ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про забезпечення позову

29.12.2025м. ДніпроСправа № 904/7353/25
За заявою ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 )

про вжиття заходів до забезпечення позову

У справі

за позовом ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 )

до відповідача: ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 )

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Привільнянський олійний завод" (ідентифікаційний код 33857687; вул. Центральна, будинок 14, с. Привільне, Солонянський район, Дніпропетровська область, 52413)

про витребування частки у статутному капіталі товариства

Суддя Євстигнеєва Н.М.

С У Т Ь С П О Р У :

ОСОБА_3 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить витребувати з володіння ОСОБА_2 на користь громадянина Литовської Республіки ОСОБА_1 частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Привільнянський олійний завод" у розмірі 2 192 565,50 грн (два мільйони сто дев`яносто дві тисячі п`ятсот шістдесят п`ять гривень 50 копійок).

Разом із позовною заявою до суду надійшла заява ОСОБА_4 про вжиття заходів до забезпечення позову, в якій позивач просить:

накласти арешт на належну ОСОБА_2 частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Привільнянський олійний завод" у розмірі 2 192 565,50 грн (два мільйони сто дев`яносто дві тисячі п`ятсот шістдесят п`ять гривень 50 копійок), що становить 50% статутного капіталу товариства;

заборонити суб`єктам державної реєстрації, визначеним Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", вчиняти реєстраційні дії, передбачені Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань", щодо частки ОСОБА_2 у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Привільнянський олійний завод" у розмірі 2 192 565,50 грн (два мільйони

сто дев`яносто дві тисячі п`ятсот шістдесят п`ять гривень 50 копійок), що становить 50% статутного капіталу товариства.

ОСОБА_3 обґрунтовує необхідність вжиття заходів забезпечення позову наступним:

- ОСОБА_5 є громадянином Литовської Республіки та має частку в статутному капіталі ТОВ "Привільнянський олійний завод" у розмірі 2 192 565,50 грн, що становить 50% від загального розміру статутного капіталу. У вересні 2025 року позивачу стало відомо, що 01.08.2024 відбулася державна реєстрація змін до відомостей про товариство, в результаті чого було змінено склад засновників (учасників) юридичної особи. 01.08.2024 єдиним учасником ТОВ "Привільнянський олійний завод" значиться відповідач - ОСОБА_2 , з часткою у розмірі 4 385 131,00 грн, що становить 100% статутного капіталу товариства. Державна реєстрація зміни складу засновників (учасників) товариства від 01.08.2024 відбулася на підставі Акту приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Привільнянський олійний завод", засвідченого 28.05.2024 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зінковою Ю.Є., зареєстровано в реєстрі за № 391. Зі змісту Акту приймання-передачі від 28.05.2024 вбачається, що позивач передав відповідачу свою частку у статутному капіталі ТОВ "Привільнянський олійний завод" у розмірі 50% (вартістю 2 192 565,50 грн). Акт приймання-передачі від 28.05.2024 був складений у зв`язку з укладенням в простій письмовій формі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Привільнянський олійний завод";

- позивач зазначає, що не укладав жодних договорів купівлі-продажу своєї частки у статутному капіталі ТОВ "Привільнянський олійний завод" чи будь-яких інших договорів з метою відчуження (передачі) своєї частки на користь третіх осіб;

- в нотаріально посвідченому Акті приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ підпис, проставлений від імені позивача, виконаний не ОСОБА_6 та є підробленим, що підтверджується:

Висновком експерта № 128 від 05.12.2025, в якому зазначено, що підпис від імені ОСОБА_7 , зображення якого міститься в наданій на експертизу копії (технічному зображенні) нотаріально завіреного Акту приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Привільнянський олійний завод" ймовірно виконаний не ОСОБА_8 , а іншою особою;

інформацією Державної прикордонної служби України, згідно якої ОСОБА_3 з 11.05.2024 по 04.06.2024 перебував за межами території України та, відповідно, не міг скласти та особисто підписати Акт приймання-передачі від 28.05.2024 в присутності нотаріуса, як про те зазначено в засвідчувальному написі;

на момент складання та підписання Акту приймання-передачі від 28.05.2024, ОСОБА_3 не міг бути ідентифікований нотаріусом за тимчасовою посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 (про що зазначено в Акті), оскільки такий документ втратив свою чинність ще в 2003 році, що підтверджується інформацією наданою Державною міграційною службою України - лист № 8.1-10870/2-25 від 07.10.2025.

Наведене, на думку позивача, є підставою для вжиття заходів до забезпечення позову.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2025 справу № 904/7353/25 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані матеріали, суд дійшов висновку про її задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною першою статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Так, відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Предметом позову є вимога позивача про витребування з володіння ОСОБА_2 на користь громадянина Литовської Республіки ОСОБА_1 частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Привільнянський олійний завод" у розмірі 2 192 565,50 грн (два мільйони сто дев`яносто дві тисячі п`ятсот шістдесят п`ять гривень 50 копійок).

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

За умовами ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1); забороною відповідачу вчиняти певні дії (п.2); забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання (п.4); іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини (п. 10).

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (ч. 3 ст. 137 ГПК України).

Положеннями частини першої статті 190 Цивільного кодексу України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №910/12404/21).

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18, від 10.11.2020 у справі №910/1200/20).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Обрання належного й такого, що відповідає предмету спору, заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співмірності виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивачів, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Верховний Суд у постанові від 20.01.2025 у справі №916/2957/24 зробив висновок, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної осіб, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень. Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

З урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 ГПК, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується вжиття певного виду забезпечення позову (постанови Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №910/2795/20, від 17.12.2020 у справі №910/11857/20).

До заяви про забезпечення позову долучено, зокрема:

Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ "Привільнянський олійний завод" станом на 16.12.2025; Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ "Привільнянський олійний завод" станом на 27.05.2024; копія Акту приймання-передачі частки у статутному капіталі від 28.05.2024; копія Висновку експерта № 128 від 05.12.2025; копія листа Державної прикордонної служби України № 19_79971-25 від 08.10.2025; копія листа Державної міграційної служби України № 8.1-10870_2-25 від 07.10.2025.

Водночас вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 та постановах Верховного Суду від 15.09.2023 у справі № 916/2359/23, від 07.04.2023 у справі № 910/8671/22).

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач зазначив, що не укладав жодних договорів купівлі-продажу своєї частки у статутному капіталі ТОВ "Привільнянський олійний завод" чи будь-яких інших договорів з метою відчуження (передачі) своєї частки на користь третіх осіб. В нотаріально посвідченому Акті приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ підпис, проставлений від імені позивача, виконаний не ОСОБА_6 та є підробленим, що підтверджується наданими до позову та заяви матеріалами.

Під час розгляду заяви про накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, а тому може застосовуватися в справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору (п.13 постанови Верховного Суду від 15.09.2019 у справі №915/870/18.

Ціна позову у даній справі становить 2192565,5грн, яка складається з вартості частки у статутному капіталі за даними Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань.

Верховний Суд у постанові від 29.06.2023 у справі №918/124/23, вирішуючи питання щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на частку у статутному капіталі зазначив, що відчуження спірної частки до завершення розгляду спору, призведе до необхідності звернення позивача до суду з іншими позовами.

Суд відзначає, що накладення арешту на частку в статутному капіталі у розмірі 2192565,5грн (50%), що належить відповідачу жодним чином не вплине на поточну господарську діяльність ТОВ, адже не впливає на можливість укладання договорів з контрагентами, здійснення поточної господарської діяльності.

Суд погоджується з доводами заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості захисту свого права на корпоративні права, оскільки у випадку відчуження корпоративних прав заявнику доведеться додатково звертатись до суду з додатковими вимогами, що нівелюватиме ефективність судового захисту в межах цієї справи.

Водночас, існування таких заходів надасть реальну можливість поновлення порушених прав заявника за захистом яких він має намір звернутися до суду (у випадку задоволення його позову), адже метою такого позову є відновлення права власності на частку в розмірі 50% статутного капіталу ОСОБА_4 , майнова цінність якої і полягає в її активах, на базі яких останнє здійснює свою господарську діяльність і, відповідно, забезпечує можливість отримання прибутку його власнику.

Отже, заявлений захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на частку у статутному капіталі товариства, перебуває в логічному зв`язку з позовними вимогами про витребування цієї частки, що заявляє позивач, що, зокрема, узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29.03.2021 у справі №910/16800/20.

Таким чином, суд дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи документами підтверджується існування обставин можливості вчинення ОСОБА_2 дій, які у випадку задоволення позову заявника нівелюють мету звернення з ним, адже зумовлять необхідність з метою відновлення порушених корпоративних прав позивача звертатися до суду із новим позовом.

Вимога заявника забезпечити позов шляхом заборони вчиняти реєстраційні дії щодо частки у статутному капіталі у цій справі підлягає задоволенню як така, що узгоджується з предметом спору та заявленого позову.

У такий спосіб окреслюється вичерпне коло реєстраційних дій, що забороняються вчиняти, попереджуються потенційні обмеження прав та законних інтересів юридичної особи, ризик втручання в її господарську діяльність та сприяє забезпеченню принципу ефективного захисту прав у судовому процесі.

При цьому, як відповідний арешт, так і заборона державним реєстраторам вносити чітко визначені зміни до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Привільнянський олійний завод" є тимчасовими та не мають своїм наслідком будь-якого перешкоджання господарській діяльності такого товариства. Тобто вжиття спірних заходів забезпечення позову спрямоване на запобігання імовірним порушенням корпоративних прав позивача, забезпечуючи збалансованість інтересів сторін.

На підставі викладеного вище суд вважає співмірним і таким, що забезпечує баланс інтересів сторін, захід забезпечення позову у вигляді: арешту та заборони органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам, нотаріусам тощо вчиняти реєстраційні дії щодо частки ОСОБА_2 у статутному капіталі.

Верховний Суд у постанові №918/124/23 від 29.06.2023 звернув увагу, що забезпечення позову є підтримання "status quo", поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кюблер проти Німеччини" (заява №32715/06). У зв`язку з цим вжиття відповідних заходів забезпечення позову матиме наслідком збереження існуючого станом на момент подання заяви стану - збереження спірної частки у статутному капіталі у власності відповідача. Тому відсутні підстави вважати, що права відповідачів та баланс інтересів будуть порушені.

При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Таким чином Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого судового рішення, що повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Частиною шостою статті 140 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

В частині першій статті 141 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

В даному випадку суд не вбачає підстав задля застосовування зустрічного забезпечення з огляду на те, що відповідні заходи не призведуть до негативних наслідків для відповідача чи інших осіб, більше того, такі заходи носять тимчасовий характер, що є адекватною мірою та балансом інтересів сторін у такій ситуації.

Аналогічні позиції щодо такого питання викладені у постановах Верховного Суду у справі №916/870/18 від 15.01.2019 та № 916/73/19 від 27.06.2019.

Виходячи з вищевикладеного, заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 42, 136-141, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на належну ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Привільнянський олійний завод" (ідентифікаційний код 33857687; вул. Центральна, будинок 14, с. Привільне, Солонянський район, Дніпропетровська область, 52413) у розмірі 2 192 565,50 грн (два мільйони сто дев`яносто дві тисячі п`ятсот шістдесят п`ять гривень 50 копійок), що становить 50% статутного капіталу товариства.

Заборонити суб`єктам державної реєстрації, визначеним Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", вчиняти реєстраційні дії, передбачені Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань", щодо частки ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Привільнянський олійний завод" (ідентифікаційний код 33857687; вул. Центральна, будинок 14, с. Привільне, Солонянський район, Дніпропетровська область, 52413) у розмірі 2 192 565,50 грн (два мільйони сто дев`яносто дві тисячі п`ятсот шістдесят п`ять гривень 50 копійок), що становить 50% статутного капіталу товариства.

Стягувач: ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 )

Боржники:

ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 )

Товариство з обмеженою відповідальністю "Привільнянський олійний завод" (ідентифікаційний код 33857687; вул. Центральна, будинок 14, с. Привільне, Солонянський район, Дніпропетровська область, 52413)

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом, набирає законної сили з дати її прийняття та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Дата набрання ухвалою законної сили 29.12.2025.

Строк пред`явлення ухвали до виконання становить три роки - до 30.12.2028.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.М. Євстигнеєва