цій справі до відповідача, позивач посилається на наявність несплаченого відповідачем основного боргу по орендній платі в сумі 442904,00 грн (з урахуванням часткових оплат відповідача) за періоди оренди з вересня 2024 по лютий 2025, на який позивачем за періоди прострочення сукупно з 06.09.2024 по 02.04.2025 нараховані та заявлені до стягнення також 8052,95 грн 3% річних, 40729,06 грн інфляційних втрат, 4765,56 грн штрафу та 196222,05 грн пені. Крім того, позивачем у цій справі заявлені до стягнення з відповідача також 24000,00 грн компенсації витрат на відновлення об`єкта оренди, а також судові витрати, що складаються із 10450,00 грн судового збору та 42290,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач самі розрахунки позивача щодо основного боргу по орендній платі, 3% річних, інфляційних втрат, штрафу та пені не оспорює, однак заперечує існування орендних відносин між позивачем та відповідачем за договором оренди від 01.02.2022 №08/15/22. Також відповідач посилається не недоведеність позивачем вимоги про компенсацію витрат в сумі 24000,00 грн на відновлення об`єкта оренди.

Ключове питання, яке постало перед судом у цій справі, полягає в наступному: чи існували між позивачем та відповідачем протягом спірного у цій справі періоду з 01.09.2024 по 11.02.2025 орендні відносини, з підстав наявності яких позивачем у цій справі заявлені позовні вимоги про стягнення 442904,00 грн основного боргу, 24000,00 грн витрат на відновлення об`єкта оренди, 8052,95 грн 3% річних, 40729,06 грн інфляційних втрат, 4765,56 грн штрафу та 196222,05 грн пені.

Вирішуючи спір між сторонами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у цій справі, виходячи з наступного.

Надаючи правову оцінку укладеному сторонами договору оренди від 01.02.2022 №08/15/22 (тут і далі договір оренди), суд виходить з того, що між сторонами на підставі вказаного договору виникли правовідносини за договором найму (оренди).

Так, згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори. Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України, чинного на момент виникнення спірних у справі правовідносин, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Згідно з частиною 3 ст.285 та частиною 1 ст.286 Господарського кодексу України орендар зобов`язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. Орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Також відповідно до частини 1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (частина 1 ст.762 Цивільного кодексу України)

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 та 530 Цивільного кодексу України).

Вирішуючи спір між сторонами в питанні того, чи існували фактично між ними у спірному періоді з 01.09.2024 по 11.02.2025 орендні правовідносини за договором оренди від 01.02.2022 №08/15/22, на що посилається позивач-орендодавець і що заперечує відповідач-орендар, в т.ч. надаючи оцінку наданим сторонами доказам з цього приводу, суд зазначає, що відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Передбачений статтею 13 Господарського процесуального кодексу України принцип змагальності господарського судочинства надає сторонам достатні процесуальні можливості у представленні та доказуванні своєї позиції, спростуванні позиції інших учасників процесу з метою правильного вирішення спору.

Статтею 86 вказаного Кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Також, відповідно до ст.79 вказаного Кодексу, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. У цій статті встановлений стандарт доказування "вірогідності доказів", який, на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто відповідно до наведеного стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. В силу вказаної норми процесуального права наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тлумачення змісту цієї статті свідчить про те, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, аніж протилежний. Подібні за змістом висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №908/761/18.

Аналізуючи доводи відповідача у спорі про те, що договір оренди від 01.02.2022 №08/15/22 у спірному періоді вересня 2024-лютого 2025 не діяв, оскільки: 1) відсутній акт прийому-передачі об`єкта оренди в оренду відповідачу та 2) строк дії договору оренди закінчився 01.02.2023, суд зазначає, що вказані доводи відповідача спростовуються наявними у справі доказами, які в сукупності з більшою вірогідністю вказують на те, що орендні правовідносини між сторонами за договором оренди від 01.02.2022 №08/15/22 тривали саме до 11.02.2025, коли був підписаний хронологічно останній акт прийому-передачі послуг оренди за лютий 2025 (за 11 днів лютого 2025).

Так, сама по собі відсутність підписаного сторонами акта прийому-передачі об`єкта оренди в оренду відповідачу після підписання сторонами договору оренди від 01.02.2022 №08/15/22 в даному випадку не свідчить про те, що об`єкт оренди фактично не був переданий відповідачу в оренду, адже відповідач після підписання сторонами договору оренди від 01.02.2022 №08/15/22 щомісячно підписував акти наданих послуг, якими визнавав факт щомісячної оренди ним об`єкта оренди у позивача та свій обов`язок у зв`язку з цим по сплаті орендної плати позивачу в тому розмірі, який був обумовлений в договорі оренди від 01.02.2022 №08/15/22 з урахуванням внесених до нього додатковою угодою №7 від 01.02.2024 змін.

Той факт, що сторони своєчасно у письмовій формі не підписали додаткову угоду про внесення змін в договір оренди щодо строку оренди, сам по собі не свідчить, що такої угоди не було досягнуто сторонами без оформлення єдиного письмового документа у спрощений спосіб, адже сторони після 01.02.2023 продовжували щомісячно підписувати акти наданих послуг. Зокрема, сторони підписали акт від 30.09.2024 за вересень 2024 на суму 147280,00 грн, акт від 31.10.2024 за жовтень 2024 на суму 147280,00 грн, акт від 30.11.2025 за листопад 2024 на суму 147280,00 грн, акт від 31.12.2024 за грудень 2024 на суму 147280,00 грн, акт від 31.01.2025 за січень 2025 на суму 147280,00 грн та акт від 11.02.2025 за лютий 2025 (за 11 днів оренди в лютому 2025) на суму 69432,00 грн, із яких вбачається, що відповідач у ці періоди фактично користувався об`єктом оренди і визнав свій обов`язок сплатити позивачу відповідну орендну плату за цей період.

Про те, що відповідач визнавав фактичну наявність у нього в оренді об`єкта оренди за договором оренди від 01.02.2022 №08/15/22 та наявність між сторонами орендних правовідносин за вказаним договором, свідчить також лист самого відповідача від 06.12.2024 №1/6, яким останній повідомляв позивача про економічну недоцільність подальшої оренди об`єкта оренди площею 1264,4 кв.м. та просив розглянути можливість заміни орендованого приміщення на приміщення меншого розміру, а у разі неможливості заміни відповідач повідомляв позивача про розірвання договору оренди від 01.02.2022 №08/15/22 з 01.02.2025. Цим же листом від 06.12.2024 №1/6 відповідач повідомляв позивача про своє зобов`язання погасити всю заборгованість, що виникла за вказаним договором оренди.

При цьому відповідно до частини 1 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами.

Отже, доводи відповідача про нечинність договору оренди від 01.02.2022 №08/15/22 у спірному періоді спростовуються вищевказаними документами, підписаними самим відповідачем, та є суперечливою поведінкою відповідача і судом відхиляються.

За вказаних обставин та наданих позивачем доказів, які відповідачем не спростовані, суд приходить до висновку про те, що заборгованість відповідача (основний борг) в сумі 442904,00 грн по сплаті орендної плати позивачу у зв`язку з орендою об`єкта оренди по договору оренди від 01.02.2022 №08/15/22 підтверджується документально.

Пунктом 5 частини 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

Таким чином, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що основний борг відповідача перед позивачем за договором оренди від 01.02.2022 №08/15/22 становить 442904,00 грн і підлягає стягненню з відповідача рішенням суду.

Крім того, позивачем у цій справі також заявлені позовні вимоги про стягнення також 24000,00 грн витрат на відновлення об`єкта оренди, 8052,95 грн 3% річних, 40729,06 грн інфляційних втрат, 4765,56 грн штрафу та 196222,05 грн пені.

Щодо вимоги позивача про стягнення 24000,00 грн витрат на відновлення об`єкта оренди суд зазначає, що позивачем не надано об`єктивних доказів того, що об`єкт оренди потребував відновлення на суму 24000,00 грн внаслідок яких-небудь упущень чи інших порушень умов договору оренди з боку саме відповідача. Натомість в підписаному сторонами хронологічно останньому акті надання послуг за лютий 2025 від 11.02.2025 (за 11 днів оренди в лютому 2025) сторони зафіксували відсутність претензій одна до одної, що з більшою вірогідністю вказує також на те, що у позивача не було претензій до відповідача щодо стану об`єкта оренди станом на 11.02.2025 (на момент підписання хронологічно останнього акта наданих послуг). Тому позовні вимоги в цій частині суд відхиляє з підстав їх недоведеності позивачем.

Щодо вимог про стягнення 8052,95 грн 3% річних, 40729,06 грн інфляційних втрат, 4765,56 грн штрафу та 196222,05 грн пені суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також згідно з ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктами 4.5 та 10.8.1 договору оренди сторони визначили відповідальність відповідача за порушення строків сплати орендної плати у формі пені та у формі штрафу.

За приписами ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Факт виникнення у відповідача простроченого основного боргу по сплаті орендної плати за вказаним договором оренди підтверджується наявними у справі доказами, які відповідачем не спростовані, у зв`язку з чим позивач має право на стягнення з відповідача поряд із основним боргом також 3% річних, пені, штрафу та інфляційних втрат, як це передбачено вищевказаними умовами договору та нормами законодавства.

Перевіряючи розрахунки позивача щодо нарахування 8052,95 грн 3% річних, 40729,06 грн інфляційних втрат та 4765,56 грн штрафу (за періоди прострочення сукупно з сукупно з 06.09.2024 по 02.04.2025), суд зазначає, що вказані розрахунки 3% річних, інфляційних втрат та штрафу відповідають обставинам справи та вищенаведеним правовим нормам, у зв`язку з чим вимоги позивача в цій частині також підлягають задоволенню судом.

Щодо вимог позивача про стягнення 196222,05 грн пені суд зауважує, що позивачем при нарахуванні пені не враховано, що відповідно до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши за допомогою системи «ЛІГА:ЗАКОН» розрахунок позивача щодо пені, судом встановлено, що у межах заявленого позивачем періоду прострочення та розміру основного боргу,сукупний розмір пені становить 73891,13 грн, а саме

Період розрахункуКількість днів у періодіСума
06.09.2024 - 28.11.2024 : 13,00 (облікова ставка НБУ) 176 736,00 (Сума боргу) x (2 x 13,00 : 366 ) x 84 днів (прострочення) : 1008410 546,21 грн.

29.11.2024 - 12.12.2024 : 13,00 (облікова ставка НБУ) 123 472,00 (Сума боргу) x (2 x 13,00 : 366 ) x 14 днів (прострочення) : 100141 227,97 грн.
13.12.2024 - 31.12.2024 : 13,50 (облікова ставка НБУ) 123 472,00 (Сума боргу) x (2 x 13,50 : 366 ) x 19 днів (прострочення) : 100191 730,63 грн.
01.01.2025 - 08.01.2025 : 13,50 (облікова ставка НБУ) 123 472,00 (Сума боргу) x (2 x 13,50 : 365) x 8 днів (прострочення) : 1008730,68 грн.
Всього штрафних санкцій за період: 3 689,29 грн.

09.01.2025 - 13.01.2025 : 13,50 (облікова ставка НБУ) 73 472,00 (Сума боргу) x (2 x 13,50 : 365) x 5 днів (прострочення) : 1005271,75 грн.

14.01.2025 - 15.01.2025 : 13,50 (облікова ставка НБУ) 23 472,00 (Сума боргу) x (2 x 13,50 : 365) x 2 днів (прострочення) : 100234,73 грн.

06.10.2024 - 12.12.2024 : 13,00 (облікова ставка НБУ) 176 736,00 (Сума боргу) x (2 x 13,00 : 366 ) x 68 днів (прострочення) : 100688 537,41 грн.
13.12.2024 - 31.12.2024 : 13,50 (облікова ставка НБУ) 176 736,00 (Сума боргу) x (2 x 13,50 : 366 ) x 19 днів (прострочення) : 100192 477,20 грн.
01.01.2025 - 19.01.2025 : 13,50 (облікова ставка НБУ) 176 736,00 (Сума боргу) x (2 x 13,50 : 365) x 19 днів (прострочення) : 100192 483,99 грн.
Всього штрафних санкцій за період: 13 498,60 грн.

20.01.2025 - 21.01.2025 : 13,50 (облікова ставка НБУ) 151 736,00 (Сума боргу) x (2 x 13,50 : 365) x 2 днів (прострочення) : 1002224,49 грн.

22.01.2025 - 23.01.2025 : 13,50 (облікова ставка НБУ) 126 736,00 (Сума боргу) x (2 x 13,50 : 365) x 2 днів (прострочення) : 1002187,50 грн.
24.01.2025 - 26.01.2025 : 14,50 (облікова ставка НБУ) 126 736,00 (Сума боргу) x (2 x 14,50 : 365) x 3 днів (прострочення) : 1003302,08 грн.
Всього штрафних санкцій за період: 489,58 грн.

27.01.2025 - 28.01.2025 : 14,50 (облікова ставка НБУ) 76 736,00 (Сума боргу) x (2 x 14,50 : 365) x 2 днів (прострочення) : 1002121,94 грн.

29.01.2025 - 30.01.2025 : 14,50 (облікова ставка НБУ) 51 736,00 (Сума боргу) x (2 x 14,50 : 365) x 2 днів (прострочення) : 100282,21 грн.

31.01.2025 - 09.02.2025 : 14,50 (облікова ставка НБУ) 26 736,00 (Сума боргу) x (2 x 14,50 : 365) x 10 днів (прострочення) : 10010212,42 грн.

06.11.2024 - 12.12.2024 : 13,00 (облікова ставка НБУ) 176 736,00 (Сума боргу) x (2 x 13,00 : 366 ) x 37 днів (прострочення) : 100374 645,36 грн.
13.12.2024 - 31.12.2024 : 13,50 (облікова ставка НБУ) 176 736,00 (Сума боргу) x (2 x 13,50 : 366 ) x 19 днів (прострочення) : 100192 477,20 грн.
01.01.2025 - 23.01.2025 : 13,50 (облікова ставка НБУ) 176 736,00 (Сума боргу) x (2 x 13,50 : 365) x 23 днів (прострочення) : 100233 006,93 грн.
24.01.2025 - 09.02.2025 : 14,50 (облікова ставка НБУ) 176 736,00 (Сума боргу) x (2 x 14,50 : 365) x 17 днів (прострочення) : 100172 387,15 грн.
Всього штрафних санкцій за період: 12 516,64 грн.

10.02.2025 - 11.02.2025 : 14,50 (облікова ставка НБУ) 145 736,00 (Сума боргу) x (2 x 14,50 : 365) x 2 днів (прострочення) : 1002231,58 грн.

12.02.2025 - 13.02.2025 : 14,50 (облікова ставка НБУ) 45 736,00 (Сума боргу) x (2 x 14,50 : 365) x 2 днів (прострочення) : 100272,68 грн.

14.02.2025 - 19.02.2025 : 14,50 (облікова ставка НБУ) 20 736,00 (Сума боргу) x (2 x 14,50 : 365) x 6 днів (прострочення) : 100698,85 грн.

06.12.2024 - 12.12.2024 : 13,00 (облікова ставка НБУ) 176 736,00 (Сума боргу) x (2 x 13,00 : 366 ) x 7 днів (прострочення) : 1007878,85 грн.
13.12.2024 - 31.12.2024 : 13,50 (облікова ставка НБУ) 176 736,00 (Сума боргу) x (2 x 13,50 : 366 ) x 19 днів (прострочення) : 100192 477,20 грн.
01.01.2025 - 23.01.2025 : 13,50 (облікова ставка НБУ) 176 736,00 (Сума боргу) x (2 x 13,50 : 365) x 23 днів (прострочення) : 100233 006,93 грн.
24.01.2025 - 06.03.2025 : 14,50 (облікова ставка НБУ) 176 736,00 (Сума боргу) x (2 x 14,50 : 365) x 42 днів (прострочення) : 100425 897,66 грн.
07.03.2025 - 02.04.2025 : 15,50 (облікова ставка НБУ) 176 736,00 (Сума боргу) x (2 x 15,50 : 365) x 27 днів (прострочення) : 100274 052,82 грн.
Всього штрафних санкцій за період: 16 313,46 грн.

06.01.2025 - 23.01.2025 : 13,50 (облікова ставка НБУ) 176 736,00 (Сума боргу) x (2 x 13,50 : 365) x 18 днів (прострочення) : 100182 353,25 грн.
24.01.2025 - 06.03.2025 : 14,50 (облікова ставка НБУ) 176 736,00 (Сума боргу) x (2 x 14,50 : 365) x 42 днів (прострочення) : 100425 897,66 грн.
07.03.2025 - 02.04.2025 : 15,50 (облікова ставка НБУ) 176 736,00 (Сума боргу) x (2 x 15,50 : 365) x 27 днів (прострочення) : 100274 052,82 грн.
Всього штрафних санкцій за період: 12 303,73 грн.

06.02.2025 - 06.03.2025 : 14,50 (облікова ставка НБУ) 69 432,00 (Сума боргу) x (2 x 14,50 : 365) x 29 днів (прострочення) : 100291 599,79 грн.
07.03.2025 - 02.04.2025 : 15,50 (облікова ставка НБУ) 69 432,00 (Сума боргу) x (2 x 15,50 : 365) x 27 днів (прострочення) : 100271 592,18 грн.
Всього штрафних санкцій за період: 3 191,97 грн.
Таким чином, загальна сума пені становить 73891,13 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення 196222,05 грн пені підлягають задоволенню частково, а саме в сумі 73891,13 грн.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог у справі, а саме в частині стягнення 442904,00 грн основного боргу, 8052,95 грн 3% річних, 40729,06 грн інфляційних втрат, 4765,56 грн штрафу та 73891,13 грн пені. У задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині стягнення 122330,92 грн пені та 24000,00 грн компенсації витрат на відновлення об`єкта оренди необхідно відмовити.

У зв`язку із задоволенням позову сплачений позивачем судовий збір в розмірі 10450,10 грн відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 8255,14 грн (10450,10 х 550342,70 : 696673,62 =8255,14).

Щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 42290,00 грн суд враховує наступне.

Частинами 1 та 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частинами 1, 2 та 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України). Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін (частина 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок наведений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Представництво інтересів позивача у справі здійснював адвокат Тонконожко В.В. (копія ордеру в матеріалах справи).

Судом встановлено, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в загальній сумі 42290,00 грн позивачем також надано:

- попередній розрахунок понесених позивачем витрат на надання професійної правничої допомоги на загальну суму 42290,00 грн, який містить 7 позицій наданих послуг із зазначенням фіксованої вартості по кожній позиції;

- копія акта наданих адвокатом послуг від 04.04.2025 на загальну суму 42290,00 грн до договору про надання правничої допомоги від 29.11.2025 №2024-11-29, підписаного адвокатським об`єднанням «Тонконожко та партнери» із позивачем-клієнтом, відповідно до якого адвокатом у періоді з 29.11.2025 по 03.04.2025 були надані позивачу юридичні послуги на загальну суму 42290,00 грн;

- копія платіжної інструкції від 10.03.2025 №3326 на суму 42290,00 грн, відповідно до якої позивач-клієнт здійснив оплату вказаної суми адвокатському об`єднанню «Тонконожко та партнери» за правову допомогу.

Суд з цього приводу зазначає, що у постанові від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 Верховний Суд дійшов висновку про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/16322/18.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих у підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Надаючи оцінку наданим позивачем доказам, суд зазначає, що частина заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу стосуються досудового врегулювання спору та надання інших юридичних послуг позивачу-клієнту, які стосуються його поточної господарської діяльності і не пов`язані безпосередньо з послугами захисту та представництва інтересів позивача в суді, а саме позиція №4 опису послуг адвоката досудове врегулювання (вартість 10000,00 грн) та позиція №5 листування з ПП «Агросила» щодо припинення договору оренди, переговори (вартість 4290,00 грн). У зв`язку з цим ці витрати позивача не стосуються представлення правової позиції позивача в суді у цій справі і тому не враховуються судом, в той час як позивачем окремо вже заявлені витрати на підготовку позовної заяви (позиція №6 складання позовної заяви).

Тому виходячи із критерію неминучості витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що для цілей розподілу між сторонами та наступного відшкодування за рахунок відповідача вказані витрати позивача підлягають обмеженню до розміру 28000,00 грн, тобто без урахування витрат по позиціях №4 та №5 опису послуг (4290=28000).

При цьому суд також враховує, що позовні вимоги у цій справі №911/1259/25 були задоволені не в повному обсязі, а частково, у зв`язку з чим не всі ці витрати позивача на професійну правничу допомогу, які, як зазначено вище, підлягають розподілу у цій справі, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а для справедливого розподілу цих витрат між сторонами необхідно також врахувати обсяг задоволених позовних вимог до загального обсягу заявлених позовних вимог у цій справі з метою пропорційного розподілу судових витрат відповідно до вимог пункту 2 частини 1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, виходячи із пропорційності обсягу задоволених позовних вимог у цій справі до загального їх обсягу, суд на підставі ст.126 та ст.129 Господарського процесуального кодексу України приходить до висновку про те, що відшкодуванню за рахунок протилежної сторони (відповідача) підлягають витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 22118,82 грн (28000 х 0,7899577 = 22118,82), а решта цих витрат залишається на позивачеві.

Керуючись ст.2, 4-9, 11, 13, 14, 18, 20, 73-80, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Агропроммаш» до Приватного підприємства «Агросила» про стягнення 422904,00 грн основного боргу, 196222,05 грн пені, 8052,95 грн 3% річних, 40729,06 грн інфляційних втрат, 4765,56 грн штрафу та 24000,00 грн компенсації витрат на відновлення об`єкта оренди задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Агросила» (04071, м. Київ, вул. вул. Щекавицька, буд. 37/48, оф. 1, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Агропроммаш» (08133, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Чорновола, буд. 1, ) 422904 (чотириста двадцять дві тисячі дев`ятсот чотири) грн 00 коп. основного боргу, 73891 (сімдесят три тисячі вісімсот дев`яносто одну) грн 13 коп. пені, 8052 (вісім тисяч п`ятдесят дві) грн 95 коп. 3% річних, 40729 (сорок тисяч сімсот двадцять дев`ять) грн 06 коп. інфляційних втрат, 4765 (чотири тисячі сімсот шістдесят п`ять) грн 56 коп. штрафу та 8255 (вісім тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн 14 коп. судового збору та 22118 (двадцять дві тисячі сто вісімнадцять) грн 82 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Агропроммаш» до Приватного підприємства «Агросила» в частині стягнення 122330,92 грн пені та 24000,00 грн компенсації витрат на відновлення об`єкта оренди відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення Господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку, які передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.12.2025.

Суддя О.О. Третьякова