ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/3848/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Мужичук Ю.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика"
до фізичної особи-підприємця Лазарева Юрія Вікторовича
про стягнення коштів
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" через систему "Електронний суд" звернулося до Господарського суду Харківської області із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Лазарева Юрія Вікторовича в якій просить суд стягнути заборгованість за Договором № 465446-КС-001 про надання кредиту від 10.05.2023 року, що становить 36 106,50 грн та складається з:

- суми прострочених платежів по тілу кредиту 14 420,64 грн;

- суми прострочених платежів по процентах 21 685,86 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач порушив умови Договору № 465446-КС-001 про надання кредиту від 10.05.2023 в частині повної та своєчасної сплати кредиту у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/3858/25. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Також, вказаною ухвалою суду задоволено клопотання ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" про витребування доказів. Витребувано у АТ КБ "ПРИВАТБАНК" інформацію, що містить банківську таємницю.

18.11.2025 до Господарського суду Харківської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №26851), в якому відповідач проти позову заперечує та просить у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування заперечень відповідач вказав, що жоден з документів наданих позивачем в обґрунтування позовних вимог, а саме: договір №465446-КС-001 про надання кредиту від 10.05.2023; пропозиція укласти договір (оферта) №465446-КС-001 про надання кредиту від 10.05.2023; візуальна форма послідовності дій Клієнта, щодо укладення електронного Договору про надання кредиту №465446-КС-001 від 10.05.2023; в інформаційно телекомунікаційній системі Товариства на сайті кредитодавця, не підписаний відповідачем. Відсутність підпису на вказаних документах, зокрема у договорі №465446-КС-001 від 10.05.2023 свідчить про відсутність волевиявлення учасника правочину на укладення договору. Також, вказав про постанову ВС від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, в якій наголошено, що: «Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний документ у вигляді окремого документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.». Фактично позивачем не надано доказів підписання відповідачем договору №465446-КС-001 від 10.05.2023, оскільки такий підпис не відображено в кредитному договорі. Також, зазначав що візуальна форма послідовності дій клієнта на яку посилається позивач в обґрунтування позовних вимог не може прийматися у якості належного доказу, з огляду на повідомленні Нацкомфінпослуг від 13.02.2019. Указом Президента України №259/2020 від 30.06.2020 «Про припинення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг» було припинено Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг шляхом ліквідації.

19.11.2025 до Господарського суду Харківської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №26981), в якій позивач викладені відповідачем обставини у відзиві на позов відхиляє та просить позов задовольнити.

В обґрунтування заперечень проти позову позивач вказує на правомірність правочину визначену у ст. 204 ЦК України та те, що згідно положень ст.cт. 205, 207 ЦК України договір може вчинятися у письмовій або електронній формі та правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. На останньому аркуші кредитного договору у розділі «Реквізити сторін» наявна відмітка про підписання Позичальником Кредитного договору за допомогою одноразового пароля ідентифікатора у відповідності до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», з накладенням кваліфікованого електронного підпису Відповідача і не мав бути підписаним таким чином, оскільки кредитний договір між Позивачем та Відповідачем був укладений шляхом обміну електронними повідомленнями у порядку, визначеному статтею 12 Закону України Про електронну комерцію та підписаний Відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора. Щодо ідентифікації Позичальника візуальною послідовності дій клієнта та анкетою клієнта (які є Витягами з інформаційно-телекомунікаційної системи на веб - сайті ТОВ «Бізнес Позика»): факт укладення кредитного договору; факт направлення позичальнику одноразового ідентифікатора; факту реєстрації відповідача на сайті ТОВ «Бізнес Позика» та зазначення ним своїх даних (зокрема номеру банківської картки для перерахування йому на цю картку кредитних коштів). Відповідач під час укладення Кредитного договору проходив відео-верифікацію, під час якої: зазначив, що він самостійно подав заявку на отримання кредиту; надав повну згоду на проведення відео-верифікації та фото-фіксації екрану з його зображенням та зображенням документів, що були пред`явлені ним під час здійснення відео-верифікації; підтвердив, що на нього не чинить тиск або вплив будь-яка інша особа з метою отримання кредиту; зазначив свій номер телефону НОМЕР_1 (той самий номер телефону, який зазначений у Відзиві на позовну заяву як такий, що належить Відповідачу); зазначив номер свого паспорта ID картки № НОМЕР_2 ; зазначив свою дату народження ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, відповідач вказав, що ним перераховані кошти у розмірі 15000,00 грн, номер банківської картки НОМЕР_3 для перерахування кредитних коштів за Кредитним договором був вказаний Позичальником під час укладення Кредитного договору в його особистому кабінеті на веб-сайті Кредитодавця, що підтведжується витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи на веб-сайті Кредитодавця "Анкета клієнта". Позивач вказує, що не може надати виписку по особовому рахунку відповідача, у зв`язку із чим звернувся до суду із клопотання про витребування доказів з АТ КБ «Приватбанк», яке судом задоволено. Також, позивач просить поновити строк на подання та прийняти додаткові докази, а саме: відеозапису відео верифікації Позичальника; копій доказів направлення на електронну адресу Відповідача Кредитного договору та Правил; копії Договору про надання послуг № ПГ-5 від 04.11.2020; копії Протоколу підпису Договору про надання послуг № ПГ-5 від 04.11.2020; копії Договору №83 про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам від 11.11.2020; копії доказів здійснення Відповідачем платежів за Кредитним договором.

Щодо прийняття додаткових доказів суд зазначає, що позивач має подати всі наявні в нього докази разом із позовною заявою відповідно до приписів статей 80, 164 Господарського процесуального кодексу України. При цьому до відповіді на відзив згідно з приписами ч.3 ст.166 застосовуються правила, встановлені частинами третьою - шостою статті 165 цього Кодексу. В свою чергу ч. 6 ст.165 вказує про можливість подати докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що позивач має право подати з відповіддю на відзив докази на підтвердження свої заперечень щодо обставин, викладених відповідачем у відзиві.

Відтак, для повного та об`єктивного встановлення обставин у справі суд приймає додані позивачем до відповіді на відзив докази.

01.12.2025 на адресу Господарського суду Харківської області від АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на виконання ухвали суду від 03.11.2025 надійшла відповідь (вх. №27857), в якій вказано, що запитувану інформацію стосовно рахунків ОСОБА_1 та повідомлено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) та додано виписку у додатку по рахунку (ах) НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) за період з 10-05-2023 - 30-08-2023.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

10.05.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" (позивач) було направлено Фізичній особі - підприємцю Лазарєву Юрію Вікторовичу (відповідач) пропозицію (оферту) укласти Договір №465446-КС-001 про надання кредиту.

10.05.2023 Фізична особа - підприємець Лазарєв Юрій Вікторович прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору №465446-КС-001 про надання кредиту на умовах, визначених офертою.

Зі своєї сторони, ТОВ "Бізнес позика" направлено Фізичній особі - підприємцю Журавльову Василю Сергійовичу, через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-1869, на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті).

10.05.2023 року ФОП Лазарєв Юрій Вікторович прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору №465446-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, шляхом направлення через ІТС Одноразового ідентифікатора UA-1869.

Зазначене підтверджується візуальною формою послідовності дій клієнта Фізичної особи-підприємця Лазарев Юрій Вікторович (РНОКПП НОМЕР_5 , номер телефону НОМЕР_6 , електронна пошта ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та Товариства (ТОВ «БІЗПОЗИКА»), щодо укладення електронного Договору про надання кредиту 465446-КС-001 від 10.05.2023р. в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на сайті https://my.tpozyka.com.

У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних праві обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Важливо, щоб електронний договір містив усі істотні умови для відповідного виду договору, необхідно розуміти, в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", моментом підписання електронної правової угоди є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Згідно з п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Зі змісту вищенаведених положень Закону вбачається, що електронний договір може бути підписаний стороною за допомогою одноразового ідентифікатора, отримання якого є неможливим без прийняття особою пропозиції укласти електронний договір (оферти).

10.06.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" та фізичною особою - підприємцем Лазарєвим Юрієм Вікторовичем було укладено Договір №465446-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію".

Як вбачається з відеозапису верифікації відповідача, під час укладення Кредитного договору Відповідач проходив відео-верифікацію, під час якої: зазначив, що він самостійно подав заявку на отримання кредиту; надав повну згоду на проведення відео-верифікації та фото-фіксації екрану з його зображенням та зображенням документів, що були пред`явлені ним під час здійснення відео-верифікації; підтвердив, що на нього не чинить тиск або вплив будь-яка інша особа з метою отримання кредиту; зазначив свій номер телефону НОМЕР_1 (той самий номер телефону, який зазначений у Відзиві на позовну заяву як такий, що належить Відповідачу); зазначив номер свого паспорта ID картки № НОМЕР_2 ; зазначив свою дату народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з п.п. 4.4.4 Правил про надання грошових коштів у кредит фізичним особам підприємцям Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», вказаний Позичальником (з метою отримання Кредиту) поточний(картковий) рахунок, а також інший поточний (картковий) рахунок, який у разі потреби, зазначеної в пункту 4.3.1.2 Правил, буде надано Позичальником Кредитодавцю, належать саме йому і треті особи не мають до нього доступу.

Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ "Бізнес позика" надає відповідачу, як позичальнику, грошові кошти у розмірі 15000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит (надалі - Правила, а разом - Договір).

Тип Кредиту: Кредит.

Строк кредиту: 16 тижнів.

Стандартна процентна ставка: в день 2,00000000, фіксована.

Знижена процентна ставка за Кредитом: в день 1,16103334 фіксована.

Комісія за надання Кредиту (далі - Комісія): 2 250,00 грн.

Загальний розмір наданого Кредиту: 15 000,00 грн.

Термін дії Договору до 30.08.2023 р.

Орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту : 31 520,00 грн.

Цілі (мета) Кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності або будь-якої іншої не забороненої законом діяльності. Цей Кредит неспоживчим кредитом.

Пунктом 2 Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (надалі - проценти за користування кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

Пунктом 3 Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.

10.05.2023 ТОВ "Бізнес позика" надало позичальнику грошові кошти в розмірі 15000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника №465446-КС-001 (котру позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що вбачається із підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів, виданого ТОВ Профітгід, що діє в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-5 від 04.11.2020. Також, АТ КБ Приватбанк надано на виконання ухвали суду від 03.11.2025 виписку про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_3 за період з 10.05.2023 року (дата видачі кредиту) по 30.08.2023 року (дата закінчення терміну кредитування) за якою 10.05.2023 на вказаний рахунок відповідача надійшла сума у розмірі 15000,00 грн.

Проте, як стверджує позивач, відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором №465446-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у Розрахунку заборгованості за Договором №465446-КС-001 позичальника Фізичної особи - підприємця Лазарєва Юрія Вікторовича, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором.

Позивач зазначає про сплату відповідачем коштів на виконання кредитного договору у розмірі 7817,88 грн., що підтверджується доказами наданими до відповіді на відзив, а саме: інформаційною довідкою вих №203/11 від 19.11.2025, про сплату Лазаревим Юрієм 08.06.2023 оплати згідно договору № на суму 3877,88 грн, сформованою в платіжній системі «Platon»; довідкою, яка була сформована в платіжній системі «ТАС Рау» на суму 3940,00 грн.

Відповідно до пункту 2 Договору, протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі за текстом - Проценти за користування кредитом), нараховуються за ставкою вказаною у п. 1 Договору на залишок заборгованості по Кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, в залежності від дотримання Позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3. Договору і розраховується в порядку описаному нижче.

Відповідно до п. 5.1 Правил, які у відповідності до пункту 10 Кредитного договору є його невід`ємною частиною, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов Кредитного договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту Позичальнику до закінчення терміну дії Договору про надання кредиту (включно), тобто, протягом всього строку кредитування.

Отже, оскільки Фізичною особою - підприємцем Лазаревим Юрієм Вікторовичем належним чином не виконуються зобов`язання за Кредитним договором, у відповідача станом на 22.10.2025 утворилась заборгованість за Договором №465446-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 36 106,50 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 14 420,64 грн; суми прострочених платежів по процентах 21 685,86 грн; суми заборгованості по штрафам - 0,00 грн; суми прострочених платежів за комісією - 0,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог та доказам, які надані у справі, суд виходить з наступного:

Пунктом 1 частини 2 ст.11 Цивільного кодексу України унормовано, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (частина перша статті 173 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг встановлює Закон України від 12.07.2001 №2664-III "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (далі - Закон №2664-III).

Відповідно до ч. 1 ст.1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Статтею 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №916/5073/15, від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 сформульовано висновок про те, що статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно з ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

При цьому принцип юридичної сили електронного правочину найбільш повно відображається у вимогах щодо форми правочину. Це підтверджується закріпленими на рівні міжнародних документів правовими нормами: ч. 1 ст. 8 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про використання електронних повідомлень у міжнародних договорах - повідомлення або договір не можуть бути позбавлені дійсності або позовної сили лише на тій підставі, що вони складені у формі електронного повідомлення; стаття 5 Типового закону про електронну торгівлю Комісії Організації Об`єднаних Націй з права міжнародної торгівлі - інформація не може бути позбавлена юридичної сили, дійсності або позовного захисту лише на тій підставі, що вона складена у формі повідомлення даних. Аналогічна норма міститься й у частині першій статті 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг": юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

Також у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 31.08.2022 у справі № 280/4456/20 та від 09.02.2023 у справі №640/7029/19 Верховний Суд дійшов висновку про те, що одноразовим ідентифікатором є комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Відповідно, використання для підписання договорів позики електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який містить тільки комбінацію цифр, узгоджується із вимогами законодавства".

Верховний Суд у постанові від 10.01.2024 у справі №910/268/23 зазначив, що стандарт доказування вірогідності доказів підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач і відповідач. Тобто з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньої кількості доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу (постанови Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №923/875/19, від 16.07.2021 у справі №916/2620/20, від 16.09.2021 у справі №910/12930/18).

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню у такий спосіб, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги вагоміших доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 31.03.2021 у справі №923/875/19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Таким чином, позивач, стверджуючи про існування певної обставини подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції на іншою суд і виносить власне рішення (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 зі справи № 917/1307/18).

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 вказаного кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (заява № 16404/03) від 19.02.2009 зазначається, що хоча стаття 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (див. рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1998 та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії" від 09.06.1998).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Суд відзначає, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Повідомленням Нацкомфінпослуг від 13.02.2019 Щодо порядку укладення електронного договору, встановлено, що для Нацкомфінпослуг належним доказом підтвердження укладення фінансовою установою зі споживачем електронного договору може бути посвідчена керівником фінансової установи роздруківка інформації з електронного файлу, що визначає послідовні дії учасників електронної комерції (фінансової установи та споживача) в інформаційно - телекомунікаційній системі (ІТС), якою зафіксовано чітку послідовність (хронологію) всіх дій фінансової установи та споживача щодо укладання електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі, яку фінансова установа використовує для укладення електронних договорів.

Позивачем надана візуальна форма послідовності дій клієнта щодо укладення Кредитного договору, у якій детально відображені всі дії ТОВ Бізнес Позика та Відповідача щодо укладення Кредитного договору в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Закону України Про електронну комерцію. Ця візуальна форма послідовності дій клієнта щодо укладення Кредитного договору була посвідчена директором ТОВ Бізнес Позика Гайворонською М.М.

Кредитний договір №465446-КС-006 від 10.05.2023 підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений в анкеті-заяві на кредит та в кредитному договорі, Реквізити та підписи Сторін.

Крім того, матеріали справи містять відеозапис верифікації відповідача, під час укладення Кредитного договору Відповідач проходив відео-верифікацію, під час якої: зазначив, що він самостійно подав заявку на отримання кредиту; надав повну згоду на проведення відео-верифікації та фото-фіксації екрану з його зображенням та зображенням документів, що були пред`явлені ним під час здійснення відео-верифікації; підтвердив, що на нього не чинить тиск або вплив будь-яка інша особа з метою отримання кредиту; зазначив свій номер телефону НОМЕР_1 (той самий номер телефону, який зазначений у Відзиві на позовну заяву як такий, що належить Відповідачу); зазначив номер свого паспорта ID картки № НОМЕР_2 ; зазначив свою дату народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відтак, належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами Кредитного договору №465446-КС-006 від 10.05.2023, сторони досягли згоди щодо усіх його істотних умов.

Наведеним вище, спростовуються аргументи сторони відповідача щодо не підписання відповідачем Договору, оскільки саме фізична особа - підприємець Лазарев Юрій Вікторович ініціював укладення договору, оформивши заявку на сайті кредитора, підписавши договір з використанням одноразового ідентифікатора.

Крім того, відповідачем не зазначено, що особисті дані клієнта, зазначені в договорі про надання кредиту, не відповідають даним відповідача.

Доказів звернення відповідача до правоохоронних органів з приводу викрадення мобільного телефону з абонентським номером НОМЕР_1 , чи іншої втрати можливості користуватися зазначеним абонентським номером відповідачем суду не надано, як і не надано даних про не зарахування 10.05.2023 року на картковий рахунок відповідача кредитних коштів.

Також, заперечення відповідача щодо припинення Національної комісії з ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг) Указом президента №259/2020 від 30.06.2020 Про припинення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг шляхом ліквідації, судом не приймаються, оскільки ліквідування вказаної комісії не скасовує її попередніх повідомлень, рішень та розпоряджень; ці акти продовжують діяти, а їх правонаступництво та порядок виконання/оскарження перейшли до нових регуляторів (Нацбанк, НКЦПФР) та правоохоронних органів згідно з законодавством.

Отже, обставини, викладені відповідачем у відзиві на позов, матеріалами справи спростовуються, оскільки відповідач грошові кошти у розмірі 15000,00 грн отримав, із заявою про повернення вказаних коштів до ТОВ БІЗНЕС ПОЗИКА не звертався, частково здійснював погашення отриманого кредиту, яким підтвердив його отримання, тому судом вказані заперечення відповідача не приймаються.

Судом встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 465446-КС-001, позичальник Фізична особа - підприємець Лазарєв Юрій Вікторович, на виконання умов договору здійснював часткову оплату за Договором №465446-КС-001.

Відповідач суму заборгованості за кредитним договором №465446-КС-006 від 10.05.2023 не заперечує, контррозрахунку заборгованості суду не надає.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір №465446-КС-001 про надання кредиту від 10.05.2023, який за своєю правової природою є кредитним договором на загальну суму 15000,00 грн строком з 10.05.2023 до 30.08.2023. Факт надання кредитних коштів відповідачу підтверджується підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів видану ТОВ Профітгід, що діє на підставі договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-5 від 04.11.2020, укладеного між позивачем та вказаною особою (а.с. №21). Суд визнає доведеним факт надання кредитних коштів у розмірі 15000,00 грн позивачем та отримання їх відповідачем, виходячи із умов договору. Отже господарські зобов`язання позивача за договором є виконаними. Враховуючи положення Кредитного договору відповідач мав повернути кредитні кошти у розмірі 15000,00 грн до 30.08.2023, проте умови договору щодо своєчасної та повної сплати кредитних коштів у встановлені договором строки не виконав, внаслідок чого у відповідача утворилась прострочена заборгованість по тілу кредиту у розмірі 14 420,64 грн, та по процентам за користування кредитними коштами у розмірі 21685,86 грн які підлягають стягненню.

Суд перевірив нарахування процентів за користування кредитними коштами та зазначає, що воно відповідає умовам договору та є арифметично правильним.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №127/3429/16-ц.

Системний аналіз зазначених норм з урахуванням обставин, встановлених судом під час розгляду справи, дає підстави для висновку суду, що оскільки відповідачем обов`язок з повного повернення кредитних коштів не виконано, то позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за Договором про надання кредиту № 465446-КС-001 від 10.05.2023 в розмірі 36106,50 грн, з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту у розмірі 14 420,64 грн та сума прострочених платежів по процентах у розмірі 21 685,86 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, на відповідача покладається судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 6, 11, 526, 530, 541, 546, 553, 554, 559, 633, 634, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 77, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Лазарева Юрія Вікторовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" (б. Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, м. Київ, 01133, ) заборгованість за Договором № 465446-КС-001 про надання кредиту від 10.05.2023 року, що становить 36 106,50 грн та складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 14 420,64 грн; суми прострочених платежів по процентах 21 685,86 грн та судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "26" грудня 2025 р.

СуддяЮ.Ю. Мужичук