ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" грудня 2025 р. Cправа № 913/229/25

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Національна Енергетична компанія" "Укренерго" (вул. Симона Петлюри, буд. 25, м. Київ, 01032)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання" (вул. Енергетична, буд. 6, кімн. 404, м. Вінниця, 21022)

про стягнення 41 440 387,00 грн

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Надтока Т.О.

за участю представників:

позивача: Сосунов Є.В.

відповідача: не з`явився

В С Т А Н О В И В :

13.10.2025 до Господарського суду Вінницької області за підсудністю з Господарського суду Луганської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Національна Енергетична компанія" "Укренерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання" про стягнення 41 440 387,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2025 справу № 913/229/25 розподілено судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 20.10.2025 відкрито провадження у справі № 913/229/25. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 20.11.2025.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача.

Представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 20.10.2025.

За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення судового розгляду справи по суті, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 20.11.2025 повідомлено учасників справи про розгляд справи по суті, що відбудеться 11.12.2025.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача.

Представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 20.11.2025.

За результатами проведеного судового засідання судом оголошено перерву в судовому засіданні за клопотанням представника позивача, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 11.12.2025 повідомлено учасників справи про розгляд справи по суті, що відбудеться 23.12.2025.

На визначену дату судом в судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 11.12.2025, при цьому ухвала про відкриття провадження у справі доставлена відповідачу до Електронного кабінету ЄСІТС, про що в матеріалах справи містяться відповідна довідки.

У визначений судом строк відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надійшло.

За приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Розглядаючи дану справу, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у межах справи № 913/229/25 заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» за Договором про врегулювання небалансів електричної енергії № 0694-01041 від 03.05.2019 яка станом на 13.10.2025 залишається непогашеною.

Таким чином, відповідач порушив умови зазначеного Договору в частині своєчасного виконання грошових зобов`язань, у зв`язку з чим позивач вважає, що має право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період, який не охоплено попередніми розрахунками.

Із наявних доказів в матеріалах справи судом встановлено наступне: ПрАТ "НЕК "Укренерго" є юридичною особою, яка утворена як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, унаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 № 73 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 829-р "Про погодження перетворення державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" у приватне акціонерне товариство" (п. 1.1 Статуту ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго")

Товариство є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (п. 3.2 Статуту ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго")

Отже, позивач є правонаступником прав і обов`язків Державного підприємства "НЕК "Укренерго".

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" є оператором системи передачі (ОСП) - юридичною особою, відповідальною за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії, на якого, зокрема, покладені функції адміністратора розрахунків (АР) - юридичної особи, яка забезпечує організацію проведення розрахунків на балансуючому ринку та ринку допоміжних послуг.

Обов`язковою умовою участі в ринку електричної енергії (крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу) є укладення договору про врегулювання небалансів з оператором системи передачі (ч. 3 ст. 3 Закону України "Про ринок електричної енергії").

Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» направило заяву про укладення договору про врегулювання небалансів електричної енергії та надало згоду на приєднання до зазначеного договору.

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" повідомленням № 01/15970 від 06.05.2019 повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» про його приєднання до умов Договору про врегулювання небалансів електричної енергії та внесення до реєстру учасників ринку (ідентифікатор договору № 0694-01041, дата акцептування 03.05.2019).

Відповідно до зазначеного повідомлення, з моменту акцептування заяви про укладення договору в порядку, визначеному Правилами ринку, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 307, а також відповідно до положень Закону України "Про ринок електричної енергії", учасник ринку набуває всіх прав і зобов`язань за договором та несе відповідальність за їх невиконання або неналежне виконання згідно з умовами договору, Правилами ринку та чинним законодавством України.

Отже, між Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (оператор системи передачі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» (сторона, відповідальна за баланс), укладено Договір про врегулювання небалансів електричної енергії № 0694-01041 від 03.05.2019.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за вказаним договором, а саме простроченням виконання грошового зобов`язання з оплати електричної енергії для врегулювання небалансів за період з 12.08.2022 по 11.09.2025, приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання»

Рішенням Господарського суду Луганської області від 04.11.2024 у справі № 913/567/19 встановлено наявність заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» за Договором про врегулювання небалансів електричної енергії № 0694-01041 від 03.05.2019, а саме:

- заборгованість за фактично надані послуги (основний борг) за період друга декада березня 2022 по першу декаду травня 2022 включно у розмірі 62 569 850, 35 грн, 4 007 078, 71 грн (інфляційне збільшення) грн, 510 684, 41 грн (3 % річних) грн;

- заборгованості за фактично надані послуги (основний борг) за період врегулювання березень, квітень, травень 2022 (корегування/врегулювання) у сумі 51 114 321, 08 грн, 790 328, 32 (інфляційне збільшення) грн, 510 684, 31 (3 % річних) грн;

- заборгованість за фактично надані послуги (основний борг) за врегулювання (корегування) за березень 2022 у сумі: 440 989,50 грн, 3 527, 92 грн (інфляційне збільшення) грн; 2 863,41 грн (3 % річних);

- судовий збір 939 364, 22 грн.

Зазначене рішення суду набрало законної сили.

Позивач зазначає, що з моменту набрання законної сили рішенням у справі від 04.11.2024 у справі № 913/567/19 відповідачем залишається несплаченою частина заборгованості, у зв`язку з цим, з урахуванням періоду прострочення виконання грошового зобов`язання після ухвалення зазначеного рішення суду, у позивача виникло право на нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує наступнее.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 цього Кодексу передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість. виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, зобов`язання відповідача зі сплати заборгованості за вартість електричної енергії для врегулювання небалансів за період з 12.08.2022 по 11.09.2025 за Договором про врегулювання небалансів електричної енергії № 0694-01041 від 03.05.2019 триватиме до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання у повному обсязі. Відтак позивач має право на отримання нарахувань, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Разом з тим главою 19 Цивільного кодексу України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 Цивільного кодексу України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 31 912 200,42 грн та трьох відсотків річних у розмірі 9 528 187,16 грн за період, який не охоплено попереднім періодом, визначеним рішенням у справі № 913/567/19 (913/196/22).

Дана позиція узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, відповідно до якого невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає: у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Судом встановлено, що нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період, зазначений позивачем у позовній заяві проведено відповідно до вимог чинного законодавства України та є арифметично правильним, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Водночас, відповідачем не надано належних доказів в спростування доводів позивача та підтверджених матеріалами справи обставин.

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доказово обґрунтованими та нормативно підставними, а відтак суд вважає за можливе їх задовольнити з наведених вище мотивів.

Вирішуючи питання судових витрат суд враховує таке.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 2 статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір за ставкою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір").

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" у 2025 році встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року - 3028 грн.

Позивачем в позовній заяві заявлено позовну вимогу майнового характеру на загальну суму стягнення 41 440 387, 58 грн, розмір судового збору з якої становить 497 284,65 грн.

З огляду на наведене, на відповідача покладаються витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 497 284,65 грн.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання" (вул. Енергетична, буд. 6, кімн. 404, м. Вінниця, 21022, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (вул. Симона Петлюри, буд. 25, м. Київ, 01032; ) 31 912 200,42 грн інфляційних втрат, 9 528 187,16 грн 3% річних та 497 284,65 грн витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Згідно з приписами статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник судового рішення направити сторонам до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.

Повне рішення складено 30 грудня 2025 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи