РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.12.2025Справа № 910/2503/24

За позовом Міністерства розвитку громад та територій України

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "СІТІГАЗСЕРВІС"

відповідача-2: Державного підприємства "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Кабінет Міністрів України

про визнання недійсними договорів

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Мороз О.Ю.

Представники:

від позивача Лов`як С.С.;

від відповідача-1 Гордієць С.С., Бовкун Є.А.;

від відповідача-2 не з`явився;

від третьої особи - Жиделяєва Ю.Г.

вільні слухачі - Татаренко О.Г., Платонов О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ::

У лютому 2024 року Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України (позивач, Мінінфраструктури) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом № 114/24 від 26.02.2024 до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІТІГАЗСЕРВІС" (відповідач-1, ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС"), Державного підприємства "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" (відповідач-2, ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ") з вимогами:

- визнати недійсним Договір № 09/12/2022-1 від 09.12.2022, укладений між ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" та ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС";

- визнати недійсним Договір № 09/12/2022-2 від 09.12.2022, укладений між ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" та ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС";

- визнати недійсним Договір про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію) від 09.12.2022, укладений між ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" та ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС".

29.02.2024 до суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову № 118/24 від 26.02.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2024 у задоволенні заяви Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України про забезпечення позову № 118/24 від 26.02.2024 відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2024 прийнято позовну заяву Мінінфраструктури до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/2503/24, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 22.04.2024, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Кабінет Міністрів України (далі третя особа).

06.03.2024 до суду від представника відповідача-1 надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді, внесення РНОКПП до додаткових відомостей про учасника справи та надання доступу до електронної справи. Заява представника відповідача-1 судом задоволена.

12.03.2024 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення витребуваних судом документів до матеріалів справи на виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 05.03.2024.

19.03.2024 до суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову № 138/24 від 15.03.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2024 заяву Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України про забезпечення позову № 138/24 від 15.03.2024 задоволено частково.

19.03.2024 до суду від Кабінету Міністрів України надійшли пояснення щодо позову, згідно яких третя особа просила суд задовольнити позовну заяву Мінінфраструктури в повному обсязі.

21.03.2024 до суду від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач-2 повністю визнав позовні вимоги.

21.03.2024 до суду від відповідача-2 надійшла заява на виконання ухвали суду.

21.03.2024 до суду від позивача надійшло клопотання про видачу представнику позивача наручно копії ухвали суду від 19.03.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2024 постановлено зупинити провадження у справі № 910/2503/24 до розгляду апеляційної скарги ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2024 у справі №910/2503/24.

05.04.2024 до суду від відповідача-2 надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача-2.

Підготовче засідання, призначене на 22.04.2024, не відбулось, у зв`язку з надсиланням справи № 910/2503/24 до Північного апеляційного господарського суду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2024 апеляційну скаргу ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2024 у справі №910/2503/24 задоволено частково, наведену ухвалу в частині задоволення заяви Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України про забезпечення позову скасовано та постановлено в цій частині нову ухвалу про відмову у забезпеченні позову, в іншій частині ухвалу залишено без змін.

14.06.2024 до суду від Національного антикорупційного бюро України надійшла заява про вступ у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

18.06.2024 до суду від представника відповідача-1 надійшла заява про надання доступу до електронної справи. Заява представника відповідача-1 судом задоволена.

21.06.2024 до суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач-1 просив суд відмовити у задоволенні позову Мінінфраструктури у повному обсязі.

27.06.2024 до суду від відповідача-1 надійшли заперечення проти заяви Національного антикорупційного бюро України про вступ третьою особою у справу № 910/2503/24.

02.07.2024 до суду від позивача надійшла заява щодо продовження строку для надання пояснень та документів.

05.07.2024 матеріали справи № 910/2503/24 повернуто до Господарського суду міста Києва.

05.07.2024 до суду від відповідача-1 надійшло клопотання на виконання вимог суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання у справі на 12.08.2024 о 14:20 год. Відмовлено у задоволенні заяви Національного антикорупційного бюро України про вступ у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 заяву позивача про продовження строку для подання відповіді на відзив відповідача-1 задоволено. Продовжено позивачу строк для подання відповіді на відзив до 22.07.2024.

23.07.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

23.07.2024 до суду від позивача надійшла заява про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Національного антикорупційного борю України.

29.07.2024 до суду від відповідача-1 надійшли заперечення на заяву про залучення Національного антикорупційного борю України як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача.

01.08.2024 до суду від позивача надійшло клопотання у порядку статті 42 ГПК України, згідно якого позивач просив долучити дане клопотання до матеріалів справи, здійснити розгляд справи з урахуванням викладеного у ньому, а також визнати додані до відзиву відповідача-1 матеріали, що зазначені в пунктах 4, 5, 6, 7, 8 додатків до відзиву, неналежними доказами та не здійснювати їх оцінку під час розгляду справи № 910/2503/24.

01.08.2024 до суду від Національного антикорупційного бюро України надійшла заява про вступ у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

12.08.2024 до суду від відповідача-1 надійшли заперечення на заяву Національного антикорупційного бюро України про вступ третьої особи у справу.

12.08.2024 до суду від відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовче засідання, призначене на 12.08.2024, з`явились представники позивача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача. Представники відповідача-1, відповідача-2 не з`явились.

Суд долучив до матеріалів справи заяви по суті спору та з процесуальних питань подані представниками.

У підготовчому засіданні, призначеному на 12.08.2024, суд розглянув та відхилив клопотання, подані позивачем та Національним антикорупційним бюро України про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2024 продовжено строк підготовчого провадження за ініціативою суду на тридцять днів та відкладено підготовче засідання у справі на 16.09.2024 о 11:40 год.

06.09.2024 до суду від відповідача-1 надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких відповідач-1 заперечив доводи позивача в обгрунтування позовних вимог.

06.09.2024 до суду від відповідача-1 надійшло клопотання про призначення судової експертизи.

16.09.2024 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення щодо спірних правовідносин.

16.09.2024 до суду від позивача надійшли заперечення на клопотання про призначення експертизи.

У підготовче засідання, призначене на 16.09.2024, з`явились представники позивача, відповідача-1 та третьої особи. Представник відповідача-2 не з`явився.

Суд визнав обґрунтованими причини пропуску строку на подачу заперечення на відповідь на відзив, поновив строки на подачу заперечення на відповідь на відзив та долучив до матеріалів справи заперечення на відповідь на відзив, подане представником відповідача-1.

Суд долучив до матеріалів справи заяви по суті справи та з процесуальних питань, подані учасниками справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 відкладено підготовче засідання у справі на 21.10.2024 о 11:00 год.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.09.2024 касаційну скаргу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2024 у справі № 910/2503/24 скасовано в частині скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 19.03.2024, ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2024 у справі № 910/2503/24 в частині задоволення заяви Міністерства розвитку громад, території інфраструктури України про забезпечення позову від 15.03.2024 № 138/24 залишено в силі, матеріали оскарження у справі № 910/2503/24 повернуто до Господарського суду міста Києва.

25.09.2024 до суду від позивача надійшло клопотання про внесення змін у назву позивача.

15.10.2024 до суду від позивача надійшли пояснення.

16.10.2024 до суду від відповідача-1 надійшли додаткові пояснення до клопотання про призначення судової експертизи.

17.10.2024 до суду від відповідача-1 надійшло клопотання про долучення доказів.

У підготовче засідання, призначене на 21.10.2024, з`явились представники позивача, відповідача-1, третьої особи. Представник відповідача-2 не з`явився.

У підготовчому засіданні 21.10.2024 судом визначено вірне повне та скорочене найменування позивача - Міністерство розвитку громад та територій України (Мінрозвитку), відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Суд долучив до матеріалів справи заяви з процесуальних питань, подані представниками учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 зупинено провадження у справі, призначено у справі № 910/2503/24 комплексну судову експертизу, проведення якої доручено Державному підприємству "Центр судової експертизи та експертних досліджень".

19.11.2024 до суду надійшла ухвала Північного апеляційного господарського суду № 910/2503/24 від 18.11.2024 про витребування до Північного апеляційного господарського суду справи №910/2503/24 у зв`язку з надходженням апеляційної скарги Міністерства розвитку громад та територій України.

20.11.2024 до Північного апеляційного господарського суду скеровано справу № 910/2503/24.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2024 апеляційну скаргу Міністерства розвитку громад та територій України задоволено частково. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 у справі №910/2503/24 скасовано в частині підпунктів 1, 2 пункту 2 резолютивною частини. В іншій частині ухвалу залишено без змін.

27.01.2025 матеріали справи № 910/2503/24 повернуто до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2025 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства розвитку громад та територій України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2024 у справі № 910/2503/24.

18.02.2025 на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 21.10.2024, зміненої в частині постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2024, матеріали справи № 910/2503/24 скеровано до Державного підприємства "Центр судової експертизи та експертних досліджень" для проведення комплексної судової експертизи.

14.03.2025 до суду від Державного підприємства "Центр судової експертизи та експертних досліджень" надійшов лист про повернення матеріалів справи без проведення комплексної судової експертизи. Повідомлено суд, що поставлені в ухвалі питання виходять за межі експертного завдання та не належать до сфери експертних знань фахівців, з якими співпрацює Центр.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2025 поновлено провадження у справі № 910/2503/24 та призначено підготовче засідання у справі на 14.04.2025 о 10:20.

11.04.2025 до суду від відповідача-1 надійшло клопотання про призначення експертизи у справі. Відповідно до вказаного клопотання, відповідач-1 просив суд призначити у справі № 910/2503/24 судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, також відповідач-1 визначив перелік питань, які, на думку відповідача-1, необхідно поставити на вирішення експерта.

14.04.2025 до суду від відповідача-1 надійшло клопотання про долучення доказів, а саме запит до експертних установ щодо можливості проведення судової експертизи у справі та докази його направлення.

У підготовче засідання, призначене на 14.04.2025, з`явились представники позивача, відповідача-1 та третьої особи. Представник відповідача-2 не з`явився.

У підготовчому засіданні, призначеному на 14.04.2025, здійснювався розгляд клопотання відповідача-1 про призначення експертизи.

Представник відповідача-1 підтримав подане ним клопотання. Представники позивача та третьої особи заперечували проти задоволення даного клопотання.

У підготовчому засіданні, призначеному на 14.04.2025, представник відповідача-1 заявив усне клопотання про відкладення підготовчого засідання дo отримання відповіді на запити щодо можливості проведення експертизи експертними установами.

Судом оголошено перерву до 19.05.2025 о 11:00.

16.05.2025 до суду від третьої особи надійшли заперечення на клопотання відповідача-1 про призначення експертизи у справі.

19.05.2025 до суду від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача-1 про призначення експертизи у справі.

У підготовче засідання, призначене на 19.05.2025, з`явились представники позивача, відповідача-1 та третьої особи. Представник відповідача-2 не з`явився.

Суд долучив до матеріалів справи заперечення позивача та третьої особи щодо призначення експертизи у справі.

28.05.2025 до суду від відповідача-1 надійшла заява про відкликання клопотання ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" від 11.04.2025 про призначення експертизи, проведення якої відповідач-1 просив доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

28.05.2025 до суду від відповідача-1 надійшла заява про направлення до Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру матеріалів справи для проведення експертизи, призначеної ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 (зміненої постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2024 в частині).

29.05.2025 до суду від позивача надійшли заперечення на заяву відповідача-1 про направлення матеріалів справи для проведення експертизи, відповідно до яких позивач заперечував проти направлення матеріалів справи до Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру для проведення експертизи, також позивач просив суд витребувати у суб`єктів оціночної діяльності Фізичної особи-підприємця Приходько Д.М. та ТОВ "Інвесткон" належним чином засвідчені копії висновку про вартість майна, виконаного суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем Приходько Д.М., та висновку про експертну грошову оцінку, виконаного суб`єктами оціночної діяльності Фізичною особою-підприємцем Приходько Д.М. та ТОВ "Інвесткон".

У підготовче засідання, призначене на 29.05.2025, з`явились представники позивача, відповідача-1 та третьої особи. Представник відповідача-2 не з`явився.

У підготовчому засіданні, призначеному на 29.05.2025, суд задовольнив заяву відповідача-1 та залишив без розгляду клопотання ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" від 14.04.2025 про призначення експертизи, проведення якої відповідач-1 просив доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

У підготовчому засіданні, призначеному на 29.05.2025, здійснювався розгляд заяви відповідача-1 про направлення матеріалів справи для проведення експертизи до Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру.

Представник відповідача-1 підтримав подану ним заяву. Представники позивача та третьої особи заперечували щодо задоволення вказаної заяви.

Заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви відповідача-1 про направлення матеріалів справи до Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру для проведення судової експертизи.

У підготовчому засіданні, призначеному на 29.05.2025, суд зобов`язав позивача надати копію наказу від 15.08.2022 № 18-од з додатками належної якості.

У підготовчому засіданні, призначеному на 29.05.2025, здійснювався розгляд клопотання позивача про витребування доказів, долученого до заперечень позивача від 29.05.2025. Відповідно до цього клопотання позивач просив витребувати у суб`єктів оціночної діяльності Фізичної особи-підприємця Приходько Д.М. та ТОВ "Інвесткон" належним чином засвідчені копії висновку про вартість майна, виконаного суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем Приходько Д.М. та висновку про експертну грошову оцінку, виконаного суб`єктами оціночної діяльності Фізичною особою-підприємцем Приходько Д.М. та ТОВ "Інвесткон".

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про залишення без задоволення клопотання позивача про витребування доказів.

У підготовчому засіданні, призначеному на 29.05.2025, суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.07.2025 о 11:00 год.

20.06.2025 до суду від позивача надійшло клопотання про приєднання копій документів до матеріалів справи.

10.07.2025 до суду від відповідача-1 надійшло клопотання про призначення експертизи у справі № 910/2503/25, відповідно до якого відповідач-1, у зв`язку із зміною експертної установи, просив суд призначити у справі № 910/2503/24 судову експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, на вирішення судової експертизи поставити питання, перелік яких наведено у клопотанні, зупинити провадження у справі № 910/2503/24 до надходження висновку судової будівельно-технічної експертизи (далі клопотання про призначення експертизи).

10.07.2025 до суду від відповідача-1 надійшло клопотання про повернення до розгляду справи на стадію підготовчого провадження, обгрунтоване необхідністю проведення у справі судової експертизи у Київському науково-дослідному інституті судових експертиз.

14.07.2025 до суду від представника відповідача-1 надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді, внесення РНОКПП до додаткових відомостей про учасника справи та надання доступу до електронної справи. Заява представника відповідача-1 судом задоволена.

14.07.2025 до суду від представника відповідача-1 надійшло клопотання про виконання ухвали про призначення експертизи у зв`язку з зміною експертної установи, відповідно до якого відповідач-1 просив суд: на виконання ухвали Господарського суду м. Києва від 21.10.2024 (зміненої в частині постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2024) про призначення експертизи, у зв`язку необхідністю заміни експертної установи, направити матеріали справи №910/2503/24 для проведення судової експертизи до Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС; питання на вирішення судової експертизи залишити в редакції ухвали Господарського суду м. Києва від 21.10.2024 (в частині, зміненій постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2024); зупинити провадження у справі до надходження висновку судової експертизи (далі клопотання про виконання ухвали про призначення експертизи у зв`язку з зміною експертної установи).

У судове засідання, призначене на 14.07.2025, з`явились представники позивача, відповідача-1 та третьої особи. Представник відповідача-2 не з`явився.

У судовому засіданні, призначеному на 14.07.2025, суд долучив до матеріалів справи докази, подані позивачем на виконання вимог суду.

У судовому засіданні, призначеному на 14.07.2025, суд розглянув та задовольнив клопотання представника відповідача-1 про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді.

У судовому засіданні, призначеному на 14.07.2025, суд розглянув та відхилив клопотання відповідача-1 про призначення експертизи у справі № 910/2503/25, подане до суду 10.07.2025, клопотання про виконання ухвали про призначення експертизи у зв`язку із зміною експертної установи, подане до суду 14.07.2025.

У судовому засіданні, призначеному на 14.07.2025, суд розглянув та відхилив клопотання відповідача-1 про повернення до розгляду справи на стадію підготовчого провадження, подане до суду 10.07.2025.

У судовому засіданні 14.07.2025 представник відповідача-1 усно заявив про відвід судді Господарського суду міста Києва Гумеги О.В. від розгляду справи № 910/2503/24.

У підготовчому засіданні 14.07.2025 судом оголошено перерву для надання можливості представнику відповідача-1 подати заяву про відвід судді в письмовій формі.

Суд повідомив учасників справи, що про подальший розгляд справи № 910/2503/24 буде повідомлено відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України.

18.07.2025 до суду від представника відповідача-1 надійшла заява про відвід судді Гумеги О.В. від участі у справі № 910/2503/24 №б/н від 17.07.2025, сформована в системі "Електронний суд" 17.07.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.2025 (суддя Гумега О.В.) заявлений ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" відвід судді Гумеги О.В. від розгляду справи №910/2503/24 визнано необґрунтованим. Заяву ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" про відвід судді Гумеги О.В. № б/н від 17.07.2025 передано для визначення судді в порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2025, матеріали заяв про відвід судді передано на розгляд судді Кирилюк Т.Ю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2025 (суддя Кирилюк Т.Ю.) у задоволенні заяви відповідача-1 про відвід судді Гумеги О.В. від розгляду справи № 910/2503/24 відмовлено.

30.07.2025 до суду від представника відповідача-1 надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді, про внесення даних представника до додаткових відомостей про учасника справи для доступу до електронної справи. Заява представника відповідача-1 судом задоволена.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 призначено судове засідання у справі на 15.09.2025 о 10:00 год.

18.08.2024 до суду надійшла ухвала Північного апеляційного господарського суду № 910/2503/24 від 18.08.2025 про витребування матеріалів справи № 910/2503/24 до Північного апеляційного господарського суду у зв`язку з надходженням апеляційної скарги ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" на протокольну ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.07.2025, якою відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-1 про виконання ухвали суду про призначення експертизи у зв`язку з заміною експертної установи та призначення експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2025 зупинено провадження у справі № 910/2503/24 до розгляду апеляційної скарги ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" на протокольну ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.07.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2025 вирішено відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" на протокольну ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.07.2025 у справі №910/2503/25; апеляційну ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" на протокольну ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.07.2025 у справі №910/2503/25 з доданими до скарги матеріалами повернуто апелянту; матеріали справи №910/2503/25 повернуто до Господарського суду міста Києва

15.09.2025 матеріали справи № 910/2503/24 повернуто до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 постановлено поновити провадження у справі № 910/2503/24, призначити судове засідання у справі на 06.10.2025 о 10:20 год.

02.10.2025 до суду від відповідача-1 надійшло клопотання про призначення експертизи у справі № б/н від 02.10.2025, відповідно до якого відповідач-1 просив суд призначити у справі № 910/2503/24 судову експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз; на вирішення судової експертизи поставити питання, перелік яких наведено у п. 2 прохальної частини даного клопотання; зупинити провадження у справі № 910/2503/24 до надходження висновку судової економічної та будівельно-технічної експертизи; витрати по оплаті судової експертизи покласти на відповідача-1; долучити та надати оцінку Висновку спеціаліста за результатами проведення економічного дослідження № 1007-1ВС/25 від 10.07.2025, складеного спеціалістом Юлією Величко (далі Висновок № 1007-1ВС/25 від 10.07.2025). Враховуючи, що Висновок № 1007-1ВС/25 складений 10.07.2025, після закриття підготовчого провадження у справі, відповідач-1 просив суд визнати поважними причинами пропуск строку для подання доказів та долучити даний висновок до матеріалів справи.

06.10.2025 до суду від позивача надійшла двічі (через систему "Електронний суд" та через канцелярію Господарського суду міста Києва) заява щодо клопотання від 02.10.2025 про призначення експертизи та про долучення доказів, відповідно до якої позивач просив суд відмовити у прийнятті до розгляду клопотання відповідача-1 від 02.10.2025 про призначення судової експертизи у справі № 910/2503/24 та повернути вказане клопотання з додатками без розгляду; визнати поважними та такими, що не залежали від позивача причини пропуску строку на подання як доказу у справі № 910/2503/24 висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (КНДІСЕ) за результатами проведення комплексної судової оціночно-земельної та оціночно-будівельної експертизи від 22.05.2025 № 7612/24-41/7613/24-42, сформованого на підставі постанови про призначення комплексної судової оціночно-земельної та оціночно-будівельної експертизи від 24.06.2024, винесеної старшим детективом Національного бюро Першого підрозділу детективів Другого Головного підрозділу детективів Р. Догойдою, а також постанови про доповнення питань в постанові про призначення комплексної оціночно-земельної та оціночно-будівельної експертизи від 19.02.2025 (далі - Висновок експертів №7612/24-41/7613/24-42 від 22.05.2025); залучити до матеріалів справи № 910/2503/24 як доказ Висновок експертів №7612/24-41/7613/24-42 від 22.05.2025 та здійснити розгляд справи з урахуванням висновків експертів, викладених у такому висновку.

У судове засідання, призначене на 06.10.2025, з`явились представники позивача, відповідача-1, третьої особи. Представник відповідача-2 не з`явився.

У судовому засіданні, призначеному на 06.10.2025, представник відповідача-1 підтримав клопотання про призначення експертизи у справі № б/н від 02.10.2025.

Представник позивача заперечив проти задоволення клопотання відповідача-1 про призначення експертизи у справі з підстав, зазначених у заяві позивача щодо клопотання від 02.10.2025 про призначення експертизи та про долучення доказів.

У судовому засіданні 06.10.2025 представник позивача просив суд задовольнити клопотання про долучення доказів, викладене ним у заяві щодо клопотання від 02.10.2025 про призначення експертизи та про долучення доказів.

У судовому засіданні 06.10.2025 представник відповідача-1 заявив усне клопотання про призначення судової експертизи у справі.

Представник третьої особи заперечив проти усного клопотання відповідача-1 про призначення судової експертизи у справі та підтримав клопотання позивача про долучення доказів.

У судовому засіданні 06.10.2025 судом оголошено перерву до 27.10.2025 о 11:20 год.

10.10.2025 до суду від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків поданої через систему "Електронний суд" заяви від 06.10.2025.

23.10.2025 до суду від відповідача-1 надійшли заперечення щодо долучення доказу, поданого позивачем у справі №910/2503/24, та призначення судової експертизи. Згідно наданих заперечень, на думку відповідача-1, у цій справі необхідно призначити судову експертизу на підставі клопотання відповідача-1, поданого 02.10.2025. Безпосередньо у наданих запереченнях відповідачем-1 заявлено клопотання про витребування у Національного антикорупційного бюро України оригіналу Висновку експертів №7612/24-41/7613/24-42 від 22.05.2025.

27.10.2025 до суду від відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення судового розгляду, відповідно до якого представник відповідача-1 Бовкун Є.А. просив суд визнати причину його неявки у судове засідання 27.10.2025 поважною та відкласти судове засідання щодо розгляду справи на іншу дату та час.

У судове засідання, призначене на 27.10.2025, з`явились представники позивача, відповідача-1, третьої особи. Представник відповідача-2 не з`явився.

У судовому засіданні 27.10.2025 здійснювався розгляд клопотання представника відповідача-1 Бовкуна Є.А про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача-1 Гордієць С.С., присутня у судовому засіданні, підтримала клопотання представника відповідача-1 про відкладення розгляду справи.

Представники позивача та третьої особи залишили розгляд наведеного клопотання відповідача-1 на розсуд суду.

Суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача-1 про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 27.10.2025 здійснювався розгляд клопотань, поданих учасниками справи, а саме:

- клопотання відповідача-1, заявленого у запереченнях від 23.10.2025, про витребування у Національного антикорупційного бюро України оригіналу Висновку експертів №7612/24-41/7613/24-42 від 22.05.2025;

- клопотання відповідача-1 про призначення судової експертизи у справі № 910/2503/24, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, поданого до суду 02.10.2025;

- клопотання відповідача-1 про визнання поважними причин пропуску строку для подання доказів та долучення Висновку № 1007-1ВС/25 від 10.07.2025 до матеріалів справи;

- клопотання позивача про визнання поважними причин пропуску строку на подання як доказу у справі № 910/2503/24 Висновку експертів № 7612/24-41/7613/24-42 від 22.05.2025.

З урахуванням ч. 1, 2 ст. 73, ч. 1 ст. 74 та ч. 4, 8 ст. 80 ГПК України судом не визнано поважними причини пропуску строку відповідачем-1 для подання доказів та відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-1 про долучення Висновку № 1007-1ВС/25 від 10.07.2025 до матеріалів справи.

З урахуванням ч. 1, 2 ст. 73, ч. 1 ст. 74 та ч. 4, 8 ст. 80 ГПК України судом не визнано поважними причини пропуску строку позивачем для подання доказів та відмовлено у задоволенні клопотання позивача про долучення Висновку експертів №7612/24-41/7613/24-42 від 22.05.2025 до матеріалів справи.

Враховуючи відмову у задоволенні клопотання позивача про долучення до матеріалів справи Висновку експертів №7612/24-41/7613/24-42 від 22.05.2025, судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-1 про витребування оригіналу такого Висновку експертів.

У судовому засіданні 27.10.2025 судом розглянуто та відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-1 про призначення судової експертизи у справі № б/н від 02.10.2025.

У судовому засіданні 27.10.2025 представником відповідача-1 заявлено усне клопотання про відвід судді та надання додаткового часу для його підготовки.

Судом надано додатковий час для забезпечення подання відповідачем-1 відводу у письмовому вигляді.

Суд повідомив учасників справи, що про подальший розгляд справи № 910/2503/24 буде повідомлено відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України.

28.10.2025 до суду від представника відповідача-1 надійшла заява про відвід судді Гумеги О.В. від участі у справі № 910/2503/24.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2025 (суддя Гумега О.В.) заявлений ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" відвід судді Гумеги О.В. від розгляду справи №910/2503/24 визнано необґрунтованим. Постановлено заяву ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" про відвід судді Гумеги О.В. № 43/13 від 28.10.2025 передати для визначення судді в порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2025, матеріали заяв про відвід судді передано на розгляд судді Лиськова М.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2025 (суддя Лиськов М.О.) у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "СІТІГАЗСЕРВІС" про відвід судді Гумеги О.В. від розгляду справи № 910/2503/24 відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2025 призначено судове засідання у справі на 01.12.2025 о 11:00 год.

01.12.2025 до суду від відповідача-1 надійшло клопотання про долучення доказів, відповідно до якого відповідач-1 просив суд визнати поважними причинами пропуску строку для подання доказів; долучити до матеріалів справи та надати оцінку висновку експерта Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС від 22.08.2025 №СЕ-19/106-25/13301-ЕК (далі - клопотання про долучення доказів).

01.12.2025 до суду від позивача надійшло клопотання про проведення закритого судового засідання. Відповідно до наведеного клопотання позивач зазначив про наявність підстав, на його думку, для долучення документів з матеріалів кримінального провадження № 0000088, у якому Мінрозвитку є потерпілим, як доказів у справі № 910/2503/24. Позивач також повідомив суд про те, що має наміри заявити відповідне клопотання під час судового засідання 01.12.2025, у зв`язку з чим просив суд: обмежити доступ осіб, які не є учасниками судового процесу, в судове засідання, призначене на 01.12.2025 у справі № 910/2503/24; заборонити провадити фотозйомку, відео- та аудіозапис з використанням портативних відео- та аудіотехнічних засобів судового засідання, призначеного на 01.12.2025, у справі № 910/2503/24; прийняти рішення про розгляд справи 01.12.2025 у закритому судовому засіданні (далі клопотання про проведення закритого судового засідання).

01.12.2025 до суду від відповідача-1 надійшли письмові пояснення у справі, які відповідач-1 просив суд долучити до матеріалів справи та врахувати викладене в них під час прийняття остаточного рішення.

У судове засідання, призначене на 01.12.2025, з`явились представники позивача, відповідача-1, третьої особи. Представник відповідача-2 не з`явився.

У судовому засіданні, призначеному на 01.12.2025, суд долучив до матеріалів справи письмові пояснення у справі, подані відповідачем-1.

У судовому засіданні, призначеному на 01.12.2025, здійснювався розгляд клопотання позивача про проведення закритого судового засідання.

Представник позивача підтримав подане ним клопотання з підстав, викладених у клопотанні, та просив суд приєднати до матеріалів справи копії документів, яким присвоєно гриф "ДСК".

Суд розцінив подання позивачем клопотання про проведення закритого судового засідання та приєднання до матеріалів справи копій документів, яким присвоєно гриф "ДСК", як вчинення позивачем дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи у розумінні пункту 1 частини 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, суд визнав такі ді позивача зловживанням процесуальними правами та залишив без розгляду клопотання позивача про проведення закритого судового засідання та приєднання до матеріалів справи копій документів, яким присвоєно гриф "ДСК".

У судовому засіданні, призначеному на 01.12.2025, здійснювався розгляд клопотання відповідача-1 про долучення доказів.

Представник відповідача-1 підтримав подане ним клопотання з підстав, викладених у клопотанні.

Суд розцінив подання відповідачем-1 клопотання про долучення доказів (висновку експерта Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС від 22.08.2025 №СЕ-19/106-25/13301-ЕК), як вчинення відповідачем-1 дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи у розумінні пункту 1 частини 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, суд визнав такі дії відповідача-1 зловживанням процесуальними правами та залишив без розгляду клопотання відповідача-1 про долучення доказів.

Щодо вищезазначених клопотань відповідача-1 та позивача про долучення доказів до матеріалів справи суд зазначив наступне.

Підготовче провадження у даній справі було закрито ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2025, згідно якої справу призначено до судового розгляду по суті.

Відповідно до частини 1 статті 177 Господарського процесуального кодексу України завданнями підготовчого провадження є:

1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;

2) з`ясування заперечень проти позовних вимог;

3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;

4) вирішення відводів;

5) визначення порядку розгляду справи;

6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання (частина 2 статті 177 Господарського процесуального кодексу України).

Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду (частина 3 статті 177 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 80 Господарського процесуального кодексу України визначено порядок та строки подання доказів, зокрема:

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (частина 2).

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (частина 3).

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4).

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частина 5).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина 8).

Згідно з ч. 1 ст. 194 Господарського процесуального кодексу України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Суд звертає увагу, що у попередньому судовому засіданні, призначеному на 27.10.2025, судом не визнано поважними причини пропуску відповідачем-1 та позивачем строку для подання доказів та відмовлено у задоволенні клопотань відповідача-1 та позивача про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-1 про долучення Висновку № 1007-1ВС/25 від 10.07.2025, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про долучення Висновку експертів №7612/24-41/7613/24-42 від 22.05.2025.

Суд наголошує, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів.

Дії сторін щодо подання після закриття підготовчого провадження у справі необгрунтованих (у тому числі щодо визначених у даній справі предмету та підстав позову) клопотань (заяв), суд розцінює як дії, спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України визначено основні засади (принципи) господарського судочинства, якими є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Необхідність дотримання строків розгляду справ зумовлена забезпеченням права на справедливий судовий захист протягом розумного строку. Це забезпечує своєчасне вирішення спорів, запобігає невиправданим затримкам та стабільності правовідносин.

У судовому засіданні, призначеному на 01.12.2025, представником відповідача-1 заявлено усне клопотання про відвід судді Гумеги О.В. від розгляду справи № 910/2503/24, обгрунтоване відмовою суду у задоволенні клопотань відповідача-1, що на думку останнього свідчить про наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Відповідно до частини 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Частиною 5 статті 38 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо відвід заявляється повторно з підстав, розглянутих раніше, суд, який розглядає справу, залишає таку заяву без розгляду.

Відповідно до пункту частини 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Наведені представником відповідача-1 у судовому засіданні 01.12.2025 у якості підстав для відводу судді обставини про відмову судом у задоволенні клопотань відповідача-1, були підставою для відводу судді згідно заяв відповідача-1 про відвід судді Гумеги О.В. № б/н від 17.07.2025, № 43/13 від 28.10.2025 та були розглянуті судом.

Керуючись статтями 38, 43 Господарського процесуального кодексу України, суд визнав такі дії відповідача-1 зловживанням процесуальними правами та залишив усне клопотання відповідача-1 про відвід судді Гумеги О.В. від розгляду справи № 910/2503/24 без розгляду.

У судовому засіданні, призначеному на 01.12.2025, представником позивача заявлено усне клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні для підготовки вступного слова.

Суд відмовив у задоволенні усного клопотання представника позивача про оголошення перерви в судовому засіданні.

У судовому засіданні 01.12.2025 суд заслухав вступне слово представника позивача та представників відповідача-1.

Представник позивача підтримав позов у повному обсязі.

Представники відповідача-1 заперечили позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2025 відкладено судове засідання у справі на 17.12.2025 о 09:00 год.

У судове засідання, призначене на 17.12.2025, з`явились представники позивача, відповідача-1, третьої особи, вільні слухачі. Представник відповідача-2 не з`явився.

Судом враховано, що відповідно до клопотання відповідача-2, поданого до суду 05.04.2024, відповідач-2 просив суд здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача-2.

У судовому засіданні 17.12.2025 представником відповідача-1 подане клопотання про зупинення провадження у справі, відповідно до якого відповідач-1 просив суд зупинити провадження у справі № 910/2503/24 до набрання чинності вироку у справі № 991/9167/24.

Представник позивача заперечив проти задоволення клопотання відповідача-1 про зупинення провадження у справі та просив повернути його відповідачу-1 без розгляду.

Представник третьої особи заперечив проти задоволення клопотання відповідача-1 про зупинення провадження у справі.

У судовому засіданні 17.12.2025 суд відхилив клопотання відповідача-1 про зупинення провадження у справі. Вказане клопотання передано до відділу діловодства суду для реєстрації та буде долучене до матеріалів справи. Суд відмовив у долученні до матеріалів справи доказів, які додані до вказаного клопотання відповідача-1.

У судовому засіданні 17.12.2025 представник відповідача-1 заявив усне клопотання про виклик і допит свідків.

Представник позивача та представник третьої особи заперечили проти задоволення клопотання відповідача-1 про виклик і допит свідків.

У судовому засіданні 17.12.2025 суд відхилив клопотання відповідача-1 про виклик і допит свідків.

У судовому засіданні 17.12.2025 здійснювався розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 17.12.2025 суд заслухав вступне слово представника третьої особи.

Представник третьої особи підтримав заявлений позивачем позов у повному обсязі.

Правова позиція відповідача-2 викладена у відзиві на позовну заяву, поданому до суду 21.03.2024, згідно якого відповідач-2 повністю визнав позовні вимоги.

У судовому засіданні 17.12.2025 здійснювалось з`ясування обставин справи та дослідження доказів, після чого суд перейшов до судових дебатів.

У судовому засіданні 17.12.2025 учасники справи виступили у судових дебатах з промовою (заключним словом).

Після судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та оголосив перерву для проголошення рішення.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 17.12.2025 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, з`ясувавши обставини справи, на які учасники справи посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши в судовому засіданні докази, якими учасники справи обґрунтовували обставини справи, суд

УСТАНОВИВ:

Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України (найменування міністерства станом на час звернення з позовом до господарського суду, правонаступник Міністерства розвитку громад та територій України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.12.2022 № 1343, позивач) звернулось до господарського суду з позовом до ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" (відповідач-1), ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" (відповідач-2) про визнання недійсним Договору № 09/12/2022-1 від 09.12.2022 (далі Договір № 1), Договору №09/12/2022-2 від 09.12.2022 (далі Договір № 2), Договору про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію) від 09.12.2022 (далі Договір № 3), укладених між ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" та ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" .

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.09.2024 № 1028 "Про перейменування Міністерства культури та інформаційної політики України і Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України" перейменовано Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України на Міністерство розвитку громад та територій України, відтак позивачем є Міністерство розвитку громад та територій України (Мінрозвитку).

При зверненні з даним позовом до суду позивач зазначив, що предметом Договору № 1 є передача ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" (сторона 1) та виконання ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" (сторона 2) прав та функцій замовника (забудовника) будівництва на земельній ділянці загальною площею 11,1502 га, розташованій на вул. Тираспольська, 43 у Подільському районі міста Києва, кадастровий номер :91:179:0013, цільове призначення: 01.13 Для іншого сільськогосподарського призначення з розташованими на ній нежитловими будинками, будівлями, спорудами, допоміжними приміщеннями, інженерними спорудами та/або мережами, вхідними/в`їзними групами тощо (далі - Земельна ділянка), а також фінансування та будівництво Товариством з обмеженою відповідальністю "СІТІГАЗСЕРВІС" житлових та/або нежитлових будинків, будівель, споруд, допоміжних приміщень, інженерних споруд та/або мереж, вхідних/в`їзних груп тощо на Земельній ділянці.

Предметом Договору № 2 є зобов`язання та права сторін (ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" (сторона 1) та ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" (сторона 2)) по Проєктуванню, Реконструкції та будівництва Об`єкта реконструкції (цілісний майновий комплекс, загальною площею - 50 857,60 кв.м., огородження 1 666,7 м.п. (далі ЦМК, Об`єкт реконструкції) на Земельній ділянці з метою отримання кожною із сторін своєї частини у Реконструйованому та побудованому Об`єкті.

Предметом Договору № 3 є передача ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" (суперфіціар) та прийняття ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" (суперфіціарій) земельної ділянки, яка розташована за адресою: місто Київ, вулиця Тираспольська, 43, що у Подільському районі міста Києва, кадастровий номер :91:179:0013, цільове призначення: 01.13, що перебуває у власності (в постійному користуванні) суперфіціара, для реалізації суперфіціарієм свого права на забудову.

На дату укладення Договору № 1, Договору № 2, Договору № 3 (далі разом - оспорювані договори), Міністерство розвитку громад та територій України (Мінрегіон) відповідно до підпункту 5 пункту 5 Положення про Міністерство розвитку громад та територій України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.04.2014 року № 197 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2022 року), здійснювало відповідно до законодавства функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління.

В обгрунтування наявності підстав для визнання недійсними оспорюваних договорів, позивач у позовній заяві зазначив наступне:

- господарське зобов`язання за оспорюваними договорами відповідно до частини 1 статті 73-2 Господарського кодексу України вважається значним;

- рішення про надання ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" згоди на вчинення значного правочину вважається правомірним за умови засвідчення такого рішення безпосередньо Міністром;

- проте, згоду ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" на укладення значного господарського зобов`язання із ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС", а саме інвестиційного договору з реконструкції та будівництва на території земельної ділянки державної форми власності по вул. Тираспольській, 43 у Подільському 7 міста Києва (у подальшому укладено три договори) надано Протоколом № 3 засідання робочої групи щодо розгляду звернення ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" від 11.11.2022 № 408 у вкрай стислі строки посадовими особами Міністерства розвитку громад та територій України (далі - Мінрегіон) - членами робочої групи, які, відповідно до норм законодавства, не уповноважені на прийняття такого рішення. Робоча група могла сформувати рекомендації стосовно наявності підстав для надання підприємству згоди або відмови в укладенні значного господарського зобов`язання, натомість прийняла самостійне рішення, що суперечить вимогам законодавства та встановленому порядку для прийняття та оформлення таких рішень;

- посадові особи Мінрегіону не ініціювали погодження укладання із Кабінетом Міністрів України та Фондом державного майна України Договорів № 1, 2, 3, які за своєю правовою природою та умовами є договорами про спільну діяльність та мали бути погоджені на підставі Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 № 296 на виконання вимог статті 13 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" (далі Порядок № 296);

- з текстів оспорюваних договорів, Протоколу № 3 від 11.11.2022 засідання робочої групи щодо розгляду звернення ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" від 11.11.2022 № 408, листа Мінрегіону від 16.11.2022 № 7/21/12297-22 не вбачається, що результатом укладення відповідних угод буде отримано прибуток та/або досягнуто соціальний ефект;

- Порядок № 296 зобов`язує одержати погодження на укладення договору про спільну діяльність, яке надає Кабінет Міністрів України або уповноважений орган, до сфери управління якого належить підприємство, відсутність такого погодження є підставою для визнання договору про спільну діяльність недійсним;

- крім того, згідно положень статті 13 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" під час укладення договорів про спільну діяльність розмір частки державних підприємств, установ і організацій, а також господарських товариств, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, має становити не менш як 50 відсотків спільного майна учасників спільної діяльності, крім випадків укладення договору про спільну діяльність в рамках державно-приватного партнерства. Позивач послався на пп 5.1.3, 5.1.4 п. 5.1 та п. 5.4 Договору № 2, згідно яких: ринкова вартість нерухомого майна, яке отримує сторона 1 (ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ"), не може бути меншою, ніж ринкова вартість Земельної ділянки та Об`єкту реконструкції; сторона 2 (ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС") отримує у свою власність Об`єкт реконструкції, крім площ нерухомості в Об`єкті реконструкції, що визначене у підпункті 5.1.1 цього Договору (5 746,71 кв.м) та є часткою сторони 1. Позивач вказав на очевидність того, що ціна квартир загальною площею 5 746,74 кв.м є значно менше 50 відсотків спільного майна учасників спільної діяльності;

- ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ", як постійний землекористувач, наділений правомочностями щодо володіння та користування Земельною ділянкою, наданою для будівництва об`єкта нерухомого майна за Договором № 3, водночас правом розпоряджатися такою земельною ділянкою, у тому числі надавати її в користування третім особам, наділений орган, уповноважений державою на здійснення відповідний функцій. Мінрегіоном відповідної згоди не надавалося;

- враховуючи умови оспорюваних договорів та визначений нормами чинного законодавства принцип правової єдності земельної ділянки і розташованого на ній нерухомого майна, позивач вважає, що Земельна ділянка вибуде із державної власності або змінить землекористувача в контексті положень статті 42 Земельного кодексу України;

- з огляду на зазначене, позивач стверджує про наявність підстав для визнання недійсними оспорюваних договорів відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки при укладенні оспорюваних договорів сторонами не додержано вимог ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України, згідно яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача (Кабінет Міністрів України) вважає заявлені позивачем позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідач-1 (ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС") у відзиві на позовну заяву повністю заперечив позовні вимоги з огляду на таке.

Відповідач-1 стверджує про відсутність порушеного права у позивача, оскільки за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 09 лютого 2022 року проведено державну реєстрацію права власності за Державою Україна в особі Міністерства розвитку громад та територій України () на Земельну ділянку, тоді як з даним позовом звернулось Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України (Мінінфраструктури) (). В матеріалах справи відсутні докази переходу права власності до позивача на об`єкти нерухомості як до правонаступника Міністерства розвитку громад та територій. За таких обставин, на думку відповідача-1, інтереси позивача не порушені укладанням оспорюваних договорів на проектування, реконструкцію та будівництво на Земельній ділянці.

Відповідач-1 стверджує про неналежність обраного позивачем способу захисту його прав чи інтересів, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні даного позову. Відповідач-1 вказує, що якщо правочин є нікчемним, то позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. Позивач вказує про недійсність оспорюваних договорів з підстав порушення публічного порядку, тобто позивач вважає оспорювані договори нікчемними, а відтак у спірному випадку позовні вимоги про визнання цих договорів недійсними, на думку відповідача-1, не є належним способом захисту права чи інтересу позивача.

Щодо зазначення позивачем підстав визнання оспрюваних договорів недійсними як порушення публічного порядку відповідно до статті 228 Цивільного кодексу України та порушення порядку, передбаченого частинами 1-4 статті 73-2 Господарського кодексу України, відповідач-1 зауважив таке:

- при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін; доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо; матеріали справи не містять доказів наявності намірів будь-якої зі сторін порушити публічний порядок та вироку суду на підтвердження вини сторони оспорюваного правочину, а позивачем не надано доказів й будь- яких обґрунтованих пояснень щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння таким майном;

- на виконання вимог Наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 03.11.2022 року №203, Державним секретарем оформлено рішення, прийняте Робочою групою, про що надано лист від 16.11.2022 №7/21/12297-22, яким надано згоду ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" на укладення значного господарського зобов`язання із ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС", а саме, інвестиційного договору з реконструкції та будівництва на території земельної ділянки державної форми власності по вул. Тираспольська, 43 у Подільському районі міста Києва. За таких обставин, відповідач-1 вважає, що надання згоди на укладання інвестиційного договору було здійснено в установленому законодавством порядку, діючого на дату надання такої згоди уповноваженим органом, тоді як позивачем не надано доказів на підтвердження своєї позиції щодо надання згоди Міністерством на укладання значного господарського зобов`язання у вигляді оформленого наказу за підписом Міністра.

Відповідач-1 стверджує, що позивачем не доведено та не надано доказів, які підтверджують наявність обставин, вказаних ним у якості підстав для визнання договорів недійсними, а саме, що зміст оспорюваних договорів суперечить інтересам держави та особа, яка вчинила правочин не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Відповідач-1 зазначив, що починаючи з 2018 року Міністерство відмовлялось на користь орендаря Державної агрофірми "Квіти України" використовувати ЦМК, Земельну ділянку та взагалі не здійснювало функцій по утриманню державного майна, що призвело до його непридатності до використання, повного захаращення території Земельної ділянки, що підтверджується Актом огляду (єдиного) ЦМК по вул. Тираспольській, 43 в м. Києві від 01.09.2022 року (на звороті а.с. 52-56 т. 3).

Натомість умовами оспорюваних договорів передбачено реконструкцію ЦМК, що знаходиться на Земельній ділянці з влаштуванням благоустрою території, інженерних мереж і комунікацій та відповідно отриманням Державою в особі Міністерства нерухомого майна вартістю, не нижче ринкової вартості ЦМК та Земельної ділянки.

Таким чином, на думку відповідача-1, позивач не довів, що внаслідок укладання оспорюваних договорів порушуються права та інтереси держави.

Відповідач-1 також зазначив, що Земельна ділянка та майно не вибуває з державної власності, як намагається довести позивач. Зважаючи на те, що на Земельній ділянці розташовані будівлі державної власності, які належать Міністерству, відповідно до приписів ч. 2 ст. 134 ЗК України, укладення договору суперфіцію не потребувало проведення земельних торгів. Відповідач-1 вважає, що позивач намагається довести, що Міністерством було надано згоду на укладення тільки одного договору, проте не зазначає, що на розгляд робочої групи були надані проєкти документів, у тому числі і Договору суперфіцію і Договору № 2.

Відповідач-1 заперечує твердження позивача про те, що оспорювані договори за своєю правовою природою та умовами є договорами про спільну діяльність, та мали бути погоджені на підставі Порядку №296 на виконання вимог ст. 13 Закону України "Про управління об`єктами державної власності". Відповідач-1 зауважує, що оспорювані договори не передбачають жодних дій з боку відповідача-2 для досягнення мети договору. Реалізація проєкту здійснюється за кошти відповідача-1, про що додатково свідчить Договір, укладений між ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" та ТОВ "ІНЖПРОЕКТСЕРВІС" від 04.01.2023 на розроблення проєктної документації на загальну суму 367 245 265, 00 грн, який вже частково виконаний (а.с. 58-61 т. 3). Крім того, жодна зі сторін оспорюваних договорів не вчинила дій щодо їх реєстрації в контролюючих органах, що також свідчить про відсутність наміру сторін укладати договір спільної діяльності. Порядок № 296 регулює процедуру погодження з Кабінетом Міністрів України лише договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, а не інвестиційних, якими і є оспорювані Договори № 1 та № 2.

Позивач у відповіді на відзив відповідача-1 та додаткових поясненнях щодо спірних правовідносин відхилив заперечення ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" проти позовних вимог з огляду на таке.

Позивач відхилив твердження відповідача-1 стосовно відсутності права Мінінфраструктури на звернення до суду, неефективного та невірного способу захисту, обраного позивачем у даній справі, з урахуванням наявності судової практики та належності і ефективності такого способу. Позивач зазначив, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. В матеріалах справи наявні докази, що підтверджують належність як цілісного майнового комплексу (ЦМК) ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ", так і земельної ділянки до державної власності, органом управління яких є Мінінфраструктури (на даний час Міністерство розвитку громад та територій України).

Позивач зауважив, що відповідач-1 намагається перекваліфікувати підстави подання позову позивачем. Відповідач-1 посилається на те, що позивач оскаржує у цій справі договори з підстав порушення публічного порядку, тоді як позивачем чітко у позові зазначено підстави позову порушення порядку погодження укладення таких договорів, передбаченого частинами 1-4 статті 73-2 Господарського кодексу України у поєднанні з нормами Законів України "Про центральні органи виконавчої влади", "Про управління об`єктами державної власності", та визнання недійсними укладених договорів з підстав, передбачених частиною 5 статті 73-2 Господарського кодексу України (в редакції від 19.08.2022) через порушенням порядку вчинення значного господарського зобов`язання. Більш того, нормами цієї статті передбачено право органу, до сфери управління якого належить ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ", на подання такого позову, що додатково спростовує твердження відповідача-1 про відсутність правових підстав у позивача для подання цього позову.

Позивач вважає, що позовні вимоги Міністерства як суб`єкту управління державним майном та землями державного фонду про визнання недійсними договорів є ефективним способом захисту порушених прав та інтересів. Водночас позивач зазначив, що правові наслідки недійсності таких правочинів Міністерством не оскаржуються, адже Міністерство не є стороною таких правочинів.

Позивач вважає, що наданий відповідачем-1 Акт огляду (єдиного) ЦМК по вул. Тираспольській, 43 в м. Києві від 01.09.2022 року не може вважатись належним доказом у цій справі, адже жодним чином не впливає на доведення обставин щодо законності укладення оскаржуваних у цій справі договорів.

Позивач вказав, що ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" порушувало перед ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" питання про укладення саме інвестиційних договорів. Водночас, було укладено договори, які за суттю та умовами не є інвестиційними, а позивач за результатами аналізу їх змісту стверджує, що такі договори по суті є договорами про спільну діяльність.

Позивач стверджує, що значне господарське зобов`язання у спірному випадку було вчинене з порушенням порядку, передбаченого частинами 1-4 статті 73-2 Господарського кодексу України, оскільки згоду ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" на укладення значного господарського зобов`язання із ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" не оформлено у формі рішення Мінрегіону наказу за підписом Міністра або ж особи, яка тимчасово заміщує Міністра. Рішення робочої групи про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання не є рішенням Мінрегіону, а робоча група не може вважатись органом, уповноваженим на видання рішення Мінрегіону стосовно об`єктів державної власності.

Крім того, Мінрегіон у листі від 16.11.2022 зазначив про надання згоди на укладення значного господарського зобов`язання із ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС", а саме одного та інвестиційного договору з реконструкції та будівництва на території земельної ділянки державної форм власності по вул. Тираспольській у Подільському районі міста Києва, проте ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" із ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" укладено три договори, два з яких, на думку позивача, не можна вважати інвестиційними, проте вид яких змішаний, третій же правочин суперфіцію. Отже, Мінрегіоном не прийнято жодних рішень стосовно укладення ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" договору суперфіцію земельної ділянки, таким чином цей правочин укладено всупереч вимогам законодавства. Інші два правочини через те, що не мають чітко визначеної форми інвестиційного договору, також суперечать вимогам законодавства, та на їх укладення ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" не отримувало згоди.

Позивач вказав, що оспорювані правочини укладено за умовами, окремими з яких порушуються права та інтереси Держави стосовно ЦМК та земель державного фонду. Окремі умови договорів прямо суперечать нормам законодавства та свідчать про можливість вибуття Земельної ділянки з державної власності земель державного фонду через будівництво житлового комплексу на ній.

Позивач вважає, що умовами оспорюваних договорів підтверджено те, що ці правочини мають форму договорів про спільну діяльність.

Позивач наголосив, що посадові особи Мінрегіону не ініціювали погодження укладання із Кабінетом Міністрів України та Фондом державного майна України оскаржуваних договорів, які мали бути погоджені на виконання вимог статті 13 Закону України "Про управління об`єктами державної власності".

Оскаржуваними договорами протиправно передбачено можливість відчуження ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" як землекористувачем права користування земельною ділянкою державної власності для забудови іншим особам у випадку переходу права власності на будівлі та споруди, що розміщені на такій земельній ділянці.

Позивач вважає, що твердження відповідача про те, що Мінрегіон відмовлявся використовувати ЦМК та Земельну ділянку та взагалі не здійснював функцій по утриманню державного майна, що призвело до його непридатності до використання, повного захаращення території Земельної ділянки, не відповідають дійсності та спростовуються зокрема тим, що такий майновий комплекс перебував у оренді, орендарем власне і приведено у такий стан як державне майно так і земельну ділянку.

Відповідач-1 (ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС") у запереченнях на відповідь на відзив стверджує про відсутність порушеного права у позивача, зазначає про недоведеність належності саме Мінінфраструктури права пред`явлення позовних вимог до суду в межах справи №910/2503/24, зазначає про невідповідність та неефективність обраного позивачем способу захисту. Відповідач-1 вважає доводи позивача про укладення між відповідачами-1, 2 договорів про спільну діяльність необґрунтованими та такими, що суперечать дійсним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, звертає увагу, що сторонами оспорюваних правочинів не вчинялись дії на виконання вимог податкового законодавства про взяття на облік договорів про спільну діяльність, відповідачі під час укладення оспорюваних правочинів усвідомлювати правову природу та свідомо укладати саме інвестиційні договори, а не договори про спільну діяльність. Відповідач-1 також вказує про нерозповсюдження Порядку № 296 на договір суперфіцію, оскільки останній не є ані договором про спільну діяльність, ані договором управління майном.

Відповідач-2 (ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ") у відзиві на позовну заяву повністю визнав позовні вимоги.

Відповідач-1 (ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС") у запереченнях на відповідь на відзив, поданих до суду 06.09.2024, зазначив, що визнання ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" позовних вимог вочевидь порушує права ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" як сторони оскаржуваних правочинів, з огляду на що вважає, що заява відповідача-2 про визнання позову не є обов`язковою для суду у справі №910/2503/24 та підлягає відмові у прийнятті.

Відповідно до ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом не встановлено, що визнання відповідачем-2 позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, відтак підстави для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем-2 позову у суду відсутні, водночас суд продовжує судовий розгляд по суті заявлених позовних вимог про визнання недійсними оспорюваних договорів.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані учасниками справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд установив наступне.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 наведеної статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких є визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності господарського судочинства (ст. 14 ГПК України), позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Частиною 2 статті 4 ГПК України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До Господарського суду міста Києва звернулось Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України (на даний час перейменовано на Міністерство розвитку громад та територій України) з позовом до ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС", ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" (відповідачі 1 та 2) про визнання недійсними Договорів № 09/12/2022-1 від 09.12.2022, № 09/12/2022-2 від 09.12.2022 та Договору про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію) від 09.12.2022, укладених між відповідачем-1 та відповідачем-2.

Відповідно до положень Статуту ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ", Підприємство є державним підприємством, що засновано на державній формі власності і належить до сфери управління Міністерства (далі Уповноважений орган управління); Уповноважений орган управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює повноваження щодо реалізації прав держави як власника майна, переданого Підприємству, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням ним у межах, визначених чинним законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб; Уповноважений орган управління приймає рішення у випадках, визначених законами України, про надання згоди на вчинення Підприємством господарського зобов`язання, щодо якого є заінтересованість, та значного господарського зобов`язання або про відмову в наданні такої згоди.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань (станом на час розгляду справи по суті), засновником (учасником) юридичної особи, ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" є Міністерство розвитку громад та територій України, розмір частки засновника (учасника) 100%.

Відповідач-1 стверджує про відсутність у Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (Мінінфраструктури) (найменування міністерства станом на час звернення з позовом до суду) права на звернення з даним позовом до суду через відсутність відомостей про нього як про власника цілісного майнового комплексу та земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Суд відхиляє як безпідставні такі твердження відповідача-1 з огляду на таке.

Згідно усталеної судової практики Верховного Суду, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації (зокрема, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17).

09.02.2022 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено державну реєстрацію права власності за Державою Україна в особі Міністерства розвитку громад та територій України () на земельну ділянку з кадастровим номером :91:179:0013 по вул. Тираспольська, 43 в м. Києві, площею 11,1502 га (далі Земельна ділянка), що підтверджується наявною в матеріалах справи Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.05.2024 року №380475840 (а.с. 45 т. 3).

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.12.2022 № 1343 "Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади" з метою оптимізації системи центральних органів виконавчої влади та відповідно до пунктів 9 і 9-1 статті 116 Конституції України перейменовано Міністерство інфраструктури на Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України (пункт 1). Реорганізовано Міністерство розвитку громад та територій шляхом приєднання до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури (пункт 2). Установлено, що Міністерство розвитку громад та територій, що припиняється згідно з цією постановою, продовжує виконувати функції та повноваження у визначених сферах до завершення здійснення заходів з приєднання до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури, якому передаються функції та повноваження Міністерства розвитку громад та територій. Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури є правонаступником майна, прав і обов`язків Міністерства розвитку громад та територій, що реорганізується (пункт 3) (а.с. 73 т. 4).

05.07.2023 відповідно до абзацу першого пункту 10 Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 1998 р. № 1482, затверджено Акт приймання-передачі цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій зі сфери управління Міністерства розвитку громад та територій України до сфери управління Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, до якого включено, зокрема, ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" (а.с. 217-221 т. 1).

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.09.2024 № 1028 "Про перейменування Міністерства культури та інформаційної політики України і Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України" перейменовано Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України на Міністерство розвитку громад та територій України (на звороті а.с. 73 т. 4).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань юридичну особу Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України (Мінінфраструктури) перейменовано на Міністерство розвитку громад та територій України (Мінрозвитку) без зміни ідентифікаційного коду 37472062 (а.с. 71-72 т. 4).

Суд також звертає увагу, що згідно наявного в матеріалах справи наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 15.07.2022 № 126 "Про деякі питання повернення орендованого цілісного майнового комплексу Державної агрофірми "Квіти України" (пункт 4) (а.с. 102 т. 3) саме на ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" (балансоутримувача цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Тираспільська, 43) було покладено обов`язок забезпечити в установленому порядку реєстрацію за державою в особі Міністерства розвитку громад та територій України права власності на державне майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отже, в матеріалах справи наявні докази, що підтверджують належність як цілісного майнового комплексу ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ", так і Земельної ділянки до державної власності, органом управління яких, з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 06.09.2024 № 1028, є Міністерство розвитку громад та територій України, яке є належним позивачем у даній справі.

При цьому судом враховано, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновником та власником 100% статутного капіталу ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" є Міністерство розвитку громад та територій України. Приписами частини 5 статті 73-2 ГК України (чинна на час виникнення спірних правовідносин та станом на час звернення з позовом до суду) передбачено, що з позовом про визнання недійсним значного господарського зобов`язання, вчиненого з порушенням порядку, передбаченого частинами першою - четвертою цієї статті, може звернутись до суду орган, до сфери управління якого належить державне унітарне підприємство.

Відповідач-1 стверджує про неналежність обраного позивачем способу захисту його прав чи інтересів через те, що оспорювані договори можуть вважатись нікчемники в силу закону.

Суд відхиляє як безпідставні твердження відповідача-1 з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Верховним Судом у постанові від 18.05.2023 у справі №910/7975/21 зауважено на усталену правову позицію судів у господарських справах щодо того, що звертаючись із позовом про визнання недійсним правочину, позивач згідно з вимогами статей 13, 74 ГПК України повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення. Без доведення позивачем обставин недодержання сторонами в момент вчинення оспорюваного правочину конкретних вимог законодавства суд не має підстав для задоволення відповідного позову.

Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується лише до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує висновок щодо нікчемності правочину. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. Подібні висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17.

За висновком суду, позовні вимоги Міністерства розвитку громад та територій України як суб`єкту управління державним майном та землями державного фонду про визнання недійсними оспорюваних договорів є належним та ефективним способом захисту порушених прав та інтересів у спірних правовідносинах. При цьому судом враховано зазначення позивача про те, що правові наслідки недійсності таких правочинів ним не оскаржуються, адже позивач не є стороною таких правочинів.

Підставою для визнання оспорюваних договорів недійсними позивач визначив не додержання в момент їх вчинення вимог, встановлених ч. 1, ч. 2 ст. 203 ЦК України, згідно яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. А саме позивач зазначив, що підставами позову у цій справі є порушення порядку погодження укладення оспорюваних договорів, передбаченого частинами 1-4 статті 73-2 Господарського кодексу України у поєднанні з нормами Законів України "Про центральні органи виконавчої влади", "Про управління об`єктами державної власності", та визнання недійсним укладення договорів з підстав, передбачених частиною 5 статті 73-2 Господарського кодексу України (в редакції від 19.08.2022) через порушенням порядку вчинення значного господарського зобов`язання.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Як передбачено частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновителями), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Разом з тим, приписами частини третьої наведеної статті встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відтак, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, господарському суду належить встановити наявність саме тих обставин, з якими закон пов`язує недійсність правочинів, зокрема: відповідність змісту правочину вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правоздатність сторін правочину; свободу волевиявлення учасників правочину та відповідність волевиявлення їх внутрішній волі; спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

В силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Таким чином, встановлення судом наявності або відсутності зазначених позивачем у поданому позові обставин належить до предмету доказування у даній справі.

Судом встановлено такі обставини даної справи.

Цілісний майновий комплекс, загальною площею 50 857,60 кв.м, огородження 1 666,7 м.п. та земельна ділянка на якій він розташований по вул. Тираспольська, 43 в Подільському районі міста Києва перебували в оренді у Приватного акціонерного товариства "Агрофірма "Квіти України" () на підставі договору оренди державного майна №4086ЦМК від 24.09.2008 року.

Після закінчення дії вказаного договору оренди, Приватне акціонерне товариство "Агрофірма "Квіти України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Міністерство розвитку громад та територій, про визнання переукладеним договору оренди цілісного (єдиного) майнового комплексу Державної агрофірми "Квіти України" № 4086ЦМК від 24.09.2008 в редакції позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 у справі № 910/11827/21 задоволено наведений позов.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.06.2022 у справі № 910/11827/21 апеляційні скарги Міністерства розвитку громад та територій України та Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву задоволено; рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 у справі № 910/11827/21 скасовано повністю та прийнято нове рішення: у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Агрофірма "Квіти України" відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.09.2022 касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Агрофірма "Квіти України" залишено без задоволення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 у справі №910/12644/22 задоволено в повному обсязі позов Приватного акціонерного товариства "Агрофірма "Квіти України" та визнано договір оренди цілісного майнового комплексу Державної агрофірми "Квіти України" №4086ЦМК від 24.09.2008, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву та Акціонерним товариством "Квіти України" (назву змінено на Приватне акціонерне товариство "Агрофірма "Квіти України") продовженим у тій самій редакції, на тих самих умовах та на той самий строк до 24.09.2028 включно.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2023 рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 у справі №910/12644/22 скасовано, та прийнято нове, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.10.2023 закрито касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Агрофірма "Квіти України" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2023 у справі №910/12644/22.

Відповідно до спільного наказу Міністерства розвитку громад та територій України та Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву від 16.08.2022 № 152/864 "Про передачу державного майна цілісного майнового комплексу Державної агрофірми "Квіти України" з орендного користування" (а.с. 213-214 т. 5) наказано Регіональному відділенню Фонду державного майна України по місту Києву: повернути з орендного користування державне майно цілісного майнового комплексу Державної агрофірми "Квіти України", а Міністерству розвитку громад та територій України прийняти цілісний майновий комплекс Державної агрофірми "Квіти України"; Міністерству розвитку громад та територій України вжити заходів щодо передачі державного майна цілісного майнового комплексу Державної агрофірми "Квіти України" на баланс ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ", що належить до сфери управління Міністерства розвитку громад та територій України (а.с. 213-214 т. 5).

Згідно з наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 15.07.2022 №126 "Про деякі питання повернення орендованого цілісного майнового комплексу Державної агрофірми "Квіти України" (а.с. 102 т. 3) наказано визначити ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" балансоутримувачем, на праві господарського відання за яким буде закріплено державне майно, що належить до сфери Міністерства розвитку громад та територій України - цілісний (єдиний) майновий комплекс Державної агрофірми "Квіти України", розташований за адресою: м. Київ, вул. Тираспольська, 43, відповідно до переліків майна, що додані до акту приймання-передачі орендованого майна від 24.09.2008 року, укладеного Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та Акціонерним товариством "Квіти України" (далі державне майно) (пункт 1) (а.с. 216-224 т. 5).

Пунктом 4 вказаного наказу від 15.07.2022 №126 наказано ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" забезпечити в установленому порядку: приймання державного майна на баланс на праві господарського відання, а також проведення інвентаризації; реєстрацію за державою в особі Міністерства розвитку громад та територій України права власності на державне майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до наказу ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" №18-од від 15.08.2022 "Про прийняття на баланс, з правом господарського відання, цілісного (єдиного) майнового комплексу" головному бухгалтеру ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" наказано з 16.08.2022 зарахувати на баланс ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ", з правом господарського відання, цілісний (єдиний) майновий комплекс Державної агрофірми "Квіти України", розташований за адресою: м. Київ, вул. Тираспольська, 43, відповідно до акту приймання-передачі орендованого майна від 24.09.2008 року, укладеного Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та Акціонерним товариством "Квіти України", що додається до даного наказу (на звороті а.с. 102 т. 3, а.с. 215 т. 5).

Наказом ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" від 16.08.2022 № 19-од "Про створення інвентаризаційної комісії", на виконання пункту 4 наказу Міністерства розвитку громад та територій України №126 від 15.07.2022, наказано: створити інвентаризаційну комісію, якій провести інвентаризацію цілісного (єдиного) майнового комплексу Державної агрофірми "Квіти України", розташованого за адресою: м. Київ, вул. Тираспольська, 43 та скласти інвентаризацій акт; юридичному відділу вжити заходи з реєстрації права власності на зазначений цілісний (єдиний) майновий комплекс за державою Україна в особі Міністерства розвитку громад та територій України та господарського відання за Державним підприємством "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 105 т. 3).

04.10.2022 ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" звернулося до ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" з пропозицією про укладання інвестиційних договорів вих. №10-22/1 від 04.10.2022, зокрема, із пропозицією щодо реалізації за адресою: м. Київ, вул. Тираспольська, 43 інвестиційного проєкту з будівництва об`єктів, адміністративного, житлового, громадського та тому подібного призначення із застосуванням передових проєктних і конструктивних рішень, матеріалів та засобів екологічного спрямування, за кошти товариства. У наведеній пропозиції зазначено, що за результатами реалізації інвестиційного проєкту Держава Україна в особі органу управління та/або ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" отримає у власність нерухоме майно адміністративного, громадського, житлового і тому подібного призначення загальною вартістю не нижче ніж ринкова вартість самої земельної ділянки, на якій буде реалізовано інвестиційний проєкт. Керуючись вимогами та умовами чинного законодавства України про управління об`єктами державної власності, ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" просило ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" забезпечити отримання згоди органу управління на реалізацію запропонованого інвестиційного проєкту (на звороті а.с. 108 т. 3).

01.11.2022 ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" листом № 408 звернулось до Міністерства розвитку громад та територій України зі зверненням щодо надання згоди на вчинення ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" значного господарського зобов`язання.

03.11.2022 відповідно до Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про управління об`єктами державної власності", підпункту 9 пункту 10 Положення про Міністерство розвитку громад та територій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.04.2014 № 197 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 № 850), з урахуванням постанови Північного апеляційного господарського суду від 28.06.2022 у справі № 910/11827/21, спільного наказу Міністерства розвитку громад та територій України та Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву від 16.06.2022 № 152/864 "Про передачу державного майна цілісного майнового комплексу Державної агрофірми "Квіти України" з орендного користування" та звернення Державного підприємства "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" від 01.11.2022 № 408, прийнято Наказ Міністерства розвитку громад та територій України №203 "Про деякі питання розгляду звернення Державного підприємства "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" від 01.11.2022 №408" (далі - Наказ від 03.11.2022 № 203) (а.с. 36 т. 1).

Згідно з Наказом від 03.11.2022 №203 прийнято наступні рішення:

1. Утворити робочу групу щодо розгляду звернення Державного підприємства "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" від 01.11.2022 №408 у складі згідно з додатком.

2. Робочій групі прийняти за результатами розгляду звернення Державного підприємства "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" від 01.11.2022 №408 рішення щодо надання згоди на вчинення ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" господарського зобов`язання або відмови в наданні такої згоди.

3. Уповноважити державного секретаря Міністерства розвитку громад та територій України Василя ВОЛОДІНА оформити в установленому законодавством порядку від імені Міністерства розвитку громад та територій України рішення, прийняте Робочою групою відповідно до пункту 2 цього наказу.

4. Контроль за виконанням цього наказу покласти на державного секретаря Василя ВОЛОДІНА.

11.11.2022 на засіданні робочої групи щодо розгляду звернення Державного підприємства "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" від 01.11.2022 №408 було прийняте рішення, оформлене Протоколом № 3 засідання робочої групи щодо розгляду звернення Державного підприємства "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" від 01.11.2022 №408 (далі Протокол № 3) (а.с. 38 41 т. 1), згідно якого вирішено:

з метою ефективного використання державного майна надати Державному підприємству "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" згоду на укладення значного господарського зобов`язання із Товариством з обмеженою відповідальністю "СІТІГАЗСЕРВІС", а саме інвестиційного договору з реконструкції та будівництва на території земельної ділянки державної форми власності по вул. Тираспольській, 43 у Подільському 7 міста Києва при умовах:

- приведення у відповідність до земельного та містобудівного законодавства проєктів наданих договорів, а також правового статусу земельної ділянки по вул. Тираспольська, 43 у Подільському районі міста Києва;

- отримання ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" в результаті реалізації цього інвестиційного проекту нерухомого майна вартістю не нижче вартості земельної ділянки та нерухомості відповідно до незалежних експертних оцінок, а також отримання такого нерухомого майна пропорційно черговості введення в експлуатацію черг будівництва;

- відсутності будь-якого конфлікту інтересів між сторонами угоди та недопустимості наявності пов`язаних посадових осіб з боку суб`єктів господарювання, які мають відношення до інвестиційного проєкту.

Листом від 16.11.2022 №7/21/12297-22 (а.с. 42-43 т. 1) Міністерство розвитку громад та територій України на звернення ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" від 01.11.2022 №408 повідомило, що "за результатами розгляду звернення робочою групою 11.11.2022 вирішено з метою ефективного використання державного майна надати Державному підприємству "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" згоду на укладення значного господарського зобов`язання із Товариством з обмеженою відповідальністю "СІТІГАЗСЕРВІС", а саме інвестиційного договору з реконструкції та будівництва на території земельної ділянки державної форми власності по вул. Тираспольській, 43 у Подільському районі міста Києва при умовах:

- приведення у відповідність до земельного та містобудівного законодавства проєктів наданих договорів, а також правового статусу земельної ділянки по вул. Тираспольська, 43 у Подільському районі міста Києва;

- отримання ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" в результаті реалізації цього інвестиційного проекту нерухомого майна вартістю не нижче вартості земельної ділянки та нерухомості відповідно до незалежних експертних оцінок, а також отримання такого нерухомого майна пропорційно черговості введення в експлуатацію черг будівництва;

- відсутності будь-якого конфлікту інтересів між сторонами угоди та недопустимості наявності пов`язаних посадових осіб з боку суб`єктів господарювання, які мають відношення до інвестиційного проєкту".

Враховуючи викладене, у наведеному листі було зазначено, що "Міністерство розвитку громад та територій України надає Державному підприємству "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" згоду на укладення значного господарського зобов`язання із ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС", а саме інвестиційного договору з реконструкції та будівництва на території земельної ділянки державної форми власності по вул. Тираспольській, 43 у Подільському районі міста Києва при умовах…" (наведених вище).

Листом від 01.12.2022 року за №7/21/12963-22 (а.с. 44 т. 1) Міністерство розвитку громад та територій України повідомило ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" про те, що з урахуванням листа ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" від 24.11.2022 № 355 Мінрегіоном взято до уваги приведення проєктів договорів, які планується укласти з ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС", у відповідність до вимог земельного та містобудівного законодавства, зі зміною правового статусу земельної ділянки.

02.12.2022 Постановою Кабінету Міністрів України від 02.12.2022 № 1343 "Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади" реорганізовано Міністерство розвитку громад та територій шляхом приєднання до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури (пункт 2). Установлено, що Міністерство розвитку громад та територій, що припиняється згідно з цією постановою, продовжує виконувати функції та повноваження у визначених сферах до завершення здійснення заходів з приєднання до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури, якому передаються функції та повноваження Міністерства розвитку громад та територій (пункт 3) (а.с. 73 т. 4).

09.12.2022 були укладені договори, визнання недійсними яких є предметом спору у даній справі, а саме.

Договір № 09/12/2022-1 від 09.12.2022 (Договір №1) укладений між ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" (сторона 1) в особі директора Сушон Алли Іванівни, яка діяла на підставі Статуту, від імені, за дорученням та на підставі згоди Міністерства розвитку громад та територій України від 16.11.2022 року №7/21/12297-22, як власника об`єкта нерухомості земельної ділянки та цілісного майнового комплексу, ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" (сторона 2) в особі директора Панасюк Світлани Петрівни, яка діяла на підставі Статуту (а.с. 13-17 т. 1).

Відповідно до п. 1.1. Договору №1 предметом вказаного договору є передача стороною 1 та виконання стороною 2 прав та функцій замовника (забудовника) будівництва на земельній ділянці загальною площею 11,1502 га, розташованій по вулиці Тираспольська, 43 у Подільському районі міста Києва, кадастровий номер :91:179:0013, цільове призначення: 01.13 Для іншого сільськогосподарського призначення, з розташованими на ній нежитловими будинками, будівлями, спорудами, допоміжними приміщеннями, інженерними спорудами та/або мережами, вхідними/в`їзними групами тощо (далі Земельна ділянка), а також фінансування та будівництво стороною 2 житлових та/або нежитлових будинків, будівель, споруд, допоміжних приміщень, інженерних споруд та/або мереж, вхідних/ в`їзних груп тощо на земельній ділянці (далі Об`єкт).

Відповідно до п. 1.2. Договору № 1 сторони підтверджують, що цей Договір укладений у відповідності до вимог статті 6 Цивільного кодексу України, Закону України "Про інвестиційну діяльність", Закону України "Про управління об`єктами державної власності" та інших актів законодавства України, при цьому на нього не розповсюджуються положення Цивільного кодексу України, як на договір про спільну діяльність, договір доручення, комісії.

Згідно з пп 2.1.1 п. 2.1 Договору № 1, на підставі, на умовах та на строк дії цього Договору сторона 1 тимчасово передає стороні 2 частину функцій замовника будівництва та/або забудовника будівництва та Земельну ділянку (без зміни власника та/або користувача та/або балансової належності) для будівництва Об`єкта, а сторона 2 самостійно, від свого імені та за власний рахунок виконує частину функцій замовника будівництва та/або забудовника для будівництва на Земельній ділянці Об`єкта, а саме: на отримання вихідних даних (містобудівних умов та обмежень, технічних умов, завдань на проектування, тощо), на розроблення та затвердження проектної документації та проведення у випадках, передбачених законодавством, її експертизи; отримання будь-якої дозвільної документації для будівництва Об`єкта; на виконання підготовчих та будівельних робіт по будівництву Об`єкта; на введення в експлуатацію закінченого будівництвом Об`єкта; на реєстрацію права власності та інші права, що визначені цим Договором та законодавством України для замовника будівництва та/або забудовника будівництва і пов`язані з будівництвом Об`єкта.

Згідно з пп 2.1.3 п. 2.1 Договору № 1, на умовах та на строк дії цього Договору сторона 1 несе витрати, пов`язані з обов`язковими платежами по утриманню земельної ділянки. У разі зміни з дати підписання цього Договору законодавства, наслідком чого буде додаткове нарахування та оплата обов`язкових платежів по утриманню земельної ділянки, сторона 1 може вимагати від сторони 2 відшкодування додаткових витрат, що пов`язані з утриманням земельної ділянки до введення усього Об`єкту в експлуатацію, а сторона 2 зобов`язується надати стороні 1 таке відшкодування.

Відповідно до пп 2.1.1 п. 2.1 Договору № 1, на підставі, на умовах та на строк дії цього Договору сторона 2 приймає на себе за власний рахунок виконання передбачених цим Договором функцій замовника будівництва та/або забудовника на Земельній ділянці на весь строк організації та здійснення будівництва Об`єкта.

Підпунктом 2.2.8 пункту 2.8 Договору № 1 передбачено, що сторона 2 має право реєструвати речове право або інше похідне право на Земельну ділянку, що виникли, зокрема, але не обмежуючись на підставі договорів сервітуту або суперфіцію щодо земельної ділянки.

Згідно з підпунктом 2.2.9 пункту 2.8 Договору № 1 сторона 2 здійснює демонтаж (знесення) будівель, будинків, споруд тощо, які належать стороні 1 і унеможливлюють будівництво Об`єкта. Порядок та строки демонтажу врегульовуються сторонами цього Договору.

Відповідно до п. 3.5 Договору № 1 передбачено, що переліки, площі, кількість кімнат, поверх та конкретне місце розташування, номери квартир та нежитлових приміщень Об`єкта, які сторони отримують у власність відповідно до умов цього Договору узгоджуються сторонами після введення Об`єкта в експлуатацію згідно з даними технічної інвентаризації шляхом підписання Акту розподілу площ.

Згідно з п. 5.2 Договору № 1 цей договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, передбачених цим договором.

Договір №09/12/2022-2 від 09.12.2022 (Договір № 2) укладений між ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" (сторона 1) в особі директора Сушон Алли Іванівни, яка діяла на підставі Статуту, від імені, за дорученням та на підставі згоди Міністерства розвитку громад та територій України від 16.11.2022 року №7/21/12297-22, як власника об`єкта нерухомості земельної ділянки та цілісного майнового комплексу, ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" (сторона 2) в особі директора Панасюк Світлани Петрівни, яка діяла на підставі Статуту (а.с. 18-28 т. 1).

У преамбулі Договору № 2 зазначено, що сторони домовились про те, що наведені нижче терміни мають наступне значення, зокрема:

Земельна ділянка - частина земної поверхні (територія) загальною площею 11,1502 га, розташованої по вулиці Тираспольська, 43 у Подільському районі міста Києва, кадастровий номер :91:179:0013, цільове призначення: 01.13 Для іншого сільськогосподарського призначення;

Об`єкт реконструкції - існуючі на час підписання цього Договору та належні стороні 1 будинки, будівлі та споруди, а також допоміжні споруди та обладнання, що знаходяться на Земельній ділянці за адресою: місто Київ, вулиця Тираспольська, 43 у Подільському районі а саме: цілісний майновий комплекс, загальною площею - 50 857,60 кв.м, огородження 1666,7 м.п.;

Проектування Об`єкта комплекс проектно-вишукувальних робіт, збір вихідних даних, розробка, погодженння, експертиза та затвердження Проектної документації в порядку, встановленому законодавством;

Реконструкція та будівництво Об`єкта - комплекс будівельно-монтажних робіт по безпосередній реконструкції та будівництву Об`єкта реконструкції, відповідно до Проєктної документації та підключення Об`єкта до всіх необхідних інженерних мереж і комунікацій та прийняття Об`єкта в експлуатацію.

Відповідно до п. 1.1 Договору № 2 предметом цього Договору є зобов`язання та права сторін по Проектуванню, Реконструкції та будівництва Об`єкта реконструкції на Земельній ділянці з метою отримання кожною з сторін своєї частини в реконструйованому та побудованому Об`єкті в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі.

Згідно з п. 1.2 Договору № 2 передбачено, що за цим Договором:

- сторона 1 передає, а сторона 2 приймає на себе функції замовника (забудовника) на час Проектування Об`єкта на всіх етапах реалізації Договору щодо розробки проектної документації, Реконструкції та будівництва Об`єкта, реєстрації права власності на побудований та реконструйований Об`єкт, відповідно до частки сторін та інших функцій, передбачених даним Договором, окрім тих, що відповідно до умов даного Договору покладено на сторону 1;

- сторона 2 зобов`язується на свій ризик за рахунок власних або залучених сил, коштів, матеріалів, засобів, техніки та устаткування забезпечити Реконструкцію та будівництво Об`єкта в цілому на Земельній ділянці відповідно до проектної документації в порядку та на умовах, визначених у Договорі, що включає в себе звільнення існуючих приміщень від майна сторони 1, шляхом його демонтажу та перевезення із існуючих приміщень на місце, визначене стороною 1, та їх монтаж на визначеному місці.

Відповідно до п. 3.1 Договору № 2 сторона 1 здійснює окремі функції замовника Реконструкції та будівництва Об`єкта в частині, що передбачена даним Договором, зобов`язується надати на час будівництва стороні 2 будівельний майданчик, необхідну дозвільну документацію на його забудову, рішення, згоди, дозволи тощо, ввести разом зі стороною 2 Об`єкт в експлуатацію, передати стороні 2 функції замовника (забудовника) будівництва, в тому числі але не виключно: отримання містобудівних умов та обмежень, вихідних даних, дозвільної документації, виготовлення проектної та виконавчо-технічної документації, будівництва та здачі Об`єкта в експлуатацію, оформлення усіх необхідних для цього документів. Право користування земельною ділянкою залишається за стороною 1.

Сторона 1 зобов`язується передати стороні 2 засвідчені копії правовстановлюючих документів на земельну ділянку та по одному примірнику всієї отриманої нею до моменту укладення цього Договору дозвільної документації та всі наявні документи, які містять інформацію про діючі інженерні мережі (кабельні, водопроводу, каналізації та інше), які пролягають на Земельній ділянці протягом 10 (десяти) робочих днів з дня укладення цього Договору (пп. 3.1.2 п. 3.1 Договору № 2).

Після затвердження завдання на проектування сторона 1 передає стороні 2 будівельний майданчик, про що сторонами підписується відповідний Акт передання-прийняття. Право користування земельною ділянкою внаслідок виконання цього Договору не переходить до сторони 2. До сторони 2 переходить право використання Земельної ділянки за цільовим призначенням та на період здійснення її перетворення про що сторонами укладається відповідний договір та вчиняються необхідні реєстраційні дії (пп. 3.1.3 п. 3.1 Договору № 2).

Сторона 1 зобов`язується після завершення Реконструкції та будівництва Об`єкта здійснити разом зі стороною 2 та в межах своєї компетенції дії, віднесені законодавством до функцій сторони 1, щодо прийняття Об`єкта в експлуатацію відповідно до законодавства; вжити всіх залежних від сторони 1 заходів для передачі Об`єкта та інженерних мереж Об`єкта на баланс експлуатуючої організації; надати стороні 2, або визначеним нею особам документи, необхідні для оформлення останньою (або іншими особами, визначеними стороною 2) права власності на Об`єкт.

Відповідно до п. 3.2 Договору № 2 сторона 2 в повному обсязі здійснює функції замовника робіт з Реконструкції та будівництва Об`єкта, крім тих, що цим Договором покладені на сторону 1. В тому числі сторона 2 зобов`язана забезпечити, зокрема:

- організацію та фінансування в повному обсязі розробки проектної документації та її погодження з компетентними органами відповідно до вимог законодавства, а також разі потреби внесення та погодження будь-яких коригувань проектної документації. При цьому сторона 2, самостійно визначає проектні організації, укладає з ними договори та забезпечує проведення від свого імені та своїми коштами розрахунків з контрагентами за вказаними договорами та прийняття результатів виконання цих договорів; в межах своєї компетенції забезпечує отримання вихідних даних, дозвільної документації, технічних умов, погоджень та дозволів від відповідних державних органів та організацій та позитивних експертних висновків, що є необхідними для розробки або коригування Проектної документації та для Реконструкції та будівництва Об`єкта відповідно до законодавства (пп 3.2.1 п. 3.2 Договору № 2);

- організацію та фінансування в повному обсязі реконструкції та будівництва Об`єкта, та витрат, які виникають під час виконання сторонами функцій замовника робіт з Реконструкції та будівництва, зокрема витрати по оплаті пайової участі інфраструктури, відрахування на розвиток та технічне обладнання пожежної служби та інше, а також всіх інших витрат, пов`язаних з Реконструкцією та будівництвом Об`єкта та прийняттям його в експлуатацію, укладення від свого імені договору генерального підряду на Реконструкцію та будівництво Об`єкта, договорів з виконавцями робіт та послуг, договорів на постачання Об`єкта матеріалами та обладнанням, засобами, інструментами та будівельною технікою, транспортом, машинами і механізмами та пальним, договорів на електропостачання та водопостачання Реконструкції та будівництва Об`єкта тощо, проведення від свого імені та своїми коштами розрахунків з контрагентами за вказаними договорами та прийняття результатів виконання цих договорів (пп 3.2.2 п. 3.2 Договору № 2);

- спільно зі стороною 1 одержання передбачених законодавством документів про відповідність Реконструйованого та побудованого Об`єкта Проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил. Сторона 2 має право на отримання від свого та на своє ім`я в уповноваженому органі містобудівних умов та обмежень, треті особи не мають права використовувати отримані стороною 2 містобудівні умови та обмеження без письмового погодження сторони 2 (пп 3.2.6 п. 3.2 Договору № 2);

- спільно зі стороною 1 прийняття Об`єкта в експлуатацію (пп 3.2.2 п. 3.2 Договору № 2);

- спільно зі стороною 1 передати Об`єкт на баланс експлуатуючої організації (пп 3.2.7 п. 3.2 Договору № 2);

- отримання стороною 1 її частини результатів реалізації Договору в строки та на умовах, погоджених сторонами (пп 3.2.8 п. 3.2 Договору № 2).

Пунктом 3.10 Договору № 2 передбачено, що після завершення Реконструкції та будівництва Об`єкта сторони спільно забезпечують його прийняття в експлуатацію та передачу Об`єкта та його зовнішніх інженерних мереж на баланс експлуатуючої організації та сторонам для обслуговування та експлуатації, кожній із належних частин.

Пунктом 4.1. Договору № 2 визначено, що фінансування витрат, необхідних для реалізації цього Договору, в тому числі для розробки Проектної документації з Реконструкції та будівництва Об`єкта забезпечується стороною 2.

Відповідно до п. 5.1 Договору № 2 Сторони погодили, що розподіл між сторонами за Договором здійснюються в наступному порядку:

5.1.1. Сторона 1 за проведення Реконструкції та будівництва Об`єкта має отримати нерухоме майно зокрема:

- або житло у вигляді квартир загальною площею не менше -__ кв.м. в Об`єктах, розташованих в межах міста Києва та 5 746,71 кв.м в реконструйованому Об`єкті;

- або погоджені сторонами цього договору земельні ділянки;

- або нежитлові приміщення, будинки, будівлі та споруди в місцях погоджених сторонами;

- або цілісні майнові комплекси та об`єкти нерухомого майна в місцях погоджених сторонами тощо;

5.1.2 Належні стороні 1 квартири (їх житлові та нежитлові площі) мають бути з внутрішнім оздобленням та устаткуванням відповідно до вимог цього Договору;

5.1.3. Ринкова вартість нерухомого майна, яке отримує сторона 1, не може бути меншою ніж сума ринкової вартості Земельної ділянки та Об`єкту реконструкції.

Відповідно до висновку про вартість майна, виконаного суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем Приходько Д.М. (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №573/19 від 23.07.2019) ринкова вартість комплексу будівель та споруд, загальною площею 50 857,60 кв.м, огородження 1666,7 п.м становить 115 124 000,00 грн (а.с. 150-156 т. 4).

Відповідно до висновку про експертну грошову оцінку, виконаного суб`єктами оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем Приходько Д.М. (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №573/19 від 23.07.2019) та ТОВ «Інвесткон» (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №709/19 від 16.09.2019, Ліцензія Державного комітету України по земельних ресурсах серія АГ №505696 від 25.11,2010) ринкова вартість земельної ділянки площею 11,1502 га, кадастровий номер :91:179:0013 становить 142 712 000,00 грн (а.с. 167-172 т. 4);

5.1.4. Сторона 2 отримує у свою власність весь Об`єкт Реконструкції крім Площ нерухомості в Об`єкті Реконструкції, що визначене в підпункті 5.1.1 цього Договору та є часткою сторони 1.

Пунктом 5.4 Договору № 2 передбачено, що сторона 2 в рахунок частки, що належить стороні 1, може виконувати ремонтні роботи за завданням сторони 1, яке оформлюється шляхом підписання Додаткової угоди до цього Договору, та/або придбати за власні кошти та передати стороні 1 обладнання, матеріали тощо. Перелік обладнання, матеріалів, їх вартість та термін придбання визначається у Додаткових угодах до цього Договору.

Пунктом 5.4 Договору № 2 узгоджено, що в рахунок частки, що визначена в підпункті 5.1.1 цього Договору, сторона 2 може передати стороні 1 житлові приміщення (квартири) та/або майнові права на житлові приміщення (квартири), будинки, будівлі, споруди тощо в інших районах міста Києва. Перелік та характеристики вказаних об`єктів визначаються сторонами у відповідній Додатковій угоді до цього договору.

Пунктом 5.7 Договору № 2 передбачено, що після підписання Протоколу розподілу площ в Об`єкті/інших Об`єктах, сторони мають право самостійно розпоряджатись належними їм майновими правами на відповідні частини Об`єкту/інших Об`єктах, а після завершення Будівництва (Реконструкції) (введення Об`єкту в експлуатацію) належними їм на праві власності об`єктами нерухомого майна у вигляді окремих нежитлових та/або житлових та/або основних та/або допоміжних приміщень на власний розсуд, у тому числі відчужувати будь-яким не забороненим законом способом.

Згідно п. 7.2 Договору № 2 сторони стверджують, що при реалізації даного Договору право постійного землекористування на Земельну ділянку залишається за стороною 1, Земельна ділянка не є вкладом сторони 1 у діяльність по реалізації Договору і укладення даного Договору, не припиняє права сторони 1 на Земельну ділянку, що може бути здійснено лише у встановленому законодавством порядку.

Згідно з п. 7.3. Договору № 2 сторони стверджують, що цей Договір не є договором про спільну діяльність, а укладений відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України та статті 179 Господарського кодексу України.

У п. 7.5 Договору № 2 передбачено, що сторони дійшли спільної, беззаперечної та безапеляційної згоди про те, що з метою уникнення виникнення будь-яких фінансових зобов`язань у сторони 1, як бюджетної установи, які не передбачені бюджетом усі вихідні данні, технічні умови, технічні рішення, договори на приєднання, містобудівні умови та обмеження, експертні звіти, дозволи, погодження тощо оформлюються виключно на ім`я сторони 2. Для цього уповноважені особи сторін цього Договору без додаткового погодження укладають супутні договори (передання функцій замовника, забудовника, суперфіцію, сервітуту, передання прав та обов`язків тощо), видають на ім`я сторони 2 та визначених нею осіб довіреності тощо.

Відповідно до п. 12.1 Договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками сторін та діє до повного завершення Реконструкції та будівництва Об`єктів і виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором, але не пізніше ніж до 31 грудня 2037 року.

Договір про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію) від 09.12.2022 (далі Договір № 3 або Договір суперфіцію) укладений між ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" (суперфіціар) в особі директора Сушон Алли Іванівни, яка діяла на підставі Статуту, від імені, за дорученням та на підставі згоди Міністерства розвитку громад та територій України від 16.11.2022 року №7/21/12297-22, як власника об`єкта нерухомості земельної ділянки та цілісного майнового комплексу, ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" (суперфіціарій) в особі директора Панасюк Світлани Петрівни, яка діяла на підставі Статуту (а.с. 29-33 т. 1).

Згідно з п. 1.1. Договору № 3 суперфіціар надає, а суперфіціарій приймає в строкове користування Земельну ділянку, яка розташована за адресою: місто Київ, вулиця Тираспольська, 43, що у Подільському районі міста Києва, кадастровий номер :91:179:0013, цільове призначення: 01.13 Для іншого сільськогосподарського призначення, загальною площею 11,1502 га, що перебуває у власності (в постійному користуванні) суперфіціара (далі Земельна ділянка), для реалізації суперфіціарієм свого права на забудову.

Відповідно до п. 1.3. Договору № 3 визначено, що Земельна ділянка не вилучається з постійного користування суперфіціара, а суперфіціарій отримує лише право на користування нею для будівництва, експлуатації та обслуговування Об`єктів нерухомості. Площа та межі Земельної ділянки залишаються без змін.

Водночас пунктом 1.7 Договору № 3 передбачено, що право користування Земельною ділянкою, наданою для забудови, не може бути відчужене суперфіціарієм, крім випадків переходу права власності на будівлі та споруди, що розміщені на Земельній ділянці.

Згідно з п. 2.1 Договору № 3 цей договір укладено строком на 15 років.

Відповідно до п. 3.2. Договору № 3 визначено, що суперфіціар передає суперфіціарію права на використання (забудову) Земельної ділянки, всі свої права та всю проектну, дозвільну та іншу документацію, що стосуються забудови Земельної ділянки та/або реконструкції об`єктів, що розташовані на ній, яка наявна на момент укладання цього Договору та/або буде створена в майбутньому.

Відповідно до п. 3.3 Договору № 3 суперфіціар передає суперфіціарію права користувача (права користування та використання) Земельної ділянки, зокрема але не виключно, на отримання вихідних даних (містобудівних умов та обмежень, технічних умов, завдань на проектування, тощо) на розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених законодавством, її експертизи; на затвердження проектної документації; на виконання підготовчих та будівельних робіт; на прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; на реєстрацію права власності на об`єкт містобудування, та інші права, що визначені цим Договором та законодавством України і пов`язані з забудовою Земельної ділянки.

Відповідно до п. 6.3 Договору № 3 суперфіціарій має право, зокрема:

- самостійно господарювати на Земельній ділянці з дотриманням умов цього Договору;

- переважного перед третіми особами придбання у користування або у власність Земельної ділянки;

- відчужувати, після прийняття в експлуатацію Об`єктів нерухомості, право користування Земельною ділянкою, яке надано йому за цим Договором без попередньої згоди Суперфіціара.

Згідно з п. 7.1 Договору № 3 право власності на зведені суперфіціарієм об`єкти нерухомості на Земельній ділянці відповідно до цього Договору, належить суперфіціарію. Суперфіціарій має право володіти, користуватися і розпоряджатися зведеними ним будівлями та спорудами.

Пунктом 7.2 Договору № 3 передбачено, що в разі продажу суперфіціарієм Об`єктів нерухомості, до його покупця - нового власника, за домовленістю із суперфіціаром, може перейти право користування Земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, які були визначені в даному Договорі.

09.12.2022 між ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" (суперфіціар) в особі директора Сушон Алли Іванівни, яка діяла на підставі Статуту, від імені, за дорученням та на підставі згоди Міністерства розвитку громад та територій України від 16.11.2022 року №7/21/12297-22, як власника об`єкта нерухомості земельної ділянки та цілісного майнового комплексу, та ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" (суперфіціарій) було складено Акту приймання-передачі земельної ділянки від 09.12.2022 (а.с. 34 т. 1) про те, що відповідно до укладеного між сторонами Договору про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію) від 09.12.2022 ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" передало, а ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" прийняло Земельну ділянку для здійснення будівництва багатофункціонального житлового комплексу.

Отже, зі змісту укладених між ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" та ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" Договорів № 1, № 2, № 3 вбачається, що суть зобов`язань сторін за цими правочинами зводиться до того, що ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" надає ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" для забудови Земельну ділянку, на якій буде проведено реконструкцію та будівництво ЦМК, який, внаслідок таких реконструкції та будівництва перетворюється в житловий комплекс, а ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" отримує за це нерухоме майно (квартири) загальною площею 5 746,71 кв.м. на суму, що є не меншою вартості Земельної ділянки та ЦМК.

28.04.2023 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Чорногуз О.В. внесено відомості про право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :91:179:0013, площа 11,1502 га за ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" (номер запису про інше речове право: 50105813).

28.04.2023 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Чорногуз О.В. за заявою директора ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" від 26.04.2023 № 183 (а.с. 108 т. 3) внесено відомості про інше речове право право забудови земельної ділянки (суперфіцій); внесено відомості про суб`єкта іншого речового права: суперфіціарій - ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС", суперфіціар - ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ"; опис об`єкта іншого речового права: здійснення будівництва та подальшої експлуатації об`єктів житлового, культурного, соціально-побутового та іншого призначення, згідно затвердженого проєкту будівництва (номер запису про інше речове право: 50106674).

28.04.2023 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Чорногуз О.В. за заявою директора ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" від 26.04.2024 № 184 (на звороті а.с. 107 т. 3) внесено відомості про право власності на цілісний майновий комплекс загальною площею 50 857,60 кв.м по вул. Тираспольській, 43 в місті Києві за ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" (номер відомостей про речове право: 50109160).

Наведені відомості підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.05.2024 року №380475840 (а.с. 45 т. 3) та від 10.07.2024 № 386288080 (на звороті а.с. 105-107 т. 3) (далі інформаційні довідки).

Згідно інформаційних довідок вбачається, що ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" право власності на цілісний майновий комплекс (ЦМК) зареєстровано за собою, а не за Державою Україна в особі міністерства.

Відповідно до статті 73-2 Господарського кодексу України (в редакції чинній станом на час укладення оспорюваних договорів та на час звернення позивача з позовом до суду; з 28.08.2025 Господарський кодекс України втратив чинність) було встановлено:

1. Значним господарським зобов`язанням державного унітарного підприємства визнається господарське зобов`язання, що вчиняється державним унітарним підприємством, якщо ринкова вартість майна, робіт, послуг, що є його предметом, становить 10 і більше відсотків вартості активів державного унітарного підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності.

Статутом державного унітарного підприємства можуть бути визначені додаткові критерії для віднесення господарського зобов`язання до значного господарського зобов`язання.

Значне господарське зобов`язання підлягає погодженню наглядовою радою державного унітарного підприємства або, у випадках, передбачених законом, органом, до сфери управління якого відноситься державне унітарне підприємство, в порядку, передбаченому цією статтею.

2. Рішення про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів державного унітарного підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності, приймається наглядовою радою (у разі її утворення) або органом, до сфери управління якого належить державне унітарне підприємство.

3. Рішення про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є його предметом, становить більше 25 відсотків вартості активів державного унітарного підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності, приймається органом, до сфери управління якого належить державне унітарне підприємство.

4. Забороняється ділити предмет господарського зобов`язання з метою ухилення від передбаченого цією статтею порядку прийняття рішень про вчинення значного господарського зобов`язання.

5. Значне господарське зобов`язання, вчинене з порушенням порядку, передбаченого частинами першою - четвертою цієї статті, може бути визнане судом недійсним за позовом державного унітарного підприємства або органу, до сфери управління якого належить державне унітарне підприємство.

6. Рішення про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання, щодо вчинення якого є заінтересованість, має прийматися за правилами, встановленими цією статтею.

Отже, в силу приписів ч. 1 ст. 73-2 Господарського кодексу України (в редакції від 19.08.2022, чинній станом на час укладення оспорюваних договорів), значним господарським зобов`язанням для ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" за 2022 рік вважається ринкова вартість предмета такого зобов`язання, що перевищує 35 460 500,00 грн (10 і більше відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності підприємства).

Активи ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" відповідно до річної фінансової звітності за 2021 рік склали 354 605 000,00 грн, що не заперечувалось відповідачем-2.

Оскільки за результатами реалізації оспорюваних договорів ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" мало отримати майно не нижче суми ринкової вартості Земельної ділянки та Об`єкту реконструкції, яка становить відповідно 115 124 000,00 грн та 142 712 000,00 грн згідно вказаних сторонами у пп 5.1.3 п. 5.1 Договору № 2 висновків про вартість майна та про експертну грошову оцінку, що перевищує 10% активів ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" за 2021, тому таке господарське зобов`язання визнається значним відповідно до ч. 1 ст. 73-2 Господарського кодексу України.

Судом встановлено, що ЦМК та Земельна ділянка, щодо яких укладено оспорювані договори, є об`єктами державної власності.

Закон України "Про управління об`єктами державної власності" відповідно до Конституції України визначає правові основи управління об`єктами державної власності.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" (тут і далі - в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Законодавство про управління об`єктами державної власності складається з цього Закону, Господарського кодексу України, Податкового кодексу України, Закону України "Про захист економічної конкуренції", інших законів України, якими можуть бути встановлені особливості управління окремими об`єктами державної власності або їх видами, та інших нормативно-правових актів з питань управління об`єктами державної власності (ст. 2 Закону України "Про управління об`єктами державної власності").

Статтею 3 вказаного Закону визначено, що об`єктами управління державної власності є, зокрема, майно, яке передане державним комерційним підприємствам (далі - державні підприємства), установам та організаціям (абз. 3 ч. 1 ст. 3).

Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" суб`єктами управління об`єктами державної власності є, зокрема, міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи (далі - уповноважені органи управління).

Пунктом 4-2 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" встановлено, що уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань приймають рішення у випадках, визначених законами України, про надання згоди на вчинення державним унітарним підприємством господарського зобов`язання, щодо якого є заінтересованість, та значного господарського зобов`язання або про відмову в наданні такої згоди та несуть встановлену законами України відповідальність за прийняття таких рішень.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" міністерство є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох визначених Кабінетом Міністрів України сферах, проведення якої покладено на Кабінет Міністрів України Конституцією та законами України. Міністерство очолює міністр України (далі - міністр), який є членом Кабінету Міністрів України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 8 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" міністр як член Кабінету Міністрів України здійснює повноваження, визначені Законом України "Про Кабінет Міністрів України", в тому числі щодо спрямування та координації діяльності центральних органів виконавчої влади. Міністр як керівник міністерства підписує накази міністерства (пункт 27).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" державний секретар міністерства є вищою посадовою особою з числа державних службовців міністерства. Державний секретар підзвітний і підконтрольний міністру. Державний секретар міністерства призначається на посаду Кабінетом Міністрів України строком на п`ять років з правом повторного призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" міністерство у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, які підписує міністр.

Відповідно до Положення про Міністерство розвитку громад та територій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 квітня 2014 р. №197 (в редакції станом на 07.07.2022 року, чинній станом на час укладення оспорюваних договорів 09.12.2022) визначено:

1. Міністерство розвитку громад та територій України (Мінрегіон) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України.

2. Мінрегіон у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

8. Мінрегіон у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, які підписує Міністр розвитку громад та територій (далі - Міністр), організовує і контролює їх виконання.

9. Мінрегіон очолює Міністр, якого призначає на посаду за поданням Прем`єр-міністра України та звільняє з посади Верховна Рада України.

Міністр має першого заступника та заступників, які призначаються на посаду та звільняються з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України відповідно до пропозицій Міністра.

10. Міністр:

1) очолює Мінрегіон, здійснює керівництво його діяльністю;

9) утворює, ліквідує, реорганізовує підприємства, установи та організації, що належать до сфери управління Мінрегіону, затверджує їх положення (статути), здійснює в межах своїх повноважень інші функції з управління об`єктами державної власності;

17) утворює комісії, робочі та експертні групи;

19) підписує накази Мінрегіону.

11. Повноваження керівника державної служби у Мінрегіоні здійснює державний секретар Мінрегіону. Державний секретар Мінрегіону є вищою посадовою особою з числа державних службовців Мінрегіону. Державний секретар Мінрегіону підзвітний і підконтрольний Міністру.

12. Державний секретар Мінрегіону відповідно до покладених на нього завдань:

1) організовує роботу апарату Мінрегіону;

2) забезпечує підготовку пропозицій щодо виконання завдань Мінрегіону та подає їх на розгляд Міністра;

12) представляє Мінрегіон як юридичну особу в цивільно-правових відносинах;

13) у межах повноважень, передбачених законом, дає обов`язкові до виконання державними службовцями та іншими працівниками Мінрегіону доручення;

14) з питань, що належать до його повноважень, видає накази організаційно-розпорядчого характеру та контролює їх виконання.

Наказ № 203 від 03.11.2022, лист від 16.11.2022 №7/21/12297-22 мають посилання на підпункт 9 пункту 10 Положення про Міністерство розвитку громад та територій України, яке було чинним станом на час видачі вказаних документів.

Постанова Кабінету Міністрів України від 30 квітня 2014 №197, якою затверджено Положення про Міністерство розвитку громад та територій України, втратила чинність 18.02.2023 на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1400 від 17.12.2022.

Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 у справі № 1340/5185/18 виклав правовий висновок, згідно якого право підпису наказів Міністерства віднесено до виключної компетенції Міністрів і лише у разі відсутності Міністра таким правом наділена особа, що виконує обов`язки Міністра (пункт 45).

Відповідно до п. 80 Типової інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 р. № 55, накази (розпорядження) видаються як рішення організаційно-розпорядчого чи нормативно-правового характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основної діяльності установи, адміністративно-господарських або кадрових питань.

Таким чином, відповідно до приписів Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", Положення про Міністерство розвитку громад та територій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 квітня 2014 р. №197 (в редакції чинній станом на час укладення оспорюваних договорів) вбачається, що саме Міністр, як керівник міністерства, серед іншого, здійснює у межах своїх повноважень функції з управління об`єктами державної власності, приймає рішення стосовно об`єктів державної власності, прийняття відповідного рішення - це виключні повноваження Міністра.

Зі змісту Наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 03.11.2022 №203, підписаного Міністром, вбачається, що цей наказ не містить погодження ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" на укладення значного господарського зобов`язання із ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС".

Крім того, цим наказом жодним чином не встановлено права державного секретаря Мінрегіону надавати згоду ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" на вчинення державним підприємством господарського зобов`язання, інформувати ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" про будь-яке рішення на укладення значного господарського зобов`язання, адже пункт 3 вказаного наказу однозначно свідчить про те, що державного секретаря Міністерства розвитку громад та територій України було уповноважено на оформлення рішення, прийнятого Робочою групою, в установленому законодавством порядку.

Як встановлено судом, згоду ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" на укладення значного господарського зобов`язання із ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" не оформлено у формі рішення Мінрегіону наказу за підписом Міністра або ж особи, яка тимчасово заміщує Міністра. При цьому суд наголошує, що рішення робочої групи про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання не є рішенням Мінрегіону, а робоча група не є органом, уповноваженим на видання рішення Мінрегіону стосовно об`єктів державної власності.

Відповідно до приписів Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" лист за підписом державного секретаря Міністерства не може вважатись рішенням Мінрегіону, адже таке рішення не оформлено у вигляді організаційно-розпорядчого документу та не погоджено (не подано) на розгляд Міністру як пропозиція щодо виконання завдань Міністерства.

Як встановлено судом, листом від 16.11.2022 року №7/21/12297-22 Мінрегіон повідомив ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" про те, що 11.11.2022 за результатами розгляду його звернення вирішено надати згоду на укладення значного господарського зобов`язання із ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС", а саме інвестиційного договору з реконструкції та будівництва на території земельної ділянки державної форми власності по вул. Тираспольській, 43 у Подільському районі міста Києва.

Отже, вказаним листом ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" поінформовано про те, що вирішено надати згоду на укладення значного господарського зобов`язання, проте у зв`язку із зазначеним вище така згода не оформлена у встановленому законодавством порядку.

Суд звертає увагу, що при підписанні оспорюваних договорів директор ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" діяла "на підставі згоди Міністерства розвитку громад та територій України від 16.11.2022 року №7/21/12297-22", тобто фактично на підставі листа від 16.11.2022 року №7/21/12297-22, а не на підставі рішення Мінрегіону наказу за підписом Міністра.

Наведене свідчить про порушення порядку погодження укладення оспорюваних договорів (господарські зобов`язання за якими є значними), передбаченого частинами 1-4 статті 73-2 Господарського кодексу України, що відповідно до частини 5 статті 73-2 Господарського кодексу України (в редакції від 19.08.2022) є підставою для визнання недійсними оспорюваних договорів.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд також звертає увагу на таке.

Листом від 16.11.2022 року №7/21/12297-22 проінформовано ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" про надання згоди на укладення значного господарського зобов`язання, зокрема, за такої умови: з метою ефективного використання державного майна. Проте, з аналізу умов оспорюваних договорів вбачається, що державне майно ЦМК, за цими договорами не використовується, а зноситься (списується) та/або проводиться реконструкція (пункт 2.1.4 Договору № 1, пункт 3.9 Договору № 2).

За умовами оспорюваних договорів саме ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" мало отримати в результаті реалізації спірного інвестиційного проєкту нерухоме майно вартістю не нижче вартості земельної ділянки та нерухомості на ній. Проте, зазначене входить у суперечність із нормами чинного законодавства, адже реєстрація права власності на ЦМК за ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" та отримання останнім нерухомого майна за умовами оспорюваних договорів неможливе - все майно державного підприємства є державною власністю.

У листі від 16.11.2022 року №7/21/12297-22 йдеться про укладення значного господарського зобов`язання із ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС", а саме інвестиційного договору (одного) з реконструкції та будівництва на території земельної ділянки державної форми власності по вул. Тираспольській, 43 у Подільському районі міста Києва, тоді як ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" з ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" укладено три договори, два з яких (Договори №1 та №2) за своєю правовою природою є договорами про спільну діяльність, а третій (Договір № 3) є договором суперфіцію.

Згідно з частиною першою статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Правовий статус постійних землекористувачів визначається статтями 92, 95, 96 Земельного кодексу України, якими не передбачено права постійного землекористувача передавати земельну ділянку у вторинне користування (постанова Верховного Суду від 21.06.2019 у справі № 910/22880/17).

Таким чином, ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ", як постійний землекористувач, наділений правомочностями щодо володіння та користування земельною ділянкою, водночас правом розпоряджатися такою земельною ділянкою, у тому числі надавати її в користування третім особам, наділений орган, уповноважений державою на здійснення відповідних функцій.

Мінрегіоном не приймалось жодних рішень стосовно надання ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" згоди на укладення договору суперфіцію земельної ділянки.

На укладення Договорів № 1, № 2 ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" Мінрегіоном не приймалось рішень про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання в установленому законом порядку.

Таким чином, матеріали справи не містять погодження та відповідного рішення органу (Мінрегіону), до сфери управління якого належить ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ", на укладення оспорюваних договорів.

Відтак, Договори № 1, № 2, № 3 укладено з порушенням порядку погодження значного господарського зобов`язання, передбаченого частинами 1-4 статті 73-2 Господарського кодексу України.

Судом враховано, що з 28.08.2025 Господарський кодекс України втратив чинність. Водночас, станом на час укладення оспорюваних договорів Господарський кодекс України, рівно як і стаття 73-2 цього кодексу були чинними, відтак укладення оспорюваних договорів мало здійснюватись з дотриманням вимог чинного законодавства. З огляду на наведене, суд відхиляє як безпідставні твердження відповідача-1 про те, що з огляду на втрату чинності Господарським кодексом України, на сьогоднішній день відсутня підстава для визнання недійсними договорів відповідно до ст. 73-2 Господарського кодексу України.

Щодо правової природи оспорюваних договорів судом встановлено наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому оцінюючи відповідність волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їхніх дій, так і певних правових наслідків (постанова Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 915/1302/19).

Якщо зі змісту конкретного договору (незалежно від того, як він поіменований сторонами) вбачається, що він містить ознаки договору про спільну діяльність, на відносини сторін поширюються загальні норми ЦК України про спільну діяльність та інших актів законодавства, якими встановлено спеціальні норми про спільну діяльність, розраховані на певне коло суб`єктів господарювання.

Аналіз умов оспорюваних договорів, прав та обов`язків сторін за цими договорами свідчить, що Договори № 1, № 2 за своєю правовою природою є договорами про спільну діяльність, а Договір № 3 є договором суперфіцію.

Підвищена увага до договорів про спільну діяльність суб`єктів державного сектору господарювання (через встановлення відповідних заборон та обмежень договірної свободи) пов`язана, зокрема, з наступним.

За загальним правилом частини 1 статті 1134 Цивільного кодексу України, внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи, є спільною частковою власністю учасників. Тобто, в такому випадку змінюється правовий режим публічної власності.

Відповідно до частини 2 статті 1138 Цивільного кодексу України якщо договір простого товариства пов`язаний із здійсненням його учасниками підприємницької діяльності, учасники відповідають солідарно за всіма спільними зобов`язаннями незалежно від підстав їх виникнення. Тобто, реалізація солідарної відповідальності за боргами учасника створює загрозу вибуття основних фондів, що належали державі, на користь інших осіб.

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 13 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" вартість майна, що вноситься у спільну діяльність, учасником якої є державне підприємство, установа або організація, визначається на підставі незалежної оцінки із застосуванням бази оцінки, що відповідає ринковій вартості, згідно з вимогами законодавства про оцінку майна.

Абзацем 2 частини 1 статті 13 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" передбачено, що під час укладення договорів про спільну діяльність розмір частки державних підприємств, установ і організацій, а також господарських товариств, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, має становити не менш як 50 відсотків спільного майна учасників спільної діяльності, крім випадків укладення договору про спільну діяльність в рамках державно-приватного партнерства.

Судом взято до уваги, що загальні правові, економічні та соціальні умови інвестиційної діяльності на території України визначає Закон України "Про інвестиційну діяльність".

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закон України "Про інвестиційну діяльність" інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) та/або досягається соціальний та екологічний ефект.

Такими цінностями можуть бути: кошти, цільові банківські вклади, паї, акції та інші цінні папери (крім векселів); рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності); майнові права інтелектуальної власності; сукупність технічних, технологічних, комерційних та інших знань, оформлених у вигляді технічної документації, навиків та виробничого досвіду, необхідних для організації того чи іншого виду виробництва, але не запатентованих ("ноу-хау"); права користування землею, водою, ресурсами, будинками, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права; інші цінності (ч. 2 ст. 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність").

Таким чином, в силу приписів ч. 1 ст. 1 Закон України "Про інвестиційну діяльність", для кваліфікації вкладу суб`єкта як інвестиції достатньо одного із результатів, передбачених частиною 1 статті 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність", а саме створення прибутку (доходу) та/або досягнення соціального ефекту. Проте, з умов оскаржуваних договорів не вбачається, що за результатом їх укладення буде отримано прибуток та/або досягнуто будь-який соціальний ефект саме для держави, враховуючи що ЦМК та Земельна ділянка, щодо яких укладено оспорювані договори, є об`єктами державної власності.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" забороняється інвестування в об`єкти, створення і використання яких не відповідає вимогам санітарно-гігієнічних, радіаційних, екологічних, архітектурних та інших норм, встановлених законодавством України, а також порушує права та інтереси громадян, юридичних осіб і держави, що охороняються законом.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про інвестиційну діяльність" визначено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода) або проспект цінних паперів (рішення про емісію цінних паперів).

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 18.05.2023 у справі №910/7975/21, "на відміну від договору інвестиції, укладення якого насамперед спрямовано на впорядкування відносин, пов`язаних із залученням інвестицій, та метою якого є отримання інвестором (окремим контрагентом) доходу або майнової вигоди від вкладення інвестиції, договір про спільну діяльність укладається задля досягнення визначеної сторонами мети діяльності, шляхом об`єднання вкладів (інвестицій) та зусиль учасників. При цьому правовими наслідками договору про спільну діяльність є досягнення результату - отримання майна, виконання робіт чи надання послуг для кожного із контрагентів. Саме єдність мети вирізняє цю договірну конструкцію з-поміж інших видів договорів, зокрема, договорів інвестиції та/або підряду"; "…самостійною підставою для визнання недійсним договору про спільну діяльність є недодержання вимог абзацу 2 частини 2 статті 13 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" щодо розміру відсотків спільного майна учасників спільної діяльності, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, оскільки така норма є імперативною та підлягає застосуванню у разі, якщо такий учасник спільної діяльності вносить майно у спільну діяльність".

Отже, за висновком суду, оспорювані Договори № 1, № 2 є саме договорами про спільну діяльність.

Твердження відповідача-1 про те, що оспорювані договори є інвестиційними договорами суд оцінює критично. При цьому Договір № 3 не може вважатись інвестиційним, оскільки чітко визначений як договір суперфіцію, що фактично підтверджується аналізом змісту його умов.

Як вбачається з умов Договору №2, розмір частки, яку отримає ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" у вигляді квартир загальною площею 5 746,71 кв.м в реконструйованому Об`єкті, становить значно менше як 50 відсотків спільного майна учасників спільної діяльності, що окремо свідчить про порушення норм законодавства при укладенні такого договору. Зокрема суд звертає увагу, що загальна площа Об`єкту реконструкції за Договором № 2 становить 50 857,60 кв.м.

Механізм укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, у яких утворення наглядової ради не є обов`язковим відповідно до закону, а також у яких утворення наглядової ради не передбачено статутом (далі - суб`єкт господарювання), договорів про спільну діяльність та управління майном (далі - договір), визначає Порядок укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 № 296 (далі Порядок № 296).

Відповідно до п. 2 Порядку № 296 суб`єкт господарювання або інша юридична особа, що виявили намір укласти договір, подають органові управління звернення щодо погодження укладення договору разом із документами, наведеними у цьому пункті, зокрема, попередньо погоджений сторонами проект договору (у разі, коли стороною договору є орган управління, попереднє погодження не вимагається).

Відповідно до п. 3 Порядку № 296 орган управління готує протягом 10 робочих днів з дня надходження від суб`єкта господарювання або іншої юридичної особи звернення щодо погодження укладення договору за погодженням з Мінекономіки, Мінфіном, Фондом державного майна та Мін`юстом відповідний проєкт рішення Кабінету Міністрів України. Зазначений проєкт повинен, зокрема, містити істотні умови договору, укладення якого пропонується погодити, щодо забезпечення підвищення ефективності використання державного майна, захисту майнових інтересів держави, унеможливлення відчуження державного майна, а також залежно від виду договору - розмір часток учасників, строк дії договору, порядок розподілу прибутку, покриття витрат та внесення додаткових вкладів. До проєкту рішення Кабінету Міністрів України щодо погодження укладення договору органом управління додаються такі документи, зокрема, інформація від органу управління щодо відсутності встановлених законодавством заборон та обмежень на використання майна суб`єкта господарювання, якщо таке використання передбачається договором.

Відповідно до п. 4 Порядку № 296 орган управління подає в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів України узгоджений проєкт рішення щодо погодження укладення договору разом з документами, зазначеними в абзацах четвертому - шостому пункту 3 цього Порядку.

Відповідно до п. 5 Порядку № 296 у разі прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про погодження укладення договору орган управління здійснює заходи щодо забезпечення його укладення суб`єктом господарювання відповідно до вимог законодавства.

Отже, у разі укладення державним підприємством, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, договорів про спільну діяльність, Порядком № 296 передбачено одержання погодження на укладення договорів про спільну діяльність, яке надає Кабінет Міністрів України, а орган управління в установленому порядку подає на розгляд Кабінету Міністрів України узгоджений проєкт рішення щодо погодження укладення договору .

Матеріали справи не містять прийнятого Кабінетом Міністрів України рішення про погодження укладення оспорюваних Договорів №1, № 2, що свідчить про їх укладення без дотримання Порядку № 296.

Відсутність такого погодження є підставою для визнання договору про спільну діяльність недійсним.

Щодо Договору № 3, то як встановлено судом, Мінрегіон не надавав згоди на укладення договору суперфіцію.

Відповідно до частини 1 статті 134 Земельного кодексу України (в редакції чинній станом на час укладення оспорюваних договорів), земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною другою статті 135 Земельного кодексу України визначено, що земельні торги проводяться у формі електронного аукціону в режимі реального часу в мережі Інтернет, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з переможцем земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу ціну за придбання прав емфітевзису, суперфіцію, або найвищий розмір орендної плати, зафіксовані під час проведення земельних торгів (далі - цінова пропозиція). Земельні торги проводяться в електронній торговій системі, що перебуває у державній власності.

Відповідно до частини 3 статті 413 Цивільного кодексу України право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності для забудови не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам (крім випадків переходу права власності на будівлі та споруди, що розміщені на такій земельній ділянці), внесено до статутного фонду, передано у заставу.

З огляду на умови оспорюваних договорів та визначений нормами чинного законодавства принцип правової єдності земельної ділянки і розташованого на ній нерухомого майна, підставним є висновок, що оскаржуваними договорами протиправно передбачено можливість відчуження ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" як землекористувачем права користування земельною ділянкою державної власності для забудови іншим особам у випадку переходу права власності на будівлі та споруди, що розміщені на такій земельній ділянці.

Судом також встановлено, що окремі умови оспорюваних договорів порушуються права та інтереси Держави стосовно ЦМК та земель державного фонду.

Так, за Договором № 1 ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" тимчасово передає ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" частину функцій замовника (забудовника) будівництва на Земельній ділянці. Порушення інтересів Держави у цьому випадку зумовлене фактичним позбавленням права користування та розпорядження Земельною ділянкою державної форми власності під ЦМК.

Згідно з пп 2.1.4 п. 2.1 Договору № 1 ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" забезпечує отримання ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" дозволу на знесення (списання) будівель, будинків, споруд тощо, які розташовані на Земельній ділянці та/або проведення їх реконструкції, а згідно з пп. 2.2.9 п. 2.2 Договору № 1 ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" здійснює демонтаж (знесення) будівель, будинків, споруд, тощо, що належать ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ". Зазначені умови свідчить як про передбачену Договором № 1 можливість знищення державного майна, так і унеможливлення здійснення функцій з управління об`єктом державної власності ЦМК.

Згідно з пп 2.2.8 п. 2.2 Договору № 1 ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" має право реєструвати речове право або інше похідне право на Земельну ділянку, що виникли, зокрема, але не обмежуючись на підставі договорів сервітуту або суперфіцію щодо земельної ділянки.

Пунктом 5.7 Договору № 2 передбачено, що після підписання Протоколу розподілу площ в Об`єкті/інших Об`єктах, сторони мають право самостійно розпоряджатись належними їм майновими правами на відповідні частини Об`єкту/інших Об`єктах, а після завершення Будівництва (Реконструкції) (введення Об`єкту в експлуатацію) належними їм на праві власності об`єктами нерухомого майна у вигляді окремих нежитлових та/або житлових та/або основних та/або допоміжних приміщень на власний розсуд, у тому числі відчужувати будь-яким не забороненим законом способом. Така умова Договору № 2 свідчить про порушення прав Держави стосовно ЦМК та земель державного фонду.

Водночас, за змістом п. 1.7 Договору № 3 (суперфіцію) право користування Земельною ділянкою, наданою для забудови, не може бути відчужене ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС", крім випадків переходу права власності на будівлі та споруди, що розміщені на Земельні ділянці.

Пунктом 6.3 Договору № 3 встановлено, що ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" має право самостійно господарювати на Земельній ділянці.

Пунктом 7.1 Договору № 3 передбачено, що право власності на зведені ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" об`єкти нерухомості на Земельній ділянці належить ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС". При цьому відповідно до пункту 1.2 Договору № 3 об`єктами нерухомості у розумінні цього договору вважаються будівництво та подальша експлуатація об`єктів житлового, культурного, соціально-побутового та іншого призначення. Тобто, ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" при зведенні або розміщенні на Земельній ділянці державного фонду будь-якого з означених об`єктів, зможе оформити на цей об`єкт право власності.

Згідно з пп 5.1.4 п. 5.1 Договору № 2 ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" отримує у свою власність весь Об`єкт реконструкції, крім площ нерухомості в Об`єкті реконструкції, які передаються ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ".

За умовами п. 4.5 Договору № 3 після припинення дії цього договору ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" зберігає право власності на будівлі (споруди), споруджені на Земельній ділянці, переданій йому для забудови.

Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України, інших положеннях законодавства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16).

Не допускається набуття права власності на об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або іншого речового права на земельну ділянку, яке передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на такій земельній ділянці. Отже, виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, право власності набуває той, хто має речове право на землю (близький за змістом висновок сформовано в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №910/2861/18).

Отже, вищенаведені умови оспорюваних договорів прямо суперечать нормам законодавства та свідчать про можливість вибуття Земельної ділянки з державної власності земель державного фонду через будівництво житлового комплексу на ній.

Статтями 13, 14 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб (частини 4, 5 статті 373). Суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади (частина перша статті 374).

ДП "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" не є власником переданої за Договором № 3 земельної ділянки, а є її користувачем, а тобто передача такої земельної ділянки за договором ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС", без надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання, суттєво порушує інтереси Держави та свідчить про незаконність укладення оспорюваних договорів.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для визнання недійсними оспорюваних договорів, у зв`язку із недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог до укладення таких правочинів та у зв`язку із тим, що укладення таких правочинів суперечить актам законодавства, а також інтересам держави.

Заперечуючи доводи позивача про те, що оспорювані договори є договорами про спільну діяльність, відповідач-1 посилався на приписи ПК України, згідно яких на обліку у контролюючих органах повинні перебувати договори про спільну діяльність, тоді як на облік указані договори не ставились, сторони будь-яких дій на виконання приписів законодавства щодо договору про спільну діяльність і їх реєстрації не виконували. Такі твердження відповідача-1 судом відхиляються, оскільки можливе порушення сторонами податкового законодавства не є предметом спору у даній справі, а рівно такі обставини не підлягають встановленню при розгляді даної справи про визнання недійсними оспорюваних договорів за визначених позивачем підстав.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, проаналізувавши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, надавши оцінку аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позивачем доведено суду належними та допустимими доказами наявність підстав для визнання оспорюваних договорів недійсною на підставі ч. 1, 2 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу, судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Разом з цим судом враховано, що у справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів учасників справи була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для задоволення позову не спростовує.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивач у позовній заяві зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, складає суму судового збору та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 9 084,00 грн (платіжна інструкція №136 від 27.02.2024, а.с. 12 т. 1).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2024 у задоволенні заяви Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України про забезпечення позову № 118/24 від 26.02.2024 відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2024 заяву Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України про забезпечення позову № 138/24 від 15.03.2024 задоволено частково.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2024 апеляційну скаргу ТОВ "СІТІГАЗСЕРВІС" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2024 у справі №910/2503/24 задоволено частково, наведену ухвалу в частині задоволення заяви Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України про забезпечення позову скасовано та постановлено в цій частині нову ухвалу про відмову у забезпеченні позову, в іншій частині ухвалу залишено без змін.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.09.2024 касаційну скаргу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2024 у справі № 910/2503/24 скасовано в частині скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 19.03.2024, ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2024 у справі № 910/2503/24 в частині задоволення заяви Міністерства розвитку громад, території інфраструктури України про забезпечення позову від 15.03.2024 № 138/24 залишено в силі.

За подання заяви про забезпечення позову № 118/24 від 26.02.2024 позивачем сплачено судовий збір у сумі 1 514,00 грн (платіжна інструкція № 0.0..1 від 29.02.2024, а.с. 63 т. 1).

За подання заяви про забезпечення позову № 138/24 від 15.03.2024 позивачем сплачено судовий збір у сумі 1 514,00 грн (платіжна інструкція № 194 від 11.03.2024 від 29.02.2024, а.с. 160 т. 1).

Відповідачі-2 у відзиві на позовну заяву зазначив, що він не поніс і не очікує понести судові витрати у зв`язку із розглядом справи.

Відповідач-1 у відзиві на позовну заяву повідомив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач-1 очікує понести в зв`язку із розглядом справи, становить 40 000 грн витрат на надання правової допомоги, а також зазначив, що відповідні докази понесення відповідачем-1 витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги будуть надані у строки, визначені ч. 8 ст. 126 ГПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України та задоволення позову повністю, судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 9 084,00 грн та за подання заяви про забезпечення позову № 138/24 від 15.03.2024 у розмірі 1 514,00 грн покладаються у рівних частинах на відповідача-1 та відповідача-2.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову № 118/24 від 26.02.2024 у розмірі 1 514,00 грн покладаються на позивача.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Станом на час ухвалення рішення відповідачем-1 не було подано доказів на підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

Стосовно заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2024, залишеною в силі постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.09.2024 в частині задоволення заяви Міністерства розвитку громад, території інфраструктури України про забезпечення позову від 15.03.2024 № 138/24.

Частиною 7 статті 145 ГПК України встановлено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно з частиною 8 цієї статті, якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження - вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Керуючись ст. 4, 13, 20, 73-80, 86, 123, 124, 129, 145, 191, 236-238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним Договір № 09/12/2022-1 від 09.12.2022, укладений між Державним підприємством "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" (Україна, 03150, місто Київ, вулиця Предславинська, будинок 51; ідентифікаційний код 16466350) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СІТІГАЗСЕРВІС" (Україна, 03174, місто Київ, проспект Берестейський (колишній проспект Перемоги), будинок 131; ідентифікаційний код 40671497).

3. Визнати недійсним Договір № 09/12/2022-2 від 09.12.2022, укладений між Державним підприємством "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" (Україна, 03150, місто Київ, вулиця Предславинська, будинок 51; ідентифікаційний код 16466350) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СІТІГАЗСЕРВІС" (Україна, 03174, місто Київ, проспект Берестейський (колишній проспект Перемоги), будинок 131; ідентифікаційний код 40671497).

4. Визнати недійсним Договір про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію) від 09.12.2022, укладений між Державним підприємством "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" (Україна, 03150, місто Київ, вулиця Предславинська, будинок 51; ідентифікаційний код 16466350) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СІТІГАЗСЕРВІС" (Україна, 03174, місто Київ, проспект Берестейський (колишній проспект Перемоги), будинок 131; ідентифікаційний код 40671497).

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СІТІГАЗСЕРВІС" (Україна, 03174, місто Київ, проспект Берестейський (колишній проспект Перемоги), будинок 131; ідентифікаційний код 40671497) на користь Міністерства розвитку громад та територій України (Україна, 01135, місто Київ, проспект Берестейський, будинок 14; ідентифікаційний код 37472062) 4 542,00 грн (чотири тисячі п`ятсот сорок дві гривня 00 копійок) судового збору за подання позовної заяви; 757,00 грн (сімсот п`ятдесят сім гривень 00 копійок) судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

6. Стягнути з Державного підприємства "УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ" (Україна, 03150, місто Київ, вулиця Предславинська, будинок 51; ідентифікаційний код 16466350) на користь Міністерства розвитку громад та територій України (Україна, 01135, місто Київ, проспект Берестейський, будинок 14; ідентифікаційний код 37472062) 4 542,00 грн (чотири тисячі п`ятсот сорок дві гривня 00 копійок) судового збору за подання позовної заяви; 757,00 грн (сімсот п`ятдесят сім гривень 00 копійок) судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 23.12.2025.

Суддя Оксана ГУМЕГА