ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2025 р. Справа №914/54/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Скрипчук О.С

суддів Кравчук Н.М.

Матущака О.І.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Трача Дмитра Ярославовича б/н від 24.07.2025 (вх. № 01-05/2313/25 від 25.07.2025)

на рішення Господарського суду Львівської області від 25.06.2025 (повний текст рішення складено 30.06.2025, м. Львів, суддя Король М.Р.)

у справі № 914/54/25

за позовом: Моторного (транспортного) страхового бюро України

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Трача Дмитра Ярославовича

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» «ГАРДІАН»

про: стягнення 89 501,75 грн,

ВСТАНОВИВ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Трача Дмитра Ярославовича, за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 та за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета пору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія» «ГАРДІАН» про стягнення 89 501,75 грн.

Предметом спору є відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, здійсненою позивачем на користь ЛЕП «Львівелектротранс», як особи, якій завдано внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріального збитку. Позивачем до суми позову включено також вартість послуг за експертне дослідження, збір документів та врегулювання страхового випадку по справі №96139, сплачених на користь ФОП Войтик Я.М. у сумі 1 600,00 грн.

Обставинами справи, на які покликається позивач, є дорожньо-транспортна пригода «ДТП», що мала місце у м. Львові 22.09.2023 року за участі колісного транспортного засобу марки «DAF XF 105.410» державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки «Shmitz S01», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 та колісного транспортного засобу - тролейбусу марки «ЕЛЕКТРОН Т19102», державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок вказаної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Заперечуючи проти позову, відповідачем стверджується, що учасником ДТП є не колісний транспортний засіб марки «DAF FX 105.410», державний номерний знак НОМЕР_4 , який на дату ДТП не був забезпечений договором страхування, а напівпричіп марки «Schmits S01», державний номерний знак НОМЕР_2 . Останній на дату ДТП забезпечений полісом обов`язкового страхування №ЕР-213564234, реалізований ТОВ «СК «ГАРДІАН».

Третьою особою-1 у поясненнях зазначено про те, що від ОСОБА_1 з 2022 року перебував у трудових відносинах з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 - працював на посаді водія міжнародних перевезень. А щодо ДТП зазначено, що він об`їжджав тролейбус, який стояв на зупинці. Передньою частиною - тягачем DAF FX 105.410 д.н.з. НОМЕР_1 він маневром об`їхав тролейбус, однак в дзеркало заднього виду побачив - що верхнім правим кутом напівпричепа марки Shmitz S01 д.н.з. НОМЕР_2 зачепив трос (канат) від струмоприймача («рогів») тролейбуса, що призвело до його пошкодження.

Третя особа-2 письмових пояснень щодо обставин справи не надала.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.06.2025 у справі № 914/54/25 позов задоволено частково, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Трача Дмитра Ярославовича на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого відшкодування, пов`язаного з регламентною виплатою у розмірі 87 901,75 грн та 2 380,00 грн сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним вище судовим рішенням, відповідач ( ОСОБА_3 ) звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, (б/н від 24.07.2025 (вх. № 01-05/2313/25 від 25.07.2025) в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 25.06.2025 у справі № 914/54/25 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права. А саме, скаржник стверджує, що даний позов було пред`явлено до неналежного відповідача, за обставин даної справи належним відповідачем на думку скаржника мало бути саме Товариство з обмеженою відповідальністю «ГАРДІАН».

Також апелянт зазначає, що судом не було враховано те, що наземні транспортні засоби, а саме транспортний засіб марки DAF XF 105.410 д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричіп марки Shmitz S01 д.н.з. НОМЕР_2 є окремими транспортними засобами, для експлуатації яких повинен бути наявний чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності окремо для кожного з вказаних наземних транспортних засобів.

Апелянт зазначає, що покладенням оскаржуваним рішенням на відповідача обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування, як страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Позивачем подано суду відзив на апеляційну скаргу б/н (вх.№ 01-04/7143/25 від 16.09.2025), в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив на апеляційну скаргу вмотивований тим, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, що у даному випадку напівпричіп не був самостійним транспортним засобом у здійсненому маневруванні, тому покликання апелянта на те, що учасником ДТП є не колісний транспортний засіб, а напівпричіп - не є спроможними в контексті своїх заперечень.

За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п.10 ч.3 ст.2 ГПК України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте, розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, №4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, №№32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07 від 15.03.2012).

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, у місті Львові 22.09.2023 року мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі- ДТП) за участі колісного транспортного засобу марки «DAF XF 105.410», державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки «Shmitz S01», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 та колісного транспортного засобу - тролейбусу марки «ЕЛЕКТРОН Т19102», державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 .

Внаслідок вказаної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 27.09.2023 року, права №462/7451/23, винним у вищевказаній ДТП визнано водія колісного транспортного засобу марки «DAF XF 105.410» державний номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_1 .

Згідно відповіді від Національної поліції України, змісту Протоколу про адміністративне правопорушення серії БАД №570634 від 22.09.2023 р., особистих пояснень водія ОСОБА_1 та Постанови Залізничного районного суду м. Львова від 27.09.2023 р., справа №462/7451/23, власником колісного транспортного засобу марки DAF XF 105.410» державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки «Shmitz S01», державний номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 . Водій ОСОБА_1 є працівником (водієм) ФОП ОСОБА_3 , який має право керування даним транспортним засобом та 22.09.2023 року виконував трудові обов`язки водія.

Згідно технічного паспорту від 17.02.2017 року, власником транспортного засобу - тролейбуса пасажирського типу «ЕЛЕКТРОН», модель Т19102, реєстраційний номер №121, є ЛЕП «ЛЬвівелектротранс», код ЕДРПОУ: 03328406.

Згідно відповіді від Національної поліції України та даних Централізованої бази МТСБУ (Моторне (транспортне) страхове бюро України), на дату даної ДТП, колісний транспортний засіб марки «DAF XF 105.410», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 (відповідач, апелянт) та яким керував водій ОСОБА_1 , не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Колісний транспортний засіб- тролейбус пасажирського типу «ЕЛЕКТРОН», модель Т19102, реєстраційний « 121 на дату ДТП забезпечений договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №-1001124 з ПрАТ «СК «Євроінс Україна», строком дії з 17.02.2023 року по 16.02.2024 рік.

Відповідно до звіту №3504/23 від 09.10.2023 року, виконаного за дорученням МТСБУ (Моторне (транспортне) страхове бюро України) по справі №96193 суб`єктом оціночної діяльності Войтик Я.М., вартість відновлюваного ремонту колісного транспортного засобу - тролейбус пасажирський типу «ЕЛЕКТРОН», модель Т19102, реєстраційний номер 121 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових та ПДВ, пошкодженого 22.09.2023 року внаслідок ДТП, складає 104 910,10 грн без ПДВ - 87 901,75 грн.

Потерпілою особою, власником пошколденого майна ЛЕП «Львівелектротранс», код ЕДРПОУ: 03328406, подано 25.09.2023 року до МТСБУ (Моторне (транспортне) страхове бюро України) заяву щодо здійснення регламентної виплати із відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП.

У зв`язку з настанням події, передбаченої п.п. «А» п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ (Моторне (транспортне) страхове бюро України) здійснило узгоджену з потерпілою особою ЛКП «Львівелектротранс», код ЕДРПОУ: 03328406 на користь останнього, регламентну виплату із страхового відшкодування в розмірі 87 901,75 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №976956 від 20.10.2023 року

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Порядок відшкодування шкоди спричиненої дорожньо - транспортною пригодою (ДТП) регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі- ЦК України), Законом України «Про страхування» та спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України (далі - Закон про обов`язкове страхування відповідальності).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону про обов`язкове страхування відповідальності).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону про обов`язкове страхування відповідальності).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору, при цьому, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 979 п. 3 ч. 1 ст. 980 ст. 990 ЦК України).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону про обов`язкове страхування відповідальності).

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону про обов`язкове страхування відповідальності, при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому Законом про обов`язкове страхування відповідальності порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з умовами цього договору або Закону про обов`язкове страхування відповідальності, у страховика не виник обов`язок з виплати повної суми страхового відшкодування, зокрема, у випадках коли розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В цьому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст. 993 ЦК України).

Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Враховуючи те, що апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 25.06.2025 в частині задоволення позовних вимог Моторно (транспортного) страхового бюро України, відповідно до вимог статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення щодо вимог до відповідача.

Предметом позову у цій справі є вимога про відшкодування шкоди в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, здійсненою позивачем на користь Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс», як особи, якій завдано внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріального збитку.

Отже, правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем 1 у зв`язку із виплатою на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої сторони у деліктному зобов`язанні.

Відносини у сфері страхування регулюються Цивільним кодексом України, та Законом України «Про страхування» який спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з статтею 8 вказаного Закону, страховий ризик - це певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ч.1 ст. 984 ЦК України страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Вимоги, яким повинні відповідати страховики, порядок ліцензування їх діяльності та здійснення державного нагляду за страховою діяльністю, встановлюються законом.

Страховиками, які мають право здійснювати страхову діяльність на території України, є: 1) фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно із Законом України «Про господарські товариства», з урахуванням того, що учасників кожної з таких фінансових установ повинно бути не менше трьох, та інших особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності (далі - страховики-резиденти); 2) зареєстровані Уповноваженим органом відповідно до цього Закону та законодавства України постійні представництва у формі філій іноземних страхових компаній, які також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності (далі - філії страховиків-нерезидентів).

Слова «страховик», «страхова компанія», «страхова організація» та похідні від них дозволяється використовувати у назві лише тим юридичним особам, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Позивачем у цій справі є Моторне (транспортне) страхове бюро України, яке визначає свій статус як страхова компанія, тобто є суб`єктом зі спеціальним статусом.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону).

Положенням статті 979 ЦК України визначено правову природу договору страхування як договору, за яким страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.

Правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в Уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування (стаття 17 Закону).

Згідно з абзацом 1 пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини шістнадцятої статті 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно з п. 39.1 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної. Транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7. статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Дана норма Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає чіткий перелік випадків, за яких Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує шкоду за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих.

Відповідно до п.п. «а» п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції чинній на дату ДТП, Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, внаслідок якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Керуючись нормами п.п. «а» п.41.1. ст. 41 Закону в редакції чинній на дату ДТП Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату відшкодування ЛЕП «Львівелектротранс» в розмірі 87 901,75 грн. За шкоду заподіяну в результаті пошкодження майна. Таким чином, позивач виконав покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України та п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Щодо доводів апелянта, що він є неналежним відповідачем у справі колегія суддів зазначає, що Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо встановлений порядок стягнення коштів, виплачених Моторним (транспортним) страховим бюро України на відшкодування шкоди, заподіяної потерпілій у ДТП особі, а саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Тлумачення ч.1 ст. 1172 Цивільного кодексу України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Аналогічна правова позиція викладена у у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 р. у справі №355/1394/16-ц.

Зважаючи на вищевикладене, а також беручи до уваги приписи ст. ст. 1172, 1187 Цивільного кодексу України, колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено те, що в даному випадку, особою, відповідальною за завданий збиток, є саме відповідач (апелянт).

Також, щодо твердження апелянта про те, що наземні транспортні засоби, а саме транспортний засіб марки DAF XF 105.410 д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричіп марки Shmitz S01 д.н.з. НОМЕР_2 є окремими транспортними засобами, для експлуатації яких повинен бути наявний чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності окремо для кожного з вказаних наземних транспортних засобів судом оцінюється критично.

Згідно з пунктом 1.10 Правил дорожнього руху України, причіп - це транспортний засіб, призначений для руху лише у з`єднанні з іншим транспортним засобом. До цієї категорії також належать напівпричепи та причепи-розпуски.

Отже, причіп - це транспортний засіб без джерела енергії, який не має можливості самостійно пересуватись та перевозити вантажі на дорогах, тому рушійною силою для нього є саме тягач, який є основним транспортним засобом, котрий здійснює перевезення вантажів, а власник якого є суб`єктом адміністративної відповідальності за порушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті.

Враховуючи вищенаведене, твердження апелянта про те, що учасником ДТП є не колісний транспортний засіб марки «DAF XF 105.410», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на дату ДТП не був забезпечений договором страхування, а напівпричіп марки «Schmitz S01», державний номерний знак НОМЕР_2 , не є спроможним в контексті своїх заперечень.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову.

Таким чином, Рішення Господарського суду Львівської області від 25.06.2025 у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в оскаржуваному рішенні суду.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції слід покласти на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Трача Дмитра Ярославовича б/н від 24.07.2025 (вх. № 01-05/2313/25 від 25.07.2025) залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Львівської області від 25.06.2025 у справі № 914/54/25 залишити без змін.

3.Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя О.С.Скрипчук

Суддя О.І. Матущак

Суддя Н.М.Кравчук