ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року Справа № 915/205/25

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

за участі секретаря судового засідання Табачної О.С.,

з участю представників сторін:

від позивача: не присутній;

від відповідача-1: не присутній;

від відповідача-2: не присутній;

від третьої особи: не присутній;

В судовому засіданні приймає участь прокурор Григорян Е.Р.

розглянувши у судовому засіданні справу № 915/627/24

За позовом керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області, пров. Костенка, 2, м. Вознесенськ, Миколаївська область;

в інтересах держави

в особі Миколаївської обласної державної адміністрації (Миколаївської обласної військової адміністрації), вул. Адміральська, 22, м.Миколаїв;

до 1. Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, 54034, м.Миколаїв, пр. Миру, 34, e-mail: ;

2. Веселинівська селищна рада, 57001, Миколаївська область, смт. Веселинове, вул. Мозолевського, 14, e-mail: vasselrada @land.gov.ua;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Державне спеціалізоване господарське підприємство ЛІСИ України, 01601, вул. Руставелі Шота, буд. 9 А, м.Київ;

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою державного лісового фонду шляхом визнання незаконними і скасування наказів, скасування державної реєстрації земельної ділянки., -

В С Т А Н О В И В:

Керівником Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації (Миколаївської обласної військової адміністрації) пред`явлено позов до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області та Веселинівської селищна рада з такими вимогами:

1. Усунути перешкоди державі в особі Миколаївської обласної державної адміністрації () у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом визнання незаконним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 27.06.2018 № 4213/0/14-18-СГ Про затвердження документації із землеустрою, зі змінами, внесеними наказом ГУ ДГК в області від 12.07.2018 № 4447/0/14-18, в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, на підставі якої сформована земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:0060 площею 69 га;

2. Усунути перешкоди державі в особі Миколаївської обласної державної адміністрації () у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом визнання незаконним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 26.09.2018 № 6517/0/14-18-СГ Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність в частині надання територіальній громаді сіл в особі Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області у комунальну власність земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0060 площею 69 га (№ 97 Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що передаються у комунальну власність Веселинівської селищної об`єднаної територіальної громади, що є додатком до акту приймання-передачі земель від 27.09.2018 та наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 26.09.2018 № 6517/0/14-18-СГ), зі скасуванням вчиненої 23.10.2018 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності Веселинівської селищної територіальної громади Веселинівського району ();

3. Усунути перешкоди державі в особі Миколаївської обласної державної адміністрації () у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом визнання незаконним і скасування рішення Веселинівської селищної ради від 11.10.2018 № 56 Про прийняття у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення згідно переліку в частині прийняття у комунальну власність Веселинівської селищної ради () земельної ділянки га з кадастровим номером :06:000:0060 площею 69 га.

4. Усунути перешкоди державі в особі Миколаївської обласної державної адміністрації () у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом скасування вчиненої 27.08.2020 у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0113 площею 51,9313 га.

5. Стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір за подачу позову.

На обґрунтування позову прокурор зазначив, що спірна земельна ділянка належить до земель державного лісового фонду та з постійного користування Державне спеціалізоване господарське підприємство ЛІСИ України уповноваженою на те особою не вилучалася, тому відповідні накази та державна реєстрація є незаконними і підлягають скасуванню.

За такими вимогами ухвалою від 14.02.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов, оформленого згідно вимог ст. 165 ГПК України ? п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. При цьому, судом визначено розглянути вказану справу №915/205/25 поза межами встановленого ГПК України строку у розумний строк, тривалість якого визначається з урахуванням існування в Україні воєнного стану.

У наданому відповідачем-2 через електронний суд відзиві від 28.02.2025, вважає позов безпідставним та необґрунтованим, оскільки відповідач 2 здійснював, в межах своїх повноважень, та в рамках діючого законодавства дії з приймання, реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку та передачу в приватну власність частини земельної ділянки; прокурором не долучено жодного рішення органу виконавчої влади щодо надання саме спірної земельної ділянки у постійне користування Державного підприємства «Веселинівське лісове господарство», «Вознесенське ЛГ» ДСГП "ЛІСИ УКРАЇНИ" на території Веселинівської селищної ради; не доведено, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:0060 відносилась до земель лісогосподарського призначення.

У наданому відповідачем-1 через електронний суд відзиві від 03.03.2025, останній проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування зазначає, що Наказ №4213/0/14-18-СГ про затвердження документації із землеустрою, розробленої в процесі інвентаризації, не є тим «рішення про затвердження такої документації на земельну ділянку»; визнання незаконним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 26.09.2018 № 6517/0/14-18-СГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» є неефективності способу судового захисту; державний реєстратор не зможе виконати таке судове рішення в частині скасування державної реєстрації земельної ділянки, оскільки Державний реєстр прав не зможе отримати інформацію із Державного земельного кадастру про неї на основі взаємодії, в силу того, що така земельна ділянка вже не є об`єктом Державного земельного кадастру. Прокурор не може подавати негаторний позов від імені держави в особі МОДА саме в частині усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою лісогосподарського призначення, оскільки: право користування земельною ділянкою лісогосподарського призначення не є тим, яке надається МОДА в силу закону; - право користування земельною ділянкою лісогосподарського призначення не набуто МОДА у встановленому законом порядку.

Миколаївська обласна державна адміністрація (з 24.02.2022 Миколаївська обласна військова адміністрація) у додаткових поясненнях від 03.03.2025 підтримує позовні вимоги прокурора в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Третя особа повідомлена належним чином, проте будь-яких пояснень по суті даної справи не подано.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі ГУ ДГК в області) від 27.06.2018 № 4213/0/14-18-СГ «Про затвердження документації із землеустрою», зі змінами, внесеними наказом ГУ ДГК в області від 12.07.2018 №4447/0/14-18, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території колишнього Веселинівського району Миколаївської області загальною площею 2895,1700 га.

На підставі вказаної технічної документації сформовано та 27.06.2018 зареєстровано у Державному земельному кадастрі, у тому числі і земельну ділянку площею 69 га з кадастровим номером :06:000:0060, що розташована в межах території Веселинівської селищної ради Веселинівського (на теперішній час Вознесенського) району Миколаївської області.

Зазначена ділянка сформована як землі сільськогосподарського призначення.

У подальшому, наказом ГУ ДГК в області від 26.09.2018 № 6517/0/14-18-СГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» передано у комунальну власність Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 4227,102 га, які розташовані в межах території вказаної селищної ради згідно встановленого переліку.

Відповідно до вказаного наказу та акту приймання-передачі від 27.09.2018, а також переліку, який додано до нього (порядковий номер 97), у комунальну власність передана і земельна ділянка площею 69 га з кадастровим номером :06:000:0060.

Рішенням Веселинівської селищної ради № 56 від 11.10.2018 земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності загальною площею 4227,102 га, у тому числі і ділянка із кадастровим номером :06:000:0060 площею 69 га, прийняті у комунальну власність.

Право комунальної власності Веселинівської селищної ради на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (пасовища) з кадастровим номером :06:000:0060 площею 69 га зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.10.2018 (запис № 28644078).

За твердження прокурора, на цей час, право комунальної власності на вказану ділянку залишається зареєстрованим за Веселинівською селищною радою, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.03.2024 № 368594034.

При цьому, зазначена ділянка з кадастровим номером :06:000:0060 площею 69 га припинила своє існування в Державному земельному кадастрі, у зв`язку з подальшим розпорядженням нею селищною радою шляхом надання за її рахунок земельних ділянок у приватну власність громадян та утворенням внаслідок її поділу земель приватної та комунальної власності.

Так, на підставі рішень Веселинівської селищної ради «Про затвердження проекту землеустрою та надання у власність без зміни цільового призначення» від 26.05.2020 за №№ 81, 82, 83, 84, 85, 86, внаслідок поділу ділянки з кадастровим номером :06:000:0060 загальною площею 69 га утворено 7 земельних ділянок сільськогосподарського призначення, з яких за проектами землеустрою утворено 6 земельних ділянок (з кадастровими номерами :06:000:0099,:06:000:0098,:06:000:0096, :06:000:0095, :06:000:0100, :06:000:0101), що надані громадянам у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, та 1 ділянку комунальної власності з кадастровим номером :06:000:0097 площею 57,9313 га.

Зокрема, на підставі рішень селищної ради від 26.05.2020 за №№ 82, 83, 84, 85, 86, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.06.2020 вчинено державну реєстрацію прав приватної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на ділянки з кадастровими номерами :06:000:0099 (площею 1,9086 га), :06:000:0098 (площею 1,9062 га), :06:000:0096 (площею 2 га), :06:000:0095 (площею 2 га), :06:000:0100 (площею 1,5105 га). Накладення зазначених ділянок на землі державного лісового фонду та прибережної захисної смуги не виявлено.

Окрім того, на підставі рішення Веселинівської селищної ради від 26.05.2020 №81 «Про затвердження проекту землеустрою та надання у власність без зміни цільового призначення» у власність ОСОБА_6 передано ділянку з кадастровим номером :06:000:0101 площею 1,7434 га, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.06.2020 вчинено державну реєстрацію (запис № 37119349). Зазначена земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:0101 зареєстрована у Державному земельному кадастрі 07.08.2020, як ділянка сільськогосподарського призначення, що підтверджується витягом з ДЗК від 07.08.2020 № НВ-020. Як зазначалось вище, внаслідок розпорядження селищною радою землями комунальної власності (за рахунок ділянки з кадастровим номером :06:000:0060) сформована, у тому числі, ділянка сільськогосподарського призначення комунальної власності площею 57,9313 га (кадастровий номер :06:000:0097), державна реєстрація якої у ДЗК вчинена 08.05.2020. Ця ділянка припинила своє існування внаслідок формування за її рахунок ділянки з кадастровим номером :06:000:0109 площею 2 га.

Так, на підставі рішення Веселинівської селищної ради від 17.12.2020 № 107 «Про затвердження проекту землеустрою та надання у власність без зміни цільового призначення», у приватну власність ОСОБА_7 передано зазначену ділянку, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.05.2021 вчинено запис № 1903944. Зазначену ділянку зареєстровано 07.08.2020 у Державному земельному кадастрі як землю сільськогосподарського призначення, що підтверджується витягом з ДЗК від 07.08.2020 № НВ-020.

Внаслідок прийнятого рішення за рахунок ділянки комунальної власності з кадастровим номером :06:000:0097 утворена у тому числі ділянка комунальної власності з кадастровим номером :06:000:0108 площею 55,9313 га. Цю ділянку зареєстровано 08.05.2020 у Державному земельному кадастрі як землю сільськогосподарського призначення комунальної власності, що підтверджується витягом з ДЗК від 08.05.2020 №НВ-020. Аналогічно, зазначена ділянка комунальної власності припинила своє існування внаслідок подальшого розпорядження селищною радою землями.

Так, на підставі рішення селищної ради від 17.12.2020 № 105 «Про затвердження проекту землеустрою та надання у власність без зміни цільового призначення» сформовано земельну ділянку з кадастровим номером :06:000:0114 площею 2 га та передано її у приватну власність ОСОБА_8 , про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.01.2021 вчинено запис № 40157681. У Державному земельному кадастрі земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:0114 площею 2 га зареєстрована 27.08.2020 як земля сільськогосподарського призначення, що підтверджується витягом з ДЗК від 27.08.2020 № НВ-020.

Окрім цього, на підставі рішення Веселинівської селищної ради «Про затвердження проекту землеустрою та надання у власність без зміни цільового призначення» від 17.12.2020 № 104 у приватну власність ОСОБА_9 передано земельну ділянку з кадастровим номером :06:000:0115 площею 2 га, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.01.2021 вчинено запис № 40157914.

У Державному земельному кадастрі земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:0115 площею 2 га зареєстрована 27.08.2020 як землі сільськогосподарського призначення, що підтверджується витягом з ДЗК від 27.08.2020 № НВ-020.

Тобто, внаслідок розпорядження землями комунальної власності, за рахунок ділянки з кадастровим номером :06:000:0108 площею 55,9313 га утворено 2 ділянки приватної власності (кадастрові номери :06:000:0114 та :06:000:0115) та ділянка комунальної власності (кадастровий номер :06:000:0113).

Ділянка з кадастровим номером :06:000:0113 площею 51,9313 га зареєстрована у Державному земельному кадастрі 27.08.2020 як ділянка сільськогосподарського призначення, що підтверджується витягом з ДЗК від 17.02.2023 № НВ-023. З наведеного вбачається, що внаслідок поділу первісної земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :06:000:0060 площею 69 га були сформовані: земельні ділянки сільськогосподарського призначення приватної власності з кадастровими номерами :06:000:0095, :06:000:0096, :06:000:0098, :06:000:0099, :06:000:0100, :06:000:0101, :06:000:0109, :06:000:0114, :06:000:0115; ділянки комунальної власності з кадастровими номерами :06:000:0097 площею 57,9313 га, :06:000:0108 площею 55,9313 га, :06:000:0113 площею 51,9313 га.

При цьому, ділянки з кадастровими номерами :06:000:0060 та :06:000:0097, :06:000:0108 припинили своє існування як об`єкти цивільних прав в розумінні ч.13 ст.79-1 ЗК України. На цей час існує ділянка комунальної власності з кадастровим номером :06:000:0113.

Вказане підтверджується інформаціями Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області від 30.12.2021 № 298/420-21, від 13.01.2022 № 10-14-0.3-185/2- 22, від 03.08.2022 № 10-14-0.1-1451/2-22, від 27.04.2023 № 10-14-0.120-1228/2-23 та Веселинівської селищної ради від 22.12.2021 № 05-03/1736.

Водночас, відповідно до даних Національної кадастрової системи Державного земельного кадастру із застосуванням шару «Ліси», який сформовано в рамках інформаційної взаємодії з державним лісовим та водним кадастром встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:0060 площею 69 га та сформовані внаслідок подальшого розпорядження за її рахунок землі сільськогосподарського призначення приватної власності з кадастровими номерами :06:000:0101, :06:000:0109, :06:000:0114, :06:000:0115 та ділянка комунальної власності з кадастровим номером :06:000:0113 частково накладаються на землі державного лісового фонду, а ділянки з кадастровими номерами :06:000:0109, :06:000:0113 також частково накладаються на землі водного фонду.

Так, за інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» від 15.02.2024 № 03-185 та долучених до неї витягів з картографічної бази даних, земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:0060 та сформовані за її рахунок ділянки з кадастровими номерами :06:000:0097, :06:000:0101, :06:000:0108, :06:000:0109, :06:000:0113, :06:000:0114, :06:000:0115 частково накладаються на землі державного лісового фонду Веселинівського лісництва філії «Вознесенське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» ( далі філія «Вознесенське ЛГ» ДСГП «Ліси України») (квартал 20 виділи 6, 8 14, 18).

Відповідно до п. 1 Порядку ведення державного лісового кадастру та обліку лісів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 848 від 20.06.2007, Державний лісовий кадастр та облік лісів ведеться Державним агентством лісових ресурсів за єдиною для всіх лісів системою за рахунок коштів державного бюджету з метою забезпечення ефективної організації охорони і захисту лісів, їх раціонального використання та відтворення, здійснення постійного контролю за якісними та кількісними змінами у лісовому фонді України.

Українське державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання «Укрдержліспроект» (далі ВО «Укрдержліспроект») засноване на державній власності, створене на підставі наказу Міністерства лісового господарства України від 30.09.1991 за № 119, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України. Статут цього об`єднання оприлюднений на його офіційному веб-сайті за посиланням https://www.lisproekt.gov.ua/diyalnist.

ВО «Укрдержліспроект» створено з метою проведення лісовпорядкування на всій території України, яке включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони і захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України. Зазначене об`єднання забезпечує державні органи влади інформацією про сучасний стан лісів, лісові ресурси, якісні та кількісні зміни, що відбуваються в лісовому фонді, здійснює прогнозування цих змін, проводить визначення науково-обґрунтованих норм невиснажливого, раціонального, екологічно збалансованого лісокористування, розробляє комплекс заходів щодо відтворення, охорони і захисту лісів.

Згідно з п.3.2.8 статуту ВО «Укрдержліспроект», окрім інших його функцій, забезпечує при лісовпорядкуванні лісового фонду:

- здійснення в межах господарств впорядкування лісового фонду України;

- визначення меж і внутрішньогосподарську організацію території лісового фонду, що перебуває у користуванні постійних лісокористувачів;

- виконання топографо-геодезичних робіт і спеціального картографування лісів;

- інвентаризацію лісового фонду з визначенням природного і вікового складу деревостанів, якісних і кількісних характеристик лісових ресурсів;

- формування повидільних і інтегрованих банків даних, які містять лісотаксаційну, топографо-геодезичну і картографічну інформацію, з наступним формуванням і веденням державного лісового кадастру;

- участь у здійсненні моніторингу лісів, тощо. Зазначена установа є єдиною державною лісовпорядною організацією, яка забезпечує інвентаризацію, облік та моніторинг лісів на території України, а також виконання виробничими підрозділами лісовпорядних та інших робіт, зокрема визначення меж та внутрішньогосподарської організації території лісового фонду, що перебуває у користуванні постійних лісокористувачів, проведення топографо геодезичних робіт, спеціального картографування лісів.

Таким чином, інформація, надана ВО «Укрдержліспроект» щодо спірних земель, а також додані до неї графічні матеріали, є належними, допустимими та достовірними доказами у розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України, оскільки надана уповноваженим суб`єктом, який безпосередньо володіє необхідними знаннями та технічними можливостями для обробки інформації з державних лісового та земельного кадастрів.

Подібну позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 361/6826/16-ц, предметом розгляду якої є встановлення того, чи входить спірна земельна ділянка до земель лісового господарства, які перебувають у постійному користуванні.

Окрім цього, згідно з матеріалами топографічної зйомки, проведеної 08.02.2023 спеціалістом-землевпорядником, за участі фахівця філії «Вознесенське ЛГ» ДСГП «Ліси України», під час огляду земельної ділянки у рамках кримінального провадження № 0000373, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим :06:000:0113 площею 51,9313 га частково накладається на землі державного лісового фонду. Площа накладення складає 34,6776 га.

Аналогічно, згідно з матеріалами топографічної зйомки, проведеної 08.02.2023 спеціалістом-землевпорядником, за участі фахівця філії «Вознесенське ЛГ» ДСГП «Ліси України», у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами :06:000:0109 частково на площі 1,7216 га, :06:000:0114 частково на площі 1,9856 га, :06:000:0115 частково на площі 1,8346 га накладаються на землі державного лісового фонду.

Також, відповідно до інформації філії «Вознесенське ЛГ» ДСГП «Ліси України» від 23.02.2023 №111 земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:0113 площею 51,9313 га (що була сформована за рахунок ділянки з кадастровим номером :06:000:0060 площею 69,0 га) сформована частково за рахунок земель державного лісового фонду Веселинівського лісництва у кварталі 20, виділи 6, 8 14, 18, що підтверджується матеріалами проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Веселинівське лісове господарство» Веселинівське лісництво (таксаційний опис).

При цьому, в межах кварталу 20 Веселинівського лісництва філії «Вознесенське лісове господарство» ДСГП «Ліси України», на яких розташована спірна ділянка з кадастровим номером :06:000:0060, відповідно до таксаційної характеристики знаходяться: середньовікові насадження акації білої, ясена звичайного, сосни кримської та інших на площі 16,3 га, галявина площею 18,0 га, яр площею 0,4 га. Упродовж 2023 року у кварталі № 20 виділ № 13 проведено санітарне вирубування на площі 2,9 га, проведено лісорозведення на площі 18 га головною породою є дуб звичайний. На вказаних територіях щороку проводяться профілактичні протипожежні заходи та створюються мінералізовані смуги. Охорона лісу на вказаній земельній ділянці від порушень природоохоронного законодавства здійснюється майстром лісу.

Таким чином, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:0060 площею 69 га частково накладається на землі державного лісового та водного фонду, то спірні накази ГУ ДГК в області від 27.06.2018 №4213/0/14-18-СГ, зі змінами, внесеними наказом ГУ ДГК в області від 12.07.2018 № 4447/0/14-18 (на підставі яких сформована відповідна ділянка як земля сільськогосподарського призначення державної власності), наказ ГУ ДГК в області від 26.09.2018 № 6517/0/14-18-СГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» (яким передано спірну ділянку у комунальну власність під виглядом сільськогосподарських угідь), а також рішення Веселинівської селищної ради від 11.10.2018 № 56 (яким прийнято цю ділянку у комунальну власність) видано з порушенням вимог земельного та лісового законодавства.

Як наслідок, незаконним є подальше розпорядження селищною радою новосформованими за рахунок цієї ділянки землями та передача таких земель у приватну власність.

Ураховуючи, що земельні ділянки з кадастровими номерами :06:000:0101, :06:000:0109, :06:000:0114, :06:000:0115, утворені за рахунок поділу первісної ділянки з кадастровим номером :06:000:0060, то рішення Веселинівської селищної ради про передачу вказаних земель у приватну власність від 26.05.2020 № 81 та від 17.12.2020 №№ 104 105, 107, є незаконними та підлягають скасуванню.

Згідно зі ст.ст. 48, 54 ЛК України у матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.

Відповідно до п.5 Розділу VIII Прикінцеві положення ЛК України, до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Як випливає з наданої інформації філії «Вознесенське ЛГ» ДСГП «Ліси України» від 23.02.2023 №111 земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:0113 площею 51,9313 га, що сформована за рахунок ділянки з кадастровим номером :06:000:0060 площею 69 га, відповідно до матеріалів базового лісовпорядкування 2014 року відноситься до земель лісогосподарського призначення.

Аналогічно, відповідно до інформації філії «Південний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 23.01.2025 № 196 земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:0113 накладається на землі лісогосподарського призначення на площі 34,7 га категорії кварталу №20 виділи 6, 8-14, 18 ліси протиерозійні.

Отже, первісна земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:0060 площею 69 га частково сформована за рахунок земель державного лісового фонду. Аналогічно, сформовані за її рахунок ділянки комунальної власності з кадастровими номерами :06:000:0097, :06:000:0108, :06:000:0113, а також ділянки приватної власності з кадастровими номерами :06:000:0101, :06:000:0109, :06:000:0114, :06:000:0115 частково накладаються на землі державного лісового фонду (як на момент їх формування, так і на теперішній час).

Крім того, земельна ділянка з кадастровими номерами :06:000:0113 накладається і на землі водного фонду, що підтверджується листом Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області № 2219/10 від 25.10.2023, згідно з яким вказана ділянка частково накладається на водний об`єкт малу річку (струмок) Кобилянська та на визначену в законодавстві її прибережну смугу шириною 25 метрів.

Усі ці землі не вилучались з постійного користування державного спеціалізованого лісогосподарського підприємства. Погоджень на вилучення, передачу у комунальну або приватну власність та зміну цільового призначення земель лісогосподарського призначення філією «Вознесенське ЛГ» ДСГП «Ліси України» не надавалось, що підтверджується інформацією «Вознесенське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» № 111 від 23.02.2023, а також листами Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства від 20.08.2021 за № 699, від 11.08.2022 за № 375.

Відповідно до ч.1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 3 ЗК України передбачено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про землеустрій», п.п. 2, 3 Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 № 513 (в редакції станом на час проведення спірної інвентаризації) інвентаризація земель проводиться з метою: забезпечення ведення Державного земельного кадастру, здійснення контролю за використанням і охороною земель; визначення якісного стану земельних ділянок, їх меж, розміру, складу угідь; узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, з інформацією, що міститься у документах, які посвідчують право на земельну ділянку, та у Державному земельному кадастрі; прийняття за результатами інвентаризації земель Кабінетом Міністрів України, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями та органами місцевого самоврядування відповідних рішень; здійснення землеустрою.

Інвентаризація земель проводиться виходячи з принципів плановості, достовірності та повноти даних, послідовності і стандартності процедур, доступності використання інформаційної бази, узагальнення даних з додержанням єдиних засад та технології їх оброблення.

Відповідно до п. 7 та п. 8 вказаного Порядку вихідними даними для проведення інвентаризації земель є: матеріали з Державного фонду документації із землеустрою; відомості з Державного земельного кадастру в паперовій та електронній формі, у тому числі Поземельної книги; книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; файлів обміну даними про результати робіт із землеустрою; містобудівна документація, затверджена в установленому законодавством порядку; планово - картографічні матеріали, в тому числі ортофотоплани, складені за результатами виконання робіт відповідно до Угоди про позику (Проект «Видача державних актів на право власності на землю у сільській місцевості та розвиток системи кадастру») між Україною та Міжнародним банком реконструкції та розвитку; відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень; копії документів, що посвідчують право на земельну ділянку або підтверджують сплату земельного податку; матеріали, підготовлені за результатами обстеження земельних ділянок щодо їх якісного стану. Підставою для проведення інвентаризації земель є рішення відповідного органу виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим чи органу місцевого самоврядування щодо виконання відповідних робіт, договори, укладені між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою, судові рішення, тощо.

Відомості, отримані в результаті інвентаризації земель, підлягають внесенню до Державного земельного кадастру відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (п. 30 зазначеного Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 № 513).

Відповідно до наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 15.03.2018 № 45 «Про проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності» у 2018 році, проводилась інвентаризація на території об`єднаних територіальних громад несформованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі, крім земель, які знаходяться в постійному користуванні державних підприємств, установ та організацій.

В результаті проведеної в 2018 році інвентаризації, у Державному земельному кадастрі зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером :06:000:0060 площею 69 га на підставі «Технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) розташованих в межах території Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області», та останню віднесено до земель сільськогосподарського призначення державної власності, тобто фактично відбулось її вилучення із земель державного лісового фонду.

Як наслідок, у подальшому згідно з наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 26.09.2018 № 6517/0/14-18-СГ та рішенням Веселинівської селищної ради від 11.10.2018 № 56 цю ділянку незаконно передано у комунальну власність під виглядом сільськогосподарських угідь, у Державному реєстрі речових прав 23.10.2018 вчинено реєстрацію права власності селищної ради на неї (запис № 28644078).

При цьому, згідно зі ст. 117 ЗК України, в редакції на час прийняття спірних наказу та рішення, передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. До земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать, у тому числі, земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні державних підприємств.

Тобто, спірну ділянку з кадастровим номером :06:000:0060, в частині її накладення на землі лісового фонду, що перебувають у постійному користуванні державного спеціалізованого підприємства, в силу закону, заборонено передавати у комунальну власність.

Отже, зміна цільового призначення землі під час проведення інвентаризації призвела до незаконної передачі цієї ділянки із державної у комунальну власність під виглядом сільськогосподарських угідь. За такого, усі подальші рішення щодо передачі у приватну власність земель, сформованих за рахунок цієї протиправно сформованої ділянки з кадастровим номером :06:000:0060, є незаконними.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 56 ЗК України громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі селянських, фермерських та інших господарств. Інші випадки законодавчої можливості перебування земель лісогосподарського призначення у приватній власності не передбачені.

Згідно зі ст. 141 ЗК України однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є вилучення земельної ділянки, у випадках визначених Законом.

Статтею 149 ЗК України установлено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Частиною 9 цієї ж статті (в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що вилучення земельних ділянок державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для не лісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення належить до повноважень Кабінету Міністрів України.

Отже, законодавцем визначено, що вилучення земель державного лісового фонду для не лісогосподарських потреб належить до виключних повноважень Кабінету Міністрів України (на той час). При цьому, за інформаціями Кабінету Міністрів України від 25.01.2022 № 2075/0/2-22 та Миколаївської обласної державної адміністрації від 02.08.2022 №05- 67/1695/5-22 рішення (розпорядження) про вилучення або припинення права постійного користування земельними ділянками, що перебувають у користуванні ДП «Веселинівське лісове господарство» та інших лісогосподарських підприємств, зміну їх цільового призначення не приймались.

Також, відповідно до інформації Філії «Вознесенське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» № 111 від 23.02.2023 жодної відмови, згоди на вилучення або відведення вказаної ділянки у комунальну власність державне підприємство не надало.

Згідно з інформацією Миколаївського управління лісового та мисливського господарства № 699 від 20.08.2021 будь-які документи про погодження відведення земельних ділянок у комунальну власність або зміни їх цільового призначення до управління не надходили.

Крім того, формування за рахунок державного лісового фонду спірної земельної ділянки супроводжувалось фактичною незаконною зміною її цільового призначення всупереч ч.1 ст.20 ЗК України та ст. 57 ЛК України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.04.2020 у справі №916/2791/13 виклала висновок про те, що положення розділу ІІ «Землі України» ЗК України свідчать, що саме цільове призначення ділянки покладено законодавцем в основу розмежування правових режимів окремих категорій земель, при цьому такі режими характеризуються високим рівнем імперативності відносно свободи розсуду власника щодо використання ним своєї земельної ділянки.

У постанові від 03.09.2020 у справі № 911/3306/17 Верховний Суд вказав, що держава, втручаючись у права щодо земельних ділянок, зокрема тих, які перебувають під посиленою правовою охороною, захищає загальні інтереси у безпечному довкіллі, не погіршенні екологічної ситуації, у використанні майна не на шкоду людині та суспільству і ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок.

Тобто вирішення питання щодо зміни цільового призначення земельних ділянок не обмежене власним розсудом компетентного органу, оскільки при прийнятті відповідного рішення належить керуватися вимогами земельного, лісового та іншого законодавства і діяти з урахуванням загальних інтересів.

Згідно зі ст. 57 ЛК України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України.

Втім, за інформацією Кабінету Міністрів України від 25.01.2022 № 2075/0/2-22 та Миколаївської облдержадміністрації № 05-67/1695/5-22 від 02.08.2022 рішення (розпорядження) про вилучення або припинення права постійного користування земельними ділянками, що перебувають у користуванні ДП «Веселинівське лісове господарство» та інших лісогосподарських підприємств, зміну їх цільового призначення не приймались.

Статтею 21 ЗК України встановлено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Таким чином, накази Головного управління Держгеокадастру в області від 27.06.2018 № 4213/0/14-18-СГ (зі змінами, внесеними наказом від 12.07.2018 № 4447/0/14-18) та від 26.09.2018 №6517/0/14-18-СГ прийнято з порушенням вимог земельного та лісового законодавства.

Так, на підставі вказаної технічної документації сформовано ділянку з кадастровим номером :06:000:0060 площею 69 га та віднесено до земель сільськогосподарського призначення, та в односторонньому та позасудовому порядку, з перевищенням наданих законом повноважень, незаконно вилучено цю ділянку поза волею належного розпорядника - держави в особі Кабінету Міністрів України та постійного землекористувача ДП «Вознесенське лісове господарство» (на цей час, ДСГП «Ліси України») із земель лісогосподарського призначення зі зміною її цільового призначення та всупереч встановленого мораторію на вилучення земель, які перебувають у постійному користуванні державних підприємств.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як зазначено у рішеннях ЄСПЛ у справах «Москаль проти Польщі», «Лелас проти Хорватії» державні органи зобов`язані виправляти допущені ними помилки та не повинні мати зиск із своєї протиправної діяльності, в тому числі, шляхом звільнення від відповідальності.

Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За приписами ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Таким чином, серед способів захисту цивільних прав власника земель як ЦК України (ст.ст. 16, 21), так і ЗК України (ст. 155) визначає можливість оскарження у судовому порядку правового акту індивідуальної дії, виданого органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Можливість оскарження рішення органу державної влади в судовому порядку передбачена і ст. 55 Конституції України, що є нормою прямої дії.

Ураховуючи, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 27.06.2018 № 4213/0/14-18-СГ, зі змінами згідно з наказом ГУ ДГК в області від 12.07.2018 № 4447/0/14-18, стосується спірної земельної ділянки лісового фонду, розпоряджатися якою не уповноважений вказаний орган державної влади та яка не може бути вилучена із державної власності поза волею власника Кабінету Міністрів України (на час прийняття спірного наказу), такий наказ в цій частині суперечить ст.ст. 116, 141, 149 ЗК України та порушує інтереси держави, що є підставою для визнання його незаконним та скасування в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, на підставі якої сформовано земельну ділянку з кадастровим номером :06:000:0060.

Незаконне вилучення ГУ ДГК в області спірної ділянки із земель державного лісового фонду в подальшому призвело до зміни її правового статусу, а саме державна власність змінена на комунальну, а розпорядник з держави на територіальну громаду. У подальшому, частину земель під виглядом сільськогосподарських угідь передано у приватну власність.

Зокрема, ГУ ДГК в області, приймаючи спірний наказ про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, фактично віднесло спірну ділянку до земель сільськогосподарського призначення державної форми власності.

Таким чином, із власності держави, в особі Кабінету Міністрів України, поза волею власника вибула земельна ділянка державного лісового фонду. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №60-р від 31.01.2018 «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад» Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру, починаючи з 01.02.2018 року, доручено забезпечити формування земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в межах, визначених перспективним планом формування територій громад, шляхом проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності з подальшою передачею зазначених земельних ділянок у комунальну власність відповідних об`єднаних територіальних громад згідно із ст.17 ЗК України.

На виконання вказаного розпорядження, на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 26.09.2018 №6517/0/14-18-СГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», спірну земельну ділянку з кадастровим номером :06:000:0060 передано у комунальну власність територіальній громаді в особі Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.10.2018 вчинено запис № 28644078.

При цьому, ч.1 ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до вимог ст.134 ГК України - суб`єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб`єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб`єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.02.2010 №318-р з метою збереження об`єктів державної власності та недопущення здійснення неправомірних дій щодо заволодіння ними, Державний комітет із земельних ресурсів, центральні органи виконавчої влади та інших суб`єктів управління об`єктами державної власності, зобов`язано не допускати погодження документів, прийняття рішень, на підставі яких може здійснюватися відчуження з державної власності земельних ділянок, наданих у постійне користування державним підприємствам, установам та організаціям.

Відповідно до ст. 11 ЛК України право комунальної власності на ліси набувається при розмежуванні в установленому законом порядку земель державної і комунальної власності, а також шляхом передачі земельних ділянок з державної власності в комунальну та з інших підстав, не заборонених законом.

Територіальні органи Держгеокадастру мають право розпоряджатися лише землями сільськогосподарського призначення державної власності (ч. 4 ст. 122 ЗК України).

Ураховуючи вищевикладене, право державної власності на спірну землю лісового фонду, що перебуває у постійному користуванні державного підприємства, не могло припинитися внаслідок прийняття рішення органом виконавчої влади, який відповідно до своєї компетенції не був наділений повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками лісового фонду.

Фактично, на підставі спірного наказу ГУ ДГК в області від 26.09.2018 №6517/0/14-18- СГ, із державної власності вибули спірні землі лісового фонду, які в подальшому передано у комунальну власність.

Так, зазначений наказ стосується земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0060, яка накладається на землі державного лісового фонду, розпоряджатися якими не уповноважений вказаний орган державної влади та яка не могла бути передана у комунальну власність поза волею власника Кабінету Міністрів України (на час прийняття вказаного наказу).

Отже, цей наказ також суперечить вимогам ст.ст. 317, 319, 321, 328 ЦК України, ст.11 ЛК України та порушує інтереси держави, що є підставою для визнання його незаконним та скасування в частині передання цієї ділянки у комунальну власність.

У той же час, беручи до уваги, що рішення Веселинівської селищної ради від 11.10.2018 № 56 (в частині прийняття у комунальну власність ділянки з кадастровим номером :06:000:0060) прийняте на підставі спірних наказів ГУ ДГК в області від 27.06.2018 № 4213/0/14-18-СГ зі змінами, внесеними наказом ГУ ДГК в області від 12.07.2018 № 4447/0/14-18, від 26.09.2018 № 6517/0/14-18-СГ, є похідним від них, то вказане рішення селищної ради, згідно з ч. 2 ст. 188 ЦПК України, також підлягає визнанню незаконними та скасуванню.

При цьому, ділянку з кадастровим номером :06:000:0060 загальною площею 69 га сформовано під час інвентаризації незаконно (за рахунок земель держлісфонду) як ділянку сільськогосподарського призначення.

Як наслідок, усі інші ділянки з кадастровими номерами :06:000:0097, :06:000:0108, :06:000:0113, що утворені із цієї земельної ділянки, також сформовані незаконно. Тому згідно зі ст. 79-1 ЗК України ці землі підлягають скасуванню у ДЗК, як незаконні.

Відповідно до ч.10 ст. 24, ч.1 ст. 27 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі поділу чи об`єднання земельних ділянок, при цьому запис про державну реєстрацію земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки скасовуються, а Поземельна книга на таку земельну ділянку закривається.

Згідно п.п. 1, 2, 3, ч. 3 Положення «Про порядок ведення Державного земельного кадастру», відомості про земельну ділянку у разі скасування її державної реєстрації: набувають статусу архівних за рішенням Державного кадастрового реєстратора; відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних геоінформаційної системи; зберігаються в Державному земельному кадастрі постійно разом з відомостями про відповідного Державного кадастрового реєстратора, дату та час набуття статусу архівних такими відомостями.

Таким чином, враховуючи, що державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельних ділянок комунальної власності з кадастровими номерами :06:000:0060, :06:000:0097, :06:000:0108 скасовано, а Поземельні книги щодо них закрито внаслідок формування за їх рахунок інших земель комунальної та приватної власності, які частково сформовані за рахунок земель держлісфонду то скасування їх державної реєстрації в судовому порядку не потребується.

Водночас, відновлення порушених інтересів держави потребує скасування чинної державної реєстрації спірної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :06:000:0113 в Державному земельному кадастрі, яка сформована за рахунок земель державного лісового фонду.

Так, відповідно до ч.1 ст. 1, ст. 15, 16 цього Закону України «Про Державний земельний кадастр» (далі Закон) державний земельний кадастр єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. До Державного земельного кадастру включаються відомості щодо кадастрового номеру, цільового призначення земельної ділянки (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель). Земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер, який є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Частиною 10 ст. 24 Закону передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:0113, яка раніше була частиною ділянки з кадастровим номером :06:000:0060, частково накладається на землі державного лісового та водного фонду, отже не може в цій частині відноситися до земель сільськогосподарського призначення та існувати у встановлених межах.

Водночас, без скасування державної реєстрації вказаної земельної ділянки, землі державного лісового та водного фонду будуть рахуватися у її складі, як землі сільськогосподарського призначення, а отже не зможуть бути проінвентаризовані під час наступного лісовпорядкування.

Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:0113 не може існувати у встановлених межах, її державна реєстрація повинна бути скасована та створено новий об`єкт (об`єкти) земельних відносин з іншими межами, цільовим призначенням та кадастровим номером.

Статтями 16 та 25 Закону передбачено, що кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Також, у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки закривається і відповідна Поземельна книга.

Отже, з метою поновлення прав держави, вчинена у Державному земельному кадастрі державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0113 підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 6 Закону ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Держателем Державного земельного кадастру є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. З урахуванням пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 21.05.2021 № 248, Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області уповноважене на скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0113.

За змістом ч.13 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, у тому числі в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.

У абз. 2 ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, допускається за умови визнання не чинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 391 ЦК України установлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Незаконне вилучення спірної земельної ділянки призвело до зміни її правового статусу, а саме: державна власність змінена на комунальну, а розпорядник - з держави на територіальну громаду. Змінено й цільове призначення земельної ділянки із земель лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського призначення.

Оспорювана земельна ділянка комунальної власності з кадастровим номером :06:000:0113 на площі 34,6776 га, яка сформована за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0060, що належать до земель державного лісового фонду та перебуває у постійному користуванні спеціалізованого лісогосподарського підприємства частково накладається на землі державного лісового фонду.

Крім того, відповідно до листа Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області № 2219/10 від 25.10.2023 земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:0113 (комунальна власність) частково накладається на водний об`єкт малу річку (струмок) Кобилянська та на визначену в законодавстві її прибережну смугу шириною 25 метрів.

Згідно зі ст.ст. 85, 88 ВК України, ст.ст. 59, 61, 84 ЗК України землі водного фонду (окрім земельних ділянок з розташованими на них замкненими природними водоймами площею до 3 га) та земельні ділянки прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування для спеціально визначених цілей.

Тобто, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:0113, яка частково сформована за рахунок земель лісового фонду та накладається на водний об`єкт за особливостями свого цільового призначення і правового режиму не може використовуватися для ведення сільського господарства та перебувати у комунальній або приватній власності.

Водночас, надаючи оцінку обраному прокурором способу відновлення порушеного права державної власності на спірну земельну ділянки, зокрема шляхом визнання незаконними та скасування наказів Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, суд враховує таке.

За змістом частин 1, 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під захистом права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника, і такі способи мають бути доступними й ефективними. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Зазначені правові позиції неодноразово висловлювались Великою Палатою Верховного Суду і Верховним Судом та узагальнено викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №903/1030/19.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (Позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили би компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги Заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Додатково в контексті обраного способу захисту, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний Позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права Позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний Позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний Позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права Позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги Позивача не можуть бути задоволені. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 та постановах Верховного Суду від 07.05.2024 у справі № 910/11383/23, від 06.02.2024 у справі № 916/1431/23, від 20.06.2023 у справі № 904/2470/22, від 04.04.2023 у справі № 902/311/22, від 20.12.2022 у справі № 914/1688/21, від 04.10.2022 у справі № 914/2476/20, від 08.11.2022 у справі № 917/304/21.

Як вказано вище, на підставі оскаржуваних наказів ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області передало спірну ділянку із державної у комунальну власність, а тому такий накази є правовстановлюючим документом і з метою припинення усіх речових прав на землю підлягає скасуванню одночасно зі скасуванням державної реєстрації ділянки у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до усталеної позиції Великої Палати Верховного Суду застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Таким чином, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний Позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права Позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний Позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний Позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права Позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

При цьому варто звернути увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово робила висновки, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 Цивільного кодексу України є ефективним способом захисту права власності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №368/1158/16-ц, від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

Схожий висновок також зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 446/478/19, які судова колегія враховує при прийнятті постанови у даній справі.

У вказаній справі № 446/478/19 розглядалися вимоги Акціонерного товариства "Укрзалізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця") до Кам`янка-Бузької міської ради та фізичної особи про визнання недійсним рішення Кам`янка-Бузької міської ради від 28.01.2011 № 10 та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №506931 від 06.06.2011, виданого фізичній особі, оскільки земельна ділянка, яка знаходиться у постійному користуванні АТ "Укрзалізниця", частково накладається на земельну ділянку, надану у власність фізичній особі.

У пунктах 78- 81 вказаної постанови від 22.01.2025 у справі № 446/478/19 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що: "… усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду про неефективність такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 9.67; від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, пункт 8.13; від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, пункт 180; від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, пункт 143).

Оскаржуване рішення Кам`янка-Бузької міської ради від 28.01.2011 №10 вичерпало свою дію виконанням (на підставі рішення ради видано державний акт на право власності на земельну ділянку). Визнання цього рішення недійсним не поновить порушене право або законний інтерес Позивача.

Крім того, рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Цей підхід у судовій практиці також є усталеним [див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 83), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21 (пункт 53)]. Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - "суд знає закони". Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення [постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21 (пункт 181)].

Отже, у такій категорії спорів Позивач може, зокрема, обґрунтовувати свій позов протиправністю рішення органу місцевого самоврядування, відповідно до якого Відповідачу було передано частину земельної ділянки, яка накладається на смугу відведення залізниці. Натомість суд має надати оцінку відповідному рішенню органу місцевого самоврядування в мотивувальній частині судового рішення".

Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала висновки, відповідно до яких, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за Позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є Відповідачем [див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.112018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (пункт 80),від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13(пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 146).

У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 Цивільного кодексу України, є неефективними.

Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (пункти 85, 86), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 38), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 22.06.2021 у справі №200/606/18 (пункт 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 148).

Отже, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов.

Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 446/478/19 зазначила, що: "… у справі Позивач заявляє вимогу про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яким фізичній особі передано у власність земельну ділянку площею 0,1259 га, - тобто намагається скасувати правовий титул (визнати недійсним відповідне рішення щодо всієї земельної ділянки, а не тільки тієї її частини, що накладається на смугу відведення залізниці).

Велика Палата Верховного Суду наголосила, що витребування як належний спосіб захисту у цій справі не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки площею 0,1259 га, така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається на смугу відведення залізниці. АТ "Укрзалізниця" має довести, яка саме земельна ділянка, в яких межах накладається на смугу відведення залізниці. Захистити право без ідентифікації земельної ділянки неможливо (див. близькі за змістом висновки у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 у справі № 441/123/16).

Отже, для вирішення подібних спорів земельна ділянка (підстави для витребування якої наявні - тобто така земельна ділянка накладається на смугу відведення залізниці) має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр").

Виконання дослідження з визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Тому результати таких досліджень можуть міститись, зокрема, у висновку експерта. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (статті 102- 113 ЦПК України).

У власних висновках Верховний Суд базується на тому, що за змістом частини першої статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні, яка ідентифікується насамперед її просторовим розташуванням, що описується через її межі. Частина земельної ділянки, яка накладається на смугу відведення залізниці та межі якої відомі, може бути витребувана від особи, яка незаконно заволоділа такою земельною ділянкою.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. Іншими словами, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та повернення сторін у попередній стан призведе до того, що фізична особа буде позбавлена права власності не тільки на ту частину земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку АТ "Укрзалізниця", а й на ту частину земельної ділянки, яка не є спірною і правомірність надання у власність фізичній особі якої не ставиться під сумнів. Таке втручання не може визнаватися законним.

Крім того, у постанові від 22.01.2025 у справі № 446/478/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: "… віндикаційний позов дозволяє в більшій мірі вирішити питання втручання у право особи на мирне володіння майном, забезпечує дотримання пропорційності та балансу інтересів, дослідження добросовісності набувача майна, що є важливим для розгляду подібних спорів.

Крім того, судове рішення про витребування частини земельної ділянки, що накладається, є підставою для внесення інформації щодо прав на земельні ділянки до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством.

Тому в контексті обставин справи № 446/478/19 та заявлених позовних вимог належним (правомірним) способом захисту може бути позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, що належить на праві постійного користування АТ "Укрзалізниця" та накладається на земельну ділянку, що знаходиться у власності фізичної особи.

В даному випадку спір стосується земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0060, яка частково накладається на землі державного лісового фонду, належним способом захисту права Позивача у даному випадку є віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, власником якої є держава.

При цьому, вимоги про скасування наказів ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 27.06.2018 № 4213/0/14-18-СГ із змінами від 12.07.2018 №4447/0/14-18 та від 26.09.2018 № 6517/0/14-18-СГ (в частині відповідної земельної ділянки) є неефективними способами захисту, адже задоволення таких вимог не поновить порушене право та законний інтерес Позивача, а навпаки призведе до втручання у права Відповідачів в частині земельної ділянки щодо якої немає спору.

Обрання Позивачем неналежного чи неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц (пункт 127), від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 (пункт 148).

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 05.10.2022 у справі №922/1830/19 (пункт 7.9).

Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу novit curia - "суд знає закони" (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 50), від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (пункт 84), від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц (пункт 101) та інші).

Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109)).

Оскільки задоволення вимог про скасування наказів ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 27.06.2018 № 4213/0/14-18-СГ із змінами від 12.07.2018 №4447/0/14-18 та від 26.09.2018 № 6517/0/14-18-СГ, не призведе до відновлення порушених прав держави на спірну земельну ділянку, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, оскаржені накази ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 27.06.2018 № 4213/0/14-18-СГ із змінами від 12.07.2018 №4447/0/14-18 та від 26.09.2018 № 6517/0/14-18-СГ вичерпав свою дію, оскільки на їх підставі сільською радою було зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення. Відповідно задоволення позовної вимоги про визнання незаконним та скасування оскаржених наказів не може призвести до захисту будь-чиїх прав чи інтересів.

Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду у справі №915/102/24 (постанова КГС від 16.04.2025).

Отже, суд визнає, в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказів ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 27.06.2018 № 4213/0/14-18-СГ із змінами від 12.07.2018 №4447/0/14-18 та від 26.09.2018 №6517/0/14-18-СГ, а доводи відповідача 1 частково підтвердилися, що є підставою для відмови в цій частині позовних вимог.

При цьому, судом відхиляються доводи відповідача, що прокурором при зверненні з позовом до Головного управляння Держгеокадастру у Миколаївській області створено ситуацію, за якої держава позивається сама до себе, з огляду на наступне.

У даній справі прокурор звернувся з позовом на захист інтересів держави (в особі дійсного власника спірної ділянки Миколаївської обласної державної адміністрації) про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою державного лісового фонду площею 69 га, які пов`язані зі зміною цільового призначення землі (із лісогосподарського призначення на сільськогосподарське) та, як наслідок, форми власності (із державної у комунальну). Порушником відповідного права держави виступають 2 юридичні особи Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області (яке прийняло спірні накази усупереч вимог закону) та Веселинівська селищна рада Веселинівського району Миколаївської області (яка набула права комунальної власності на ділянку лісового фонду).

З матеріалів справи вбачається, що пред`явлений позов не є позовом проти держави, оскільки його метою є поновлення інтересів держави шляхом відновлення становища, яке існувало до порушень.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України та ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно зі ст.ст. 13, 14 Конституції України та ст. 324 Цивільного кодексу України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до Основного Закону України права власника земель державної власності реалізують органи державної влади, у відповідності з компетенцією, визначеною Земельного кодексу України (ст.ст. 117, 122, 149 Земельного кодексу України).

Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області не є розпорядником від імені держави земель державного лісового фонду. Так, на час прийняття Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області в області спірного наказу відповідно до ст.ст. 84, 122, 149 Земельного кодексу України (в редакції станом на момент прийняття спірних наказів) права власника земельних ділянок лісогосподарського призначення державної власності для нелісогосподарських реалізувалися Кабінетом Міністрів України, а не Відповідачем.

Тому, заявляючи, що у цих правовідносинах виник позов держави до неї самої, Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області не врахувало, що спірна ділянка внаслідок саме його наказу (в межах її накладення на землі державного лісового фонду) незаконно стала комунальною і тому позов Прокурора спрямований не проти держави, а навпаки на захист порушених інтересів держави.

У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 констатовано, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.

Воля держави як власника може виражатися лише в таких діях органу, які відповідають вимогам законодавства та інтересам держави. Здійснення органом державної влади розпорядження землею не у спосіб та поза межами повноважень, передбачених законом, не може оцінюватися як вираження волі держави (схожу позицію викладено Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постановах від 23.01.2019 у справі №916/2130/15, від 08.11.2023 у справі №918/1141/22).

З огляду на зазначене, суд відхиляє доводи відповідача 1 в цій частині необґрунтованими, а тому не приймає до уваги.

Ураховуючи наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, понесені витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів, пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238 ГПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позов керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області в особі Миколаївської обласної державної адміністрації задовольнити частково.

2. Усунути перешкоди державі в особі Миколаївської обласної державної адміністрації () у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом визнання незаконним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру скасуванням вчиненої 23.10.2018 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності Веселинівської селищної територіальної громади Веселинівського району ().

3. Усунути перешкоди державі в особі Миколаївської обласної державної адміністрації () у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом визнання незаконним і скасування рішення Веселинівської селищної ради від 11.10.2018 № 56 «Про прийняття у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення згідно переліку» в частині прийняття у комунальну власність Веселинівської селищної ради () земельної ділянки га з кадастровим номером :06:000:0060 площею 69 га.

4. Усунути перешкоди державі в особі Миколаївської обласної державної адміністрації () у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом скасування вчиненої 27.08.2020 у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0113 площею 51,9313 га.

5. У решті позову відмовити.

6. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру в області (54034, пр. Миру, 34, м.Миколаїв, ідентифікаційний код 39825404) на користь Миколаївської обласної прокуратури (, Банк ДКСУ м. Києва, р/р UA0000340) судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп.

7. Стягнути з Веселинівської селищної ради (57001, Миколаївська область, смт. Веселинове, вул. Мозолевського, 14,, ідентифікаційний код 04376044) на користь Миколаївської обласної прокуратури (, Банк ДКСУ м. Києва, р/р UA0000340) судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оформлене відповідно до статті 238 цього Кодексу, рішення підписано 26.12.2025 року.

Суддя С.М. Коваль.