ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року м.Харків Справа № 913/266/20(913/258/25)

Провадження №10/913/266/20(913/258/25)

Господарський суд Луганської області у складі судді Масловського С.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи №913/266/20(913/258/25) за позовом ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 )

до відповідача Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія (місцезнаходження: вул. Сметаніна, буд. 3-А, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404)

про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та скасування запису про право власності

в межах справи №913/266/20 за заявою кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮС-Металл" (місцезнаходження: вул. Чавдар Єлизавети, буд. 13, кв. 37, м. Київ, 02140)

до боржника Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" (місцезнаходження: вул. Сметаніна, буд. 3-А, м.Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404)

про банкрутство.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія в якій просить:

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора Комунального підприємства Волинь реєстр Куклинської сільської ради Чернюк Олени Олексіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46650994 від 25.04.2019 та запис про право власності №31349829 про державну реєстрацію за Публічним акціонерним товариством Українська інноваційна компанія права власності на квартиру загальною площею 104,4 кв.м, яка знаходиться в АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01).

В обґрунтування поданого позову зазначено, що невідповідність повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки №1128/18 від 25.09.2018 законодавству та вимогам іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Грушицькою В.В. та зареєстрований в реєстрі за №2257, оскільки із тексту та змісту повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки не вбачається, що відповідач у відповідності до умов іпотечного договору, повідомляє про свій намір звернути стягнення на предмет іпотеки саме шляхом прийняття його у свою власність; текст повідомлення містить зазначення, зокрема про укладення кредитного договору між відповідачем та ОСОБА_2 , який не був стороною укладеного кредитного договору; про посвідчення договору іпотеки приватним нотаріусом Сусь Л.У. Кузнецовського міського нотаріального округу Рівненської області, в той час коли посвідчення відбувалось приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Грушицькою В.В.; повідомлення не містило стислого змісту порушених зобов`язань, обґрунтованого розрахунку заборгованості за кредитним договором, а зазначений розрахунок пені здійснювався всупереч нормам чинного законодавства України в іноземній валюті (долар США); вимога про погашення заборгованості на рахунки ТОВ ФК «Євроінвест», а не рахунки іпотекодержателя.

Також, позивачем зазначено про відсутність оцінки предмету іпотеки на дату набуття його у власність відповідачем та довіреності представника відповідача.

Також, позивач просить суд поновити строки позовної давності.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.10.2025 матеріали справи №913/266/20(913/258/25) передано на розгляд судді Масловському С.В.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 20.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №913/266/20(913/258/25). Справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Луганської області,

ВСТАНОВИВ:

23.05.2007 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_3 укладена кредитна угода №262, відповідно до умов якої банк надав позивачу кредит у розмірі 58700 доларів США до 22.05.2022, зі сплатою процентів в розмірі 15% річних.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитною угодою, 23.05.2007 між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого предметом іпотеки є чотирикімнатна квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 104,4 кв.м, житловою площею 77,5 кв.м. предмет іпотеки передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями без видачі заставної. Вартість предмета іпотеки згідно висновку про вартість об`єкта оцінки, складеного ТзОВ «Атлант» станом на 16.07.2008 становить 1035900 грн 00 коп. Згідно акту проведення оцінки майна, що надається в іпотеку, складеного 25.07.2008 комісією Луцької філії АТ «Укрінбанк» про проведенню оцінки майна, становить 606000 грн 00 коп., що погоджено сторонами у додатку №1 до договору, який є невід`ємною частиною договору. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Луцької міської ради 14.12.2007 на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №818-1 від 12.12.2007. Право власності на нерухоме майно зареєстровано за іпотекодавцем Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 25.12.2007, реєстраційний номер 18736055, номер запису 6633 в книзі 97д (Витяг про реєстрацію прав власності на нерухоме майно №17194520 від 25.12.2007) та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно №18736055 від 25.12.2007. Згідно Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно №19604414 від 21.07.2008 ринкова вартість предмета іпотеки становить 1035900 грн 00 коп. ( редакції угоди про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 25.07.2008).

Розділом 6 «Звернення стягнення на предмет іпотеки» сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитною угодою (в тому числі у випадку прострочення чергових платежів) іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (п.6.1. іпотечного договору).

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на розсуд іпотекодержателя на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає добровільну передачу іпотекодержателю предмета іпотеки у власність в рахунок виконання зобов`язань за кредитною угодою, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки (п.6.2 іпотечного договору).

Вимоги іпотекодержателя можуть бути задоволені шляхом прийняття іпотекодержателем, у разі згоди останнього та направлення іпотекодавцю письмового повідомлення про прийняття предмета іпотеки у власність в рахунок виконання зобов`язання за кредитною угодою. Застереження, наведену в цьому пункті, та докази направлення письмового повідомлення іпотекодавцю (штемпель поштового відділення зв`язку тощо) є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки (п.6.3 іпотечного договору).

Вимоги іпотекодержателя також можуть бути задоволені шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь якій особі на підставі договору купівлі продажу в порядку, передбаченому у п.4.2.1 договору та чинним законодавством України. Витрати, пов`язані з оформленням права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки, а також з продажем іпотекодержателем предмета іпотеки, несе іпотекодавець (п.6.4 іпотечного договору).

Застереження, наведену у п.6.3 та п.6.4 договору, за умови не укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, є договором про задоволення вимог іпотекодержателя (п.6.5 іпотечного договору).

Застереження, наведені у п.6.3 та п.6.4 договору, застосовуються у разі, якщо не укладено окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, та є у такому випадку правовою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки (п.6.6 іпотечного договору).

21.10.2013 між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір про переведення боргу, відповідно до умов якого, первісний боржник переводить борг в розмірі 58700 доларів США, який виник у первісного боржника по кредитній угоді №262 від 23.05.2007, а новий боржник приймає на себе зобов`язання по вказаній угоді, із відповідними змінами, які будуть внесені до даної кредитної угоди, у зв`язку з укладенням даного договору, шляхом погашення заборгованості первісного боржника перед кредитором на наступних умовах:

-здійснювати щомісячні погашення, починаючи з листопада 2013 по травень 2022 щомісячно рівними частинами з 01 по 10 число по 564,00 доларів США та 608,00 доларів США до 22.05.2022, сплачувати відсотки за користування кредитом в розмірі 15% річних, про що між кредитором та новим боржником укладатиметься додаткова угода до кредитної угоди.

21.10.2013 між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитної угоди №262 від 23.05.2007, відповідно до умов якої сторони погодили, внести зміни до абз.2 Преамбули кредитної угоди та викласти в її наступній редакції: «Громадянка ОСОБА_1 , надалі іменується «Позичальник» уклали угоду про наступне».

Пунктом 2 додаткової угоди сторони домовились здійснити реструктуризацію кредитної угоди. Відповідно п.3.1, підпункт 3.4.1 пункту 3.4, підпункт 3.5.1 пункту 3.5 кредитної угоди викласти в наступній редакції:

« 3.1. Відповідно до положень та умов цієї угоди банк надає позичальнику кредит на термін до 22.05.2022 в розмірі 58700,00 доларів США.

3.4.1. Позичальник сплачує банку проценти в розмірі 15,0% річних. Вказані проценти нараховуються на фактичну суму заборгованості за кредитом із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів на основі фактичної календарної кількості днів в році і підлягають сплаті на дату платежів по процентах за кредитом в валюті кредиту на рахунок, вказаний в п.5.1.3. Позичальник сплачує банку щомісячну комісію за обслуговування кредиту у розмірі 0% річних, від суми кредиту в гривнях.

3.5.1. Граничним терміном повернення кредиту є 22.05.2022. Погашення кредиту має здійснюватися позичальником щомісячно наступним чином: починаючи з листопада 2013 по травень 2022 щомісячно рівними частинами з 01 по 10 число 564,00 доларів США та 608,00 доларів США до 22.05.2022. Повернення кредиту відбувається шляхом перерахування коштів позичальником на рахунок вказаний в п.5.1.3 кредитної угоди.»

21.10.2013 між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін до іпотечного договору від 23.05.2007, відповідно до умов якого сторони погодили внести зміни до іпотечного договору, зокрема абз.2 Преамбули, та викласти в наступній редакції: «Громадянка України ОСОБА_1 , далі іпотекодавець, з іншої сторони, далі разом сторони уклали іпотечний договір про наступне».

Сторони погодили внести зміни до п.10 іпотечного договору, в частині, що стосується реквізитів іпотекодавця, та викласти його в наступній редакції: «Іпотекодавець ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Луцьким МУ УМВС України у Волинській області 06.06.1997. Реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .»

21.10.2013 між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір про визначення часток в спільній сумісній власності подружжя та купівлі продажу 1/ 2 частки квартири, відповідно до умов якого, виходячи з того, що квартира АДРЕСА_3 , придбана під час перебування в зареєстрованому шлюбі, та враховуючи те, що правовстановлюючий документ на зазначену квартиру зареєстрований за одним з подружжя ОСОБА_3 , керуючись нормами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України, визначено спільну квартиру, що набута за час перебування в зареєстрованому шлюбі, зареєстрованому 28.01.1995 відділом РАГСу м.Луцька Волинської області та реєстрацію розірвання якого зареєстровано 25.03.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, у таких частках: ОСОБА_3 1/ 2 частка, ОСОБА_1 1/ 2 частка.

Відповідно до п.2.1 договору купівлю продаж зазначеної частки квартири, сторони здійснюють за 290350 грн 00 коп., які покупець сплатив продавцю шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок продавця до нотаріального посвідчення договору.

25.09.2018 на адресу позивача від Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" надійшло повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки №1128/18 від 25.09.2018, в якому відповідач вимагав від позичальника у тридцятиденний строк сплатити заборгованість за кредитним договором №262 від 23.05.2007, яка станом на 24.09.2018 складає 120837,56 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 57007,78 доларів США, прострочена заборгованість за процентами 31197,27 доларів США, пеня 26632,51 доларів США.

Також, відповідачем у повідомленні зазначено про прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартира, загальна площа (кв.м) 104,4, житлова площа (кв.м) 77,5, кількість кімнат -4 та те, що направлення даної вимоги не припиняє нарахувань за кредитом, тобто сума заборгованості, за умови відсутності платежів, продовжуватиме збільшуватися. Крім того до загальної суми заборгованості, розрахунок якої буде здійснюватися на дату звернення стягнення на предмет іпотеки, будуть включені витрати банку, пов`язані із вчиненням відповідних правочинів. Вказане повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки отримано позивачем 09.10.2018, про що надано позивачем копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 01.09.2025 за №441697046 позивачу стало відомо, що 25.04.2019 державним реєстратором Комунального підприємства «Волинь реєстр» Куклинської сільської ради Волинської області Чернюк Оленою Олексіївною зокрема на підставі Статуту ПАТ «Укрінком», договору про переведення боргу, додаткової угоди від 25.07.2008 до кредитної угоди від 23.05.2007, угоди про внесення змін до іпотечного договору від 25.07.2008, повідомлення про стягнення на предмет іпотеки від 25.09.2018, іпотечного договору від 23.05.2007 було здійснено перереєстрацію права власності на предмет іпотеки за ПАТ "Українська інноваційна компанія".

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що рішення державного реєстратора є таким, що прийнято з порушенням порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно, вказуючи про невідповідність повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки №1128/18 від 25.09.2018 законодавству та умовам іпотечного договору, відсутність проведеної оцінки предмету іпотеки та довіреності представника відповідача в матеріалах реєстраційної справи.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, наведена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення (постанова Верховного Суду від 12 березня 2019 року, справа №907/56/18).

За змістом частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" (в редакції станом на момент прийняття оскаржуваного рішення) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" (в редакції станом на момент прийняття оскаржуваного рішення) у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Визначена у частині першій статті 35 Закону України "Про іпотеку" процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.06.2019 у справі № 205/578/14-ц).

Згідно частини першої статті 36 Закону України "Про іпотеку" (в редакції станом на момент прийняття оскаржуваного рішення) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. (частина друга статті 36 Закону України "Про іпотеку").

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України "Про іпотеку" (в редакції станом на момент прийняття оскаржуваного рішення) договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Частиною першою статті 37 Закону України "Про іпотеку" (в редакції станом на момент прийняття оскаржуваного рішення) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Частиною п`ятою статті 37 Закону України "Про іпотеку" (в редакції станом на момент прийняття оскаржуваного рішення) визначено, іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.06.2020 року у справі № 914/953/19 з посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 306/1224/16-ц зроблено висновок про необхідність подання державному реєстратору документа про експертну оцінку предмета іпотеки.

Виходячи з положень статті 37 Закону України "Про іпотеку", законом прямо визначена необхідність при передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, встановлення вартості предмету іпотеки на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Відповідно до викладеної правової позиції у постанові Верховного Суду від 16.08.2023 у справі № 296/8564/19, відсутність оцінки предмета іпотеки на момент переходу права власності могла б свідчити про порушення іпотекодержателем порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Нездійснення оцінки предмету іпотеки на момент переходу права власності до іпотекодержателя є порушенням процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку. Подібний висновок викладений у постанові від 20.03.2019 у справі № 306/2053/16-ц Великої Палати Верховного Суду, а також у постановах Верховного Суду у постановах від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 20.02.2020 у справі № 653/2857/17, від 11.06.2020 у справі № 914/953/19.

Системний аналіз положень статті 37 Закону України "Про іпотеку" дозволяє дійти висновку про те, що вказаною нормою встановлено обов`язок при передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки встановлювати вартість предмету іпотеки на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Виконання такої вказівки закону необхідне для того щоб співставити співмірність вимог кредитора із розміром заборгованості боржника перед ним із вартістю майна, що є предметом іпотеки, для погашення цієї заборгованості у позасудовому порядку внаслідок звернення стягнення заставним кредитором шляхом прийняття у власність предмету іпотеки і погашення повністю / частково заборгованості.

Це впливає на волевиявлення іпотекодавця, а саме розмір вартості іпотечного майна, визначений на підставі оцінки майна в порядку передбаченому статтею 37 Закону України "Про іпотеку", щодо звернення стягнення на майно, прийняття у власність заставним кредитором майна, для погашення наявної перед ним заборгованості іпотекодавця, оскільки при заниженні вартості майна і допущенні порушень в оцінці вартості майна іпотекодавець у встановленому законом порядку має право оспорювати оцінку, заперечувати проти прийняття іпотекодержателем у власність майна за вартістю, встановленою у звіті про таку оцінку і тим самим заявити про відсутність своєї волі на набуття іпотекодержателем в позасудовому порядку права власності на предмет іпотеки, якщо оцінка майна на момент такого набуття відсутня чи значно занижена.

Частиною першою статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції станом на момент прийняття оскаржуваного рішення) встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції станом на момент прийняття оскаржуваного рішення) визначено, що встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно частини першої статті 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції станом на момент прийняття оскаржуваного рішення) державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За змістом статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" (надалі-Порядок), для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Пунктом 61 Порядку встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Отже, для правильного вирішення спору, слід дослідити та установити, чи подавалися іпотекодержателем для державної реєстрації на нерухоме майно усі документи, передбачені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та договором іпотеки та чи дотримано державним реєстратором вимоги пункту 1 частини третьої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" щодо перевірки факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, зокрема, в частині проведення експертної оцінки предмета іпотеки на день придбання. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11.06.2020 у справі № 914/953/19.

Відповідно до приписів статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що звертаючись до державного реєстратора Комунального підприємства «Волинь реєстр» Куклинської сільської ради Волинської області, представником Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" Худобою Олександром Володимировичем (за довіреністю №1682 від 15.11.2018), для проведення перереєстрації предмета іпотеки за іпотечним договором від 23.05.2007, зареєстрованого в реєстрі за №2258, а саме: нерухоме майно чотирьохкімнатна квартира, загальною площею 104,4 кв.м, житловою площею 77,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , були надані наступні документи: Статут ПАТ «Укрінком», договір про переведення боргу, виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, протокол позачергових загальних зборів від 27.03.2017, додаткова угода від 25.07.2008 до кредитної угоди від 23.05.2007, протокол позачергових загальних зборів від 22.11.2016, угода про внесення змін до іпотечного договору від 25.07.2008, повідомлення про стягнення на предмет іпотеки №1128/18 від 25.09.2018, іпотечний договір від 23.05.2007.

Станом на дату проведення 22.04.2019 державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за ПАТ «Українська інноваційна компанія» у порядку задоволення вимог іпотекодержателя за статтею 37 Закону України "Про іпотеку", звіт про експертну оцінку ринкової вартості спірного нерухомого майна не був складений та був відсутній на цю дату прийняття відповідачем нерухомого майна у власність у позасудовому порядку та реєстрації права власності на нього, а також відсутня інформація про встановлення відповідності повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, копією внутрішнього опису документів реєстраційної справи.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку, що проведення державної реєстрації права власності за ПАТ «Українська інноваційна компанія» на предмет іпотеки чотирьохкімнатної квартири, загальною площею 104,4 кв.м, житловою площею 77,5 кв.м, розташованої за адресою вул.Крилова, буд. 16, кв.7, м.Луцьк, Волинська область, власником якого був позивач, здійснено з порушенням вимог закону, зокрема, статті 37 Закону України "Про іпотеку", статей 10, 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Щодо визначеної позивачем такої підстави скасування рішення державного реєстратора та запису про право власності як невідповідність змісту повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, господарських суд зазначає, що відсутність у письмовій вимозі формулювання про конкретний спосіб звернення стягнення (набуття права власності) не є істотним порушенням, оскільки стаття 35 Закону України «Про іпотеку» не містить такої вимоги, а зміст повідомлення дозволяв іпотекодавцю чітко усвідомити наслідки невиконання зобов`язання, а тому не може бути самостійною підставою для скасування рішення державного реєстратора та запису про право власності.

У частині 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній до 16.01.2020, яка діяла на час прийняття оскарженого рішення державного реєстратора) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Однак згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час прийняття оскарженого рішення державного реєстратора), на відміну від положень частини 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

Наведений висновок узгоджується з положеннями пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №340-ІХ від 05.12.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", за змістом якого виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не входить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

За змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

За таких обставин, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість, доведеність належними та допустимими доказами вимоги позивача в частині скасування рішення Державного реєстратора Комунального підприємства «Волинь реєстр» Куклинської сільської ради Чернюк Олени Олексіївни, індексний номер 46650994 від 25.04.2019 про державну реєстрацію за Публічним акціонерним товариством «Українська інноваційна компанія» права власності на нерухоме майно квартиру, загальною площею 14,4 кв.м, житловою площею 77,5 кв.м, яка знаходиться за адресою: вул.Крилова, буд. 16, кв.7, м.Луцьк, Волинська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01). В іншій частині позову слід відмовити.

Щодо клопотання позивача про необхідність поновлення строку позовної давності, господарський суд зазначає наступне.

За визначенням статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України).

Звертаючись з даною позовною заявою, позивачем зазначено, про те, що про порушення своїх прав щодо реєстрації 25.04.2019 державним реєстратором права власності на нерухоме майно за відповідачем, йому стало відомо лише 01.09.2025, а тому з урахуванням приписів «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, якими продовжувались строки позовної давності на період карантину та зупинялись на час воєнного стану, строк позовної давності на момент звернення із вказаним позовом до суду не сплив. Проте, у прохальній частині позову, позивачем заявлено клопотання про необхідність поновлення строку позовної давності.

Господарським судом встановлено, що у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби, постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби спричиненої коронавірусом «SARS-CoV-2», із змінами та доповненнями, встановлено карантин на усій території України з 12.03.2020 до 30.06.2023.

Судом також враховано, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні № 2102-ІХ від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який діє на даний час.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховна Рада України доповнила розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 19, згідно із яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Таким чином, враховуючи викладене вище, строки позовної давності були продовжені на строк дії карантину, після завершення карантину є продовженими на строк дії правового режиму воєнного стану.

Також, судом встановлено, що Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» виключено пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку, що позивачем не було пропущено строк позовної давності, а тому клопотання ОСОБА_1 про поновлення строків позовної давності слід залишити без розгляду.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Скасувати рішення Державного реєстратора Комунального підприємства «Волинь реєстр» Куклинської сільської ради Чернюк Олени Олексіївни, індексний номер 46650994 від 25.04.2019 про державну реєстрацію за Публічним акціонерним товариством «Українська інноваційна компанія» права власності на нерухоме майно квартиру, загальною площею 14,4 кв.м, житловою площею 77,5 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 Господарського процесуального кодексу України та порядку, визначеному пп.17.5 п.17 ч.1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 )

Відповідач: Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" (місцезнаходження: вул. Сметаніна, буд. 3-А, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404, ідентифікаційний номер 05839888)

Повний рішення складено 30.12.2025.

Суддя Сергій МАСЛОВСЬКИЙ