ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2025 р. Справа№ 911/82/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Коробенка Г.П.

Сибіги О.М.

при секретарі судового засідання: Нагулко А.Л.

за участю представників сторін:

від позивача: Лабутіна О.А, самопредставництво;

від відповідача: Войтенко В.В., адвокат;

від третьої особи 1: не з`явився;

від третьої особи 2: не з`явився;

від третьої особи 3: Барановська А.М., самопредставництво,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Київській області

на рішення Господарського суду Київської області від 01.04.2025 (повний текст складено 17.04.2025)

у справі № 911/82/24 (суддя Антонова В.М.)

за позовом Управління поліції охорони в Київській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Альфа-Буд"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Ірпінська міська рада Київської області (третя особа-1),

треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Котелко Світлани Дмитрівни (третя особа-2),

Міністерство юстиції України (третя особа-3)

про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса, скасування державної реєстрації права постійного користування та поновлення права постійного користування,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У січні 2024 року Управління поліції охорони в Київській області (далі - Управління, позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Альфа-Буд" (далі - ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Альфа-Буд", відповідач) про:

- визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Котелко Світлани Дмитрівни від 16.07.2021 № 59302859 (з відкриттям розділу) про зміну правокористувача земельної ділянки з кадастровим номером :01:028:0009 з Управління поліції охорони в Київській області на ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Альфа-Буд";

- скасування державної реєстрації права постійного користування за Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Альфа-Буд" земельною ділянкою, що розташована за адресою: Київська обл., м. Ірпінь, вул. Березня, 23, площею 1,1167 з кадастровим номером :01:028:0009, здійснену на підставі рішення від 16.07.2021 № 59302859, прийнятого приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Котелко Світланою Дмитрівною в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно;

- поновлення права постійного користування за Управлінням поліції охорони в Київській області земельною ділянкою з кадастровим номером :01:028:0009, що розташована за адресою: Київська обл., м. Ірпінь, вулиця 8 Березня, 23, площею 1,1167, яке існувало до державної реєстрації, здійсненої на підставі рішення приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Котелко Світланою Дмитрівною від 16.07.2021 № 59302859.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №152640 від 07.04.2006 позивач є постійним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером :01:028:0009, а Договором №3766/16 від 19.08.2016, укладеним з відповідачем, яким позивач передав зазначену земельну ділянку відповідачу під забудову, не передбачено передачі спірної земельної ділянки в постійне користування, власність або зміну постійного землекористувача в будь-яких Державних реєстрах.

Також позивач стверджував, що ним не надавалось згоди щодо внесення змін постійного землекористувача спірної земельної ділянки, а тому внесення таких змін є незаконним, вказував на те, що не звертався до Ірпінської міської ради Київської області з клопотанням про припинення землекористування спірною земельною ділянкою, не надавав ніяких довіреностей або доручень відповідачеві на здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо зазначеної земельної ділянки від свого імені.

Крім того, позивач у позовній заяві посилався на те, що право постійного користування земельними ділянками характеризується обмеженим суб`єктно-об`єктним складом: об`єктом права власності можуть бути лише земельні ділянки державної або комунальної власності; суб`єктами можуть бути лише юридичні особи, а саме: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності, до яких відповідач не відноситься.

Поряд з цим, за твердженням позивача, в Державному реєстрі речових прав не відображена інформація про реєстраційні дії приватного нотаріуса Котелко С.Д. щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:028:0009, розташованої за адресою Київська обл., м. Ірпінь, вул. 8 Березня, 23, площею 1,1167 га, про які позивача повідомило Міністерство юстиції України у листі від 02.02.2023.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.02.2024 залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Ірпінську міську раду Київської області (далі - Ірпінська міська рада, третя особа 1) та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Котелко Світлани Дмитрівни (далі - приватний нотаріус Котелко С.Д., третя особа 2) і Міністерство юстиції України (далі - Мін`юст, третя особа 3).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Київської області від 01.04.2025 у справі №911/82/24 у задоволені позову Управління поліції охорони в Київській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Альфа-Буд", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору стороні позивача: Ірпінська міська рада Київської області, треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору стороні відповідача: Приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Котелко Світлани Дмитрівни; Міністерство юстиції України про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса, скасування державної реєстрації права постійного користування та поновлення права постійного користування відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, посилаючись на встановлені обставини щодо: передачі позивачем, як постійним землекористувачем, спірної земельної ділянки державної форми власності в безоплатне користування юридичній особі приватного права - відповідачу для забудови на підставі укладеного між ними Договору, доказів розірвання чи визнання якого недійсним матеріали справи не містять, зміни цільового призначення земельної ділянки з "для обслуговування адміністративного корпусу, гаражів та АЗС" на "для будівництва і обслуговування багатоквартирного будинку", а також наявності факту реєстрації за відповідачем за адресою: Київська область, місто Ірпінь, вулиця 8 Березня, 23, права приватної власності на незавершене будівництво (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), дійшов висновку про обрання позивачем неналежного способу захисту своїх порушених прав, оскільки навіть у випадку задоволення заявлених позовних вимог та скасування рішення про реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою державної форми власності і поновлення права користування на неї за позивачем, це не гарантуватиме повторної реєстрації права користування цією земельною ділянкою за відповідачем за умови наявності Договору, укладеного самим же позивачем із відповідачем.

При цьому суд першої інстанції зауважив, що власник спірної земельної ділянки не позбавлений права на звернення до суду з позовними вимогами щодо дійсності договору, укладеного між позивачем та відповідачем, чи усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Поряд з цим, судом першої інстанції враховано, що позивачем не надано до матеріалів справи рішення від 16.07.2021 №59302859, прийнятого приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Котелко С.Д., жоден із наявних в матеріалах справи витягів чи інформаційних довідок з Державних реєстрів не містить посилання на таке рішення, клопотання про витребування вказаного рішення чи матеріалів реєстраційної справи позивачем не заявлялося.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Управління 06.05.2025 звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 01.04.2025 у справі № 911/82/24 скасувати; прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі; судовий збір покласти на відповідача.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки прийняте з порушенням норм процесуального права та при неправильному застосуванні норм матеріального права, викладені у ньому висновки суду не відповідають фактично встановленим обставинам справи.

Так, скаржник вказує на те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення:

- не враховано, що обраний позивачем спосіб захисту свого незаконно порушеного права є єдино можливим ефективним способом захисту і забезпечує поновлення порушеного права, оскільки за фактично встановленими у даній справі обставинами у відповідача були відсутні правові підстави для державної реєстрації права постійного користування спірною земельною ділянкою;

-з посиланням на неефективний спосіб захисту не вказано на спосіб захисту, який є ефективним у даних спірних правовідносинах для відновлення прав позивача як постійного землекористувача;

- не застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а саме: статтю 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень";

-не надано оцінку встановленим обставинам стосовно того, що у Інформаційних довідках з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.02.2022, 11.04.2023, 08.11.2023, на які посилався позивач в позовній заяві, зазначено про зміну правокористувача спірної земельної ділянки з позивача на відповідача, проте в них не міститься відомостей про індексний номер прийнятого про це рішення, дату його формування, прізвище та власне ім`я державного реєстратора прав на нерухоме майно;

-залишено поза увагою те, що позивач неодноразово у позовній заяві, у письмових та усних поясненнях вказував на те, що про рішення приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Котелко С. Д від 16.07.2021 №59302859 про зміну правокористувача спірної земельної ділянки дізнався лише з листа Міністерства від 02.02.2023 №12186/10909-16-23/33.3, так як у Державному реєстрі не відображено необхідних даних про здійснення відповідної реєстраційної дії, а міститься лише її результат, що свідчить про незаконне втручання приватного нотаріуса в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно;

- безпідставно не взято до уваги відомості з Інформаційної довідки від 01.02.2022 №297313435 про те, що підставою для державної реєстрації 21.09.2017 за відповідачем права постійного користування спірною земельною ділянкою на підставі рішення державного реєстратора Кашнікова Р.Е. за індексним номером 37286724 від 27.09.2017 слугували: договір №3766/16 від 19.08.2016, додаткова угода №1 від 20.04.2017, виписка б/н від 09.07.2021, видавник ПН Калинушка О.О., паспорт громадянина України, серія та номер СТ300146, довіреність б/н від 29.07.2021, видавник: відповідач, оскільки неможливо здійснити реєстраційні дії 21.09.2017, надавши виписки і довіреність, датовані 2021 роком. Зазначений факт підтверджує те, що незаконна реєстраційна дія щодо зміни правокористувача була дійсно проведена у 2021 році, а не у 2017 році , як зазначає суд першої інстанції, отже висновки суду суперечать фактично встановленим обставинам справи;

-не враховано, що укладений між сторонами Договір від 19.08.2016 №3766/16 не надавав відповідачу право вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а передбачав лише право побудувати багатоквартирний будинок на земельний ділянці, яка передана йому як будівельний майданчик, що належить державі в особі позивача як постійного землекористувача, до яких відповідач не відноситься;

-не надано оцінку тому факту, що здійснена оскаржувана дія по зміні права постійного землекористувача з позивача на відповідача була незаконно проведена приватним нотаріусом в Івано-Франківській області щодо земельної ділянки, яка розташована в Київській області, в порушення встановленого законом обмеження територіальної дії.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2025 апеляційну скаргу Управління на рішення Господарського суду Київської області від 01.04.2025 у справі № 911/82/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Кравчук Г.А. (суддя-доповідач), судді: Хрипун О.О., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2025 апеляційну скаргу Управління на рішення Господарського суду Київської області від 01.04.2025 у справі № 911/82/24 залишено без руху на підставі статті 174, частини 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надано скаржнику десять днів з моменту отримання ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали, скаржником 14.05.2025 усунуто недоліки апеляційної скарги та надано суду докази надсилання копії апеляційної скарги і доданих до неї документів третім особам у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління на рішення Господарського суду Київської області від 01.04.2025 у справі № 911/82/24; справу призначено до розгляду на 08.07.2025 о 15 год 20 хв; запропоновано учасникам справи вчинити певні процесуальні дії у встановлений судом строк; витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи №911/82/24.

28.05.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №911/82/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2025 розгляд апеляційної скарги Управління на рішення суду першої інстанції у даній справі відкладено на 18.09.2025 о 10 год 40 хв.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2025 клопотання представника відповідача адвоката Войтенка В.В. про відкладення розгляду справи задоволено: розгляд апеляційної скарги Управління на рішення Господарського суду Київської області від 01.04.2025 у справі №911/82/24 відкладено на 28.10.2025 о 14 год 40 хв.

Розпорядженням В.о. Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2025 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку з перебуванням судді Хрипуна О.О. у відпустці.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2025 апеляційну скаргу Управління на рішення Господарського суду Київської області від 01.04.2025 у справі №911/82/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А., суддів Коробенка Г.П., Сибіги О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 зазначеною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Управління на рішення Господарського суду Київської області від 01.04.2025 у справі № 911/82/24, розгляд справи призначено на 04.12.2025 об 11 год 00 хв.

У судовому засіданні 04.12.2025 під час розгляду справи було зафіксовано збій в роботі підсистеми відеоконференцзв`язку, що призвело до неможливості продовження здійснення технічної фіксації судового засідання, що підтверджується актом Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2025.

У зв`язку з наведеним, у судовому засіданні 04.12.2025 судом апеляційної інстанції оголошено перерву у справі №911/82/24 до 13 год 10 хв 09.12.2025, про що постановлено відповідну ухвалу.

Правові позиції інших учасників справи щодо поданої апеляційної скарги.

02.06.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Альфа-Буд" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Узагальнені доводи відповідача у відзиві на апеляційну скаргу зводяться до того, що вимоги позивача про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса, скасування державної реєстрації права постійного користування та поновлення права постійного користування є неефективним способом захисту, адже позивач має Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №152640 від 07.04.2006, а тому має заявити саме віндикаційний позов. З огляду на це зазначені позовні вимоги задоволенню не підлягають, а суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відмову в задоволенні позову за таких підстав.

02.06.2025 до Північного апеляційного господарського суду через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від Мін`юсту надійшло пояснення на апеляційну скаргу позивача, в якому третя особа 3 просить прийняти справедливе, законне та обґрунтоване рішення.

У поясненні Мін`юст, акцентуючи увагу на тому, що розгляд ним скарг у сфері державної реєстрації здійснюється у межах компетенції, визначеної законом, зокрема на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, надає відомості щодо результатів розгляду скарг Управління, що надходили до Міністерства 03.02.2022 та 23.02.2023.

Інші учасники справи не скористалися правом на подання відзиву (пояснення) на подану позивачем апеляційну скаргу в установлених порядку та строк, однак зазначене не перешкоджає апеляційному перегляду рішення суду першої інстанції у даній справі.

Заявлене у справі клопотання та результати його розгляду.

03.12.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача адвоката Войтенко В.В. надійшло клопотання про приєднання додаткових доказів до матеріалів справи, в якому останній просить суд апеляційної інстанції долучити до матеріалів судової справи копію заяви від 27.11.2025 про припинення права користування земельною ділянкою, витяг з Державного реєстру речових прав від 01.12.2025 за №454351354 про проведення державної реєстрації припинення відповідного речового права та врахувати відповідну обставину під час розгляду апеляційної скарги позивача.

Мотивуючи зазначене клопотання, представник відповідача вказує, що однією із вимог позивача у цій справі є вимога про скасування державної реєстрації за відповідачем права постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:028:0009 загальною площею 1,1167 га. Докази, які відповідач просить долучити до матеріалів цієї справи, підтверджують, що 28.11.2025 на підставі заяви ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Альфа-Буд" від 27.11.2025 про припинення права користування земельною ділянкою кадастровий :01:028:0009, загальна площа 1,1167 га, державним реєстратором проведено державну реєстрацію припинення відповідного речового права землекористування відповідача на вказану земельна ділянку.

В обґрунтування поважності причин подання даних доказів до суду апеляційної інстанції, заявник вказує, що зазначені додаткові докази отримані ним вже після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення.

Колегія суддів апеляційного господарського суду за результатами розгляду клопотання відповідача про приєднання доказів ухвалою, постановленою без оформлення окремого документа із зазначенням про це у протоколі судового засідання від 04.12.2025, його відхилила з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (частини 1, 3 статті 80 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина 8 статті 80 ГПК України).

Відповідно до статті 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Разом з тим, відповідно до статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постанові від 18.06.2020 у справі №909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку на відповідача).

Отже, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає. Клопотання повинно містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, диспозитивність, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є одними з основних засад судочинства, закріпленими у статті 124 Конституції України, статтях 2, 7, 13, 14 ГПК України. Принцип диспозитивності передбачає, зокрема, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи та в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих сторонами.

Така обставина, як відсутність обґрунтування, в чому полягає винятковість неподання зазначених доказів до суду першої інстанції, виключає можливість прийняття апеляційним господарським судом додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України (постанови Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 914/1725/19; від 12.01.2021 у справі № 01/1494(14-01/1494); від 15.12.2020 у справі № 925/1052/19; від 21.04.2021 у справі № 906/1179/20).

Водночас, така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання відповідачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17, від 06.03.2019 у справі №916/4692/15, від 11.09.2019 по справі № 922/393/18; від 21.01.2021 у справі № 908/3359/19).

Як убачається з матеріалів справи додаткові докази (заява відповідача державному реєстратору та витяг з Державного реєстру речових прав), які долучено до поданого відповідачем клопотання від 03.12.2025, складені (створені) після ухвалення оскаржуваного у даній справі рішення, 27.11.2025 та 01.12.2025 відповідно, що не заперечується заявником.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що надані відповідачем додаткові докази не можуть бути прийняті до розгляду, оскільки не були подані до суду першої інстанції та створені після ухвалення рішення у даній справі, тобто не існували на момент вирішення відповідного спору між сторонами у суді першої інстанції.

Явка представників сторін.

У судове засідання 09.12.2025 з`явилися представники позивача, відповідача та третьої особи 3.

Треті особи 1, 2 не забезпечили участь у судовому засіданні своїх представників, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, із заявами до суду про відкладення розгляду справи з зазначенням будь-яких поважних причин неможливості явки представників у судове засідання не зверталися.

Враховуючи наведене, висновки Європейського суду з прав людини у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", а також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представників третіх осіб.

Присутній у судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просить її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача заперечив вимоги апеляційної скарги, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи 3 просить апеляційний господарський суд прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як свідчать матеріали справи, 16.03.2006 Ірпінською міською радою прийнято рішення №1754-46-IV "Про надання в постійне користування земельної ділянки Управлінню Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області для обслуговування адміністративного корпусу, гаражів та АЗС за адресою: м. Ірпінь, вул. 8 Березня, 23" (а.с. 94, том 2).

На підставі рішення Ірпінської міської ради №1754-46-IV від 16.03.2006 Управлінню Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області видано Державний акт серії ЯЯ №152640 від 07.04.2006 на право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:028:0009, площею 1,1167 га, що розташована за адресою: Київська область, місто Ірпінь, вулиця 8 Березня, 23, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №159 (а.с. 36, том 1).

У вказаному Державному акті цільовим призначенням (використанням) земельної ділянки зазначено: для обслуговування адміністративного корпусу, гаражів та АЗС.

Позивач є правонаступником Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ.

Відповідно до спільного наказу Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції України №232/374 від 31.01.2016 "Про передачу нерухомого майна" вирішено здійснити в установленому порядку безоплатну передачу нерухомого майна зі сфери управління Міністерства внутрішніх справ України, а саме з балансу регіональних підрозділів ДСО при ГУМВС (УМВС) України до сфери управління Національної поліції України, а саме на баланс регіональних Управлінь поліції охорони (а.с. 83-86, том 2).

Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області передало Управлінню поліції охорони в Київській області (позивачу), адміністративний будинок, гаражі, огорожі та земельну ділянку площею 1, 1167 га за адресою: Київська область, місто Ірпінь, вулиця 8 Березня, 23, що підтверджується Актом приймання-передачі від 01.04.2016, який затверджений спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції України №451/459 від 01.06.2016 "Про затвердження актів приймання-передачі майна, прав та обов`язків" (87-92, том 2).

Міністерство внутрішніх справ листом за вих.№8044/05/25-2016 від 01.06.2016 повідомило Департамент поліції охорони Національної поліції України, що не заперечує щодо переоформлення земельної ділянки за адресою вулиця 8-го Березня, 23 у місті Ірпінь зі зміною цільового призначення для будівництва житлового будинку та передачею позивачу (а.с. 40, том 2).

Зазначену згоду Міністерства внутрішніх справ України щодо зміни цільового призначення частини земельної ділянки Департамент поліції охорони НПУ листом від 10.06.2016 за №2219/43/н/02-2016 надіслав на адреса позивача (а.с. 39, том 2).

10.08.2016 позивач звернувся до Департаменту поліції охорони із доповідною запискою за вих. №1263/43/30/102-2016 (а.с. 42, том 2), у якій зазначив, що в нього в користуванні на підставі Державного акта серії ЯЯ №152640 від 07.04.2006 перебуває земельна ділянка площею 1,1167 га, значну частину якої займає адміністративна будівля №23, решта площі земельної ділянки не використовується, а тому просив надати згоду на побудову відповідачем багатоквартирного житлового будинку.

У відповідь на зазначене звернення Департамент поліції охорони листом за вих. №3394/43/11/02-2016 від 29.08.2016 повідомив позивача про можливість будівництва житлового будинку лише після зміни цільового призначення земельної ділянки, у зв`язку з чим запросив у позивача відомості щодо вирішення питання про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки та проект інвестиційного договору з відповідачем.

19.08.2016 між позивачем (сторона-1) та відповідачем (сторона-2) укладено Договір №3766/16 (далі - Договір), відповідно до пункту 1 якого сторона-1 надає під забудову частину земельної ділянки (будівельний майданчик) стороні-2 у наступному порядку:

I етап - сторона-1 передає стороні-2 право на виконання функцій по зміні цільового призначення частини земельної ділянки та виготовлення проектної документації;

II етап - після зміни цільового призначення та письмового погодження проектної документації стороною-1, остання погоджує отримання дозвільної документації (містобудівні умови і обмеження, декларація про початок виконання будівельних робіт, декларація про готовність об`єкту до експлуатації та інші необхідні документи), залучення генпідрядних, підрядних та субпідрядних організацій для виконання будівельно-монтажних робіт на об`єкті, введення в експлуатацію приміщень, будинків, будівель та споруд у складі об`єкта з подальшим оформленням права власності на об`єкти нерухомості, а сторона-2 приймає права та обов`язки замовника будівництва об`єкта, що передається стороною-1 і зобов`язується за власні та/або кошти третіх осіб забезпечити розробку проектної документації, здійснити будівництво об`єкта, введення його в експлуатацію у встановлені законодавством та цим договором терміни.

За змістом пункту 1.1 Договору сторони домовились, що сторони спільними зусиллями здійснюють зміну цільового призначення земельної ділянки для будівництва об`єкту.

Усі витрати, пов`язані з будівництвом об`єкту покладаються на сторону-2 (пункт 1.1.1 Договору).

Сторони в преамбулі Договору узгодили, що терміни в цьому Договорі вживаються у такому значенні:

Будівельний майданчик - територія, надана стороною-1 для будівництва об`єкту;

Об`єкт - будівництво багатоквартирного житлового комплексу з об`єктами громадської інфраструктури, за адресою: вул. 8-го Березня, 23, м. Ірпінь, Київська область на земельній ділянці, будівництво якої здійснюватиметься стороною-2 на визначених даним Договором умовах;

Земельна ділянка - частина земельної ділянки необхідна для забудови загальною площею 1,1167 га, розташована за адресою: вулиця 8-го Березня, 23, місто Ірпінь, Київська область, яка належить стороні-1 на праві постійного користування та за цільовим призначенням відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови відповідно до державного акта серія ЯЯ №152640 від 07.04.2006.

Строком Договору є час, протягом якого сторони будуть здійснювати свої права та виконувати свої обов`язки відповідно до Договору. Договір вважається укладеним і набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за Договором (пункт 15.1 Договору).

Також 19.08.2016 сторонами підписано Акт прийому-передачі будівельного майданчику (Додаток №1 до Договору), відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв частину земельної ділянки (будівельний майданчик), розташованої за адресою: вул. 8-го Березня, 23, м. Ірпінь, Київська область для здійснення будівництва об`єкту, а саме: будівництво багатоповерхових житлових будинків (житлового комплексу), згідно з наведеними характеристиками (а.с. 49, том 1).

Позивачем на виконання доручення Департаменту поліції охорони від 29.08.2016 №3393/43/11/02-2016 на адресу останнього разом із доповідною запискою за вих.№1382/43/30/1/02/2016 від 06.09.2016 направлено копію Договору №3766/16 від 19.08.2016 (а.с. 44, том 2).

Рішенням балансової комісії Департаменту поліції охорони від 5.09.2016 № 29 позивачу надано дозвіл на оформлення довіреності відповідачу щодо зміни цільового призначення частини спірної земельної ділянки під будівництво житлового будинку, що підтверджується листом Департаменту поліції охорони від 20.09.2016 №3759/43/11/02-2016 (а.с. 45, том 2).

Довіреністю від 15.09.2016, вчиненою від імені Управління начальником Клименком В.М., посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Писанчин І.І. та зареєстрованою в реєстрі за №2394, уповноважено Білоголового Я.О. та Бондаренко О.Ю. представляти інтереси УПО Київської області з правом замовлення, одержання необхідних документів, укладення відповідних договорів з питання внесення відомостей до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та вчинення комплексу дій, пов`язаних зі зміною цільового призначення земельної ділянки (її частини), що розташована за адресою: вулиця 8-го Березня, 23, місто Ірпінь, Київська область, та розроблення проекту землеустрою для зміни цільового призначення земельної ділянки під будівництво багатоквартирного житлового будинку з адміністративними корпусами або будівлями об`єктами громадської інфраструктури (а.с. 46-47, том 2). Довіреність видана без права передоручення строком на три роки та дійсна до 15.09.2019.

Як убачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за індексним номером 77448320 від 29.12.2016 державним реєстратором виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області Дроботовою Л.Д. 23.12.2016 здійснено державну реєстрацію за позивачем іншого речового права - права постійного користування земельною ділянкою (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 109) з кадастровим номером :01:028:0009, площею 1,1167 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, адреса: Київська обл., м. Ірпінь, вулиця 8 Березня, земельна ділянка 23, про що внесено запис за номером 18406024 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 33275112 від 29.12.2016 (а.с. 93- зворотна сторона, том 2).

Зазначене право постійного користування спірною земельною ділянкою, як свідчать відомості Державного реєстру речових прав, виникло у позивача на підставі Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою №159 від 07.04.2006, виданого Ірпінським міським відділом Київської РФ центру ДЗК.

20.04.2017 сторонами підписано Додаткову угоду №1 до Договору, якою, зокрема, пункт 1 Договору викладено у новій редакції: "Для реалізації цього договору сторона-1 надає під забудову земельну ділянку (будівельний майданчик) стороні-2 у наступному порядку:

I етап - сторона-1 передає стороні-2 право на виконання функцій по зміні цільового призначення земельної ділянки та виготовлення проектної документації;

II етап - сторона-1 підписанням даного договору передає всі функції замовника будівництва, що передбачені чинним містобудівним законодавством України, що діє на момент виникнення відповідних правовідносин, стороні-2".

На підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області Кашнікова Руслана Едуардовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37286724 від 27.09.2017, за позивачем 21.09.2017 зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:028:0009, площею 1, 1167 га, яка розташована за адресою: Київська область, місто Ірпінь, вулиця 8 Березня, земельна ділянка 23, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування багатоквартирного будинку, про що вчинено запис за номером 22540655 (спеціальний розділ), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер 98960600 від 29.09.2017 (а.с. 37, том 1).

Згідно із вказаним витягом підстава виникнення іншого речового права: державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, серія та номер: 159, виданий 07.04.2006, видавник: Ірпінський міський відділ Київської РФ центру ДЗК; витяг з ДЗК серія та номер: НВ-016, виданий 06.12.2016, видавник: Управління Держземагенства у м. Ірпені Київської області.

Також відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, індексний номер 265705935 від 14.07.2021 (далі - Інформаційна довідка, а.с. 56-59, том 1) на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області Кашнікова Руслана Едуардовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37286724 від 27.09.2017, за позивачем 21.09.2017 зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:028:0009 площею 1, 1167 га, яка розташована за адресою: Київська область, місто Ірпінь, вулиця 8 Березня, земельна ділянка 23, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування багатоквартирного будинку, номер запису 22540655.

Крім того, відповідно до цієї Інформаційної довідки за адресою: Київська область, місто Ірпінь, вулиця 8 Березня, 23, зареєстровано право власності на об`єкти нерухомого майна, що розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :01:028:0009:

-право приватної форми власності відповідача на незавершене будівництво (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), запис про що за номером 28539417 внесено на підставі рішення (з відкриттям розділу) державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Садківської сільської ради Київської області Бродюк Ірини Юріївни за індексним номером 43675288 від 25.10.2018;

-право державної форми власності позивача на нежитлові приміщення: адмінбудівлю площею 554,8 кв. м та гараж площею 274,5 кв.м, запис про що за номером 28497714 внесено на підставі рішення (з відкриттям розділу) державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Садківської сільської ради Київської області Бродюк Ірини Юріївни за індексним номером 43630656 від 23.10.2018.

Проте, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за індексним номером 297313435 від 01.02.2022 (а.с. 53-55, том 1) убачається, що на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області Кашнікова Руслана Едуардовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37286724 від 27.09.2017, право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:028:0009 площею 1, 1167 га, яка розташована за адресою: Київська область, місто Ірпінь, вулиця 8 Березня, земельна ділянка 23, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування багатоквартирного будинку, номер запису 225406455, зареєстровано 21.09.2017 за відповідачем.

Із вказаної Інформаційної довідки слідує, що підставою для державної реєстрації права постійного користування спірною земельною ділянкою за відповідачем слугували: договір №3766/16 від 19.08.2016, додаткова угода №1 від 20.04.2017, виписка б/н від 09.07.2021 видавник ПН Калинушка О.О., паспорт громадянина України, серія та номер СТ300146, довіреність б/н від 29.07.2021 видавник: відповідач.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем, як замовником, отримано дозволи на виконання будівельних робіт №КС54 від 16.08.2021, №КС66 від 16.08.2021, №КС39 від 16.08.2021, а саме на будівництво житлових будинків по вулиці 8-березня, 23 в місті Ірпінь, Київська область.

02.02.2022 позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в зв`язку з виявленням незаконного внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо постійного землекористувача спірною земельною ділянкою, на підставі якої відкрито кримінальне провадження №0000173 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 361 Кримінального кодексу України, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру судових розслідувань (а.с. 92-93, том 1).

Позивачем на адресу Міністерства юстиції України направлено скаргу за вих.№419/43/30/01-2022 від 03.02.2022, в якій зазначено, що 02.02.2022 йому стало відомо про незаконне внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно шляхом отримання довідки №297313435 від 01.02.2022, в частині зміни постійного правокористувача земельної ділянки. При цьому позивач вказав, що укладеним з відповідачем Договором не надавав згоди на зміну користувача спірної земельної ділянки, а тому просив скасувати запис в частині зазначення землекористувачем відповідача та поновити попередній запис, в якому постійним землекористувачем є позивач, також просив встановити суб`єкта державної реєстрації та провести перевірку незаконного внесення змін (а.с. 60-61, том 1).

Наказом Міністерства юстиції України №2549/5 від 19.06.2022 скаргу позивача від 03.02.2022 №419/43/30/01-2022 задоволено; скасовано рішення від 08.08.2017 №36515041, прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області Кашніковим Русланом Едуардовичем; виконання наказу покладено на Офіс протидії рейдерству (а.с. 63-68, том 1).

30.11.2022 позивачем направлено на адресу Міністерства юстиції України лист за №2987/43/30/01-2022, в якому зазначено, що згідно з інформацією, отриманою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 15.11.2022 правокористувачем спірної земельної ділянки все ще є відповідач, тому просив надати інформацію щодо виконання наказу від 19.06.2022 №2549/5 (а.с. 69, том 1).

Міністерство юстиції України листом за вих. №2438//33.3 від 09.01.2023 повідомило позивача про неможливість виконання наказу Міністерства юстиції України №2549/5 від 19.06.2022 у зв`язку з тим, що розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:028:0009 закрито на підставі рішення про закриття розділу від 08.08.2017 №36515392, яке не було скасовано (а.с. 70-71, том 1).

18.01.2023 позивачем на адресу Міністерства юстиції України листом за вих. №358/43/30/04-2023 направлено запит щодо надання інформації стосовно того, яким чином при наявності рішення про закриття розділу №365515392 від 08.08.2017, в період з 21.04.2021 по 01.02.2022 у закритий розділ було внесено зміни, а саме змінено правокористувача спірної земельної ділянки з Управління на ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Альфа-Буд".

У відповідь на зазначений запит Мін`юст листом від 02.02.2023 №12186/10909-16-23/33.3 повідомив позивача, що на підставі рішення від 27.09.2017 №37286724 державним реєстратором Кашніковим Р.Е. внесено до спеціального розділу Державного реєстру прав запис про право постійного користування земельною ділянкою за номером 2540655 за Управлінням поліції охорони в Київській області. На підставі рішення від 16.07.2021 №59302859, прийнятого приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Котелко Світланою Дмитрівно (спірне рішення), внесено зміни до запису про право постійного користування земельною ділянкою №22540655, а саме - змінено правокористувача на ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Альфа-Буд"(а.с.73-75, том 1).

Позивачем на адресу Мін`юсту 20.02.2023 направлено скаргу за вих.№657/43/30/01-2023 з вимогою скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно в частині зміни постійного землекористувача земельною ділянкою, що розташована за адресою; Київська обл., м. Ірпінь, вул. Березня, 23, площею 1,1167 (№ 22540655), внесеного на підставі рішення від 16.07.2021 №59302859, прийнятого приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Котелко Світланою Дмитрівною та поновити попередній запис, в якому постійним землекористувачем є Управління, чим привести його у відповідність до законодавства (а.с. 76-78, том 1).

Вказана скарга Управління обґрунтована такими обставинами:

-в Інформаційній довідці №265705935 від 14.07.2021 постійним правокористувачем спірної земельної ділянки зазначено Управління, а вже в Інформаційній довідці №297313435 від 01.02.2022 правокористувачем значиться відповідач, при цьому в останній не міститься відомостей про суб`єкта державної реєстрації, який здійснив відповідні зміни;

- у своїй попередній скарзі позивач просив встановити суб`єкта державної реєстрації та провести перевірку незаконного внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно в частині зміни постійного правокористувача земельною ділянкою, з Управління на ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Альфа-Буд";

- проте, у висновку Мін`юсту, складеному за результатами попередньої скарги, вказано, що позивачем оскаржується рішення від 08.08.2017 №36515041, прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області Кашніковим Русланом Едуардовичем щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:028:0009;

- у мотивувальній частині висновку Мін`юсту зазначено, що з відомостей Державного реєстру встановлено, що на підставі оскаржуваного рішення державним реєстратором Кашніковим Р.Е. припинено право власності (номер запису про право власності 18405660) Ірпінської міської ради Київської області та право постійного користування (номер запису про інше речове право 18406024) Управління на земельну ділянку;

- вказані висновки Мін`юсту не відповідають вимогам, викладеним у попередній скарзі, таким чином наказом Мін`юсту від 19.06.2022 №2549/5 не задоволено попередню скаргу Управління, а сама скарга не розглянута належним чином;

- лише 02.02.2023 листом №12186/10909-16-23/33.3 Мін`юст повідомив Управління про те, що саме приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Котелко Світлана Дмитрівна 16.07.2021 незаконно внесла зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно в частині зміни постійного правокористувача земельної ділянки з кадастровим номером :01:028:0009 з Управління на ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Альфа-Буд", чим грубо порушила вимоги статей 92, 116 Земельного кодексу України та вимоги Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Наказом Міністерства юстиції України №736/7 від 24.03.2023 залишено без розгляду скаргу позивача від 20.02.2023 №657/43/30/ОГ-2023, оскільки встановлений законом для подання скарги строк сплив до дня її подання (а.с. 79-81, том 1).

08.11.2023 позивач звернувся до Ірпінської міської ради Київської області із листом за №4074/43/30/01-2023, у якому просив надати копію рішення, яким було надано дозвіл на зміну постійного землекористувача спірної земельної ділянки (а.с. 88, том 1).

Ірпінська міська рада листом за №01-19/5848 від 22.11.2023 повідомила позивача, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:028:0009 відноситься до земель державної власності та знаходиться у постійному користуванні Управління на підставі Державного акта серії ЯЯ №152640від 07.04.2006, Ірпінською міською радою рішення про передачу ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Альфа-Буд" земельної ділянки на праві постійного користування не приймалося. Право користування земельною ділянкою відповідачем здійснюється на підставі укладеного з позивачем Договору №3766/16 від 19.08.2016 (а. с. 89, том 1).

Відповідно до Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку станом на 13.03.2024 земельна ділянка з кадастровим номером :01:028:0009, площею 1, 1167 га відноситься до земель державної форми власності, розташована за адресою: Київська область, місто Ірпінь, вулиця 8-го Березня, 23, 23.12.2016 та 21.09.2017 за позивачем зареєстровано вид речового права: 4, номери записів 18406024 і 22540655 відповідно.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Суд апеляційної інстанції, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частині 3 статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Спір у даній справі виник у зв`язку з незаконною, на думку позивача, державною реєстрацією ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Альфа-Буд" за собою права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:028:0009.

З метою захисту своїх порушених прав постійного землекористувача Управлінням пред`явлені у даній справі вимоги до ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Альфа-Буд" про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса про зміну правокористувача спірної земельної ділянки з позивача на відповідача, скасування державної реєстрації права постійного користування цією земельною ділянкою за відповідачем та поновлення права постійного користування спірною земельною ділянкою за Управлінням.

Досліджуючи питання правомірності/неправомірності державної реєстрації за відповідачем права постійного користування земельною ділянкою площею 1,1167 га (кадастровий номер :01:028:0009), суд апеляційної інстанції зважає на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 182 ЦК України (у редакції Закону №1878-VI від 11.02.2010) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Порядок реєстрації права власності та інших речових прав на об`єкти нерухомого майна врегульовано Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Стаття 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (тут і надалі - у редакції, чинній на момент прийняття оспорюваного рішення) передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою їх набуття, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права, що унеможливлює ототожнення факту набуття відповідного права з фактом його державної реєстрації. Тобто, державна реєстрація речового права на нерухоме майно, яким у даному спорі є право постійного користування земельною ділянкою, є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення цього речового права, а самостійного значення щодо підстав його виникнення немає.

Згідно із частиною 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до вказаної дати, визнаються державою.

З наведеного слідує, що право постійного користування на земельну ділянку передану на такому титулі в користування до 01 січня 2013 року набувається в порядку, який існував на час її передачі власником у таке користування, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації такого права на цю земельну ділянки в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Суд апеляційної інстанції відзначає, що згідно із нормами Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина 1 статті 8); органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина 2 статті 6); органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2 статті 19). Тобто, у цих законодавчих нормах втілено принцип обмеження дискреційних повноважень органів державної влади та органів місцевого самоврядування (дозволено лише те, що передбачено законом).

Як убачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції позивач є правонаступником Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ.

На виконання спільного наказу Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції України №232/374 від 31.01.2016 здійснено безоплатну передачу зі сфери управління Міністерства внутрішніх справ України, а саме з балансу Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області до сфери управління Національної поліції України, а саме на баланс Управлінню поліції охорони в Київській області (позивачу) нерухомого майна, зокрема: адміністративного будинку, гаражу, огорожі та земельної ділянки площею 1, 1167 га за адресою: Київська область, місто Ірпінь, вулиця 8 Березня, 23, що підтверджується Актом приймання-передачі від 01.04.2016, який затверджений спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції України №451/459 від 01.06.2016.

Тобто, позивач набув право постійного користування зазначеною земельної ділянкою, яке належало Управлінню Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області на підставі рішення Ірпінської міської ради від 16.03.2006 №1754-46-IV, у відповідності до якого видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №152640 від 07.04.2006. Зазначений Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №159.

23.12.2016 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за позивачем зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 109) з кадастровим номером :01:028:0009, площею 1,1167 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, адреса: Київська обл., м. Ірпінь, вулиця 8 Березня, земельна ділянка 23 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 33275112 від 29.12.2016), про що вчинено запис за номером 18406024.

Дана обставина підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за індексним номером 77448320 від 29.12.2016.

Як свідчать відомості Державного реєстру речових прав підставою для проведення державної реєстрації права постійного користування на спірну земельну ділянку слугував Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою №159 від 07.04.2006, виданий Ірпінським міським відділом Київської РФ центру ДЗК.

В подальшому, 21.09.2017 17:48:23 за позивачем зареєстровано право постійного користування спірною земельною ділянкою зі зміненим її цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 29.09.2017 за індексним номером 98960600.

Зазначена державна реєстрація права постійного користування за позивачем проведена держаним реєстратором виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області Кашніковим Р.Е. шляхом внесення запису про інше речове право за номером 22540655 на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 37286724 від 27.09.2017 10:27:11.

Як убачається з матеріалів справи станом на момент отримання позивачем Інформаційної довідки від 14.07.2021 за індексним номером 265705935 інформація щодо реєстрації права постійного користування спірною земельною ділянкою за позивачем залишалась незмінною.

Проте, згідно з відомостями Інформаційної довідки за індексним номером 297313435 від 01.02.2022 в розділі "Актуальна інформація про державну реєстрацію іншого речового права" в графі "Відомості про суб`єкта іншого речового права" міститься інформація про те, що правокористувачем є ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Альфа-Буд", а не Управління.

При цьому відомості цього розділу щодо номеру запису про інше речове право (22540655), дати та часу державної реєстрації (21.09.2017 17:48:23), державного реєстратора (Кашніков Р.Е., Виконавчий комітет Ірпінської міської ради, Київська обл.), підстави внесення запису (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:37286724 від 27.09.2017 10:27:11), а також виду іншого речового права, опису об`єкта іншого речового права та актуальної інформації про об`єкт нерухомого майна (спірну земельну ділянку) залишені без змін. Тобто, зазначена інформація є ідентичною відомостям, які стосуються державної реєстрації права постійного користування цією земельною ділянкою за Управлінням (позивачем).

Крім суб`єкта іншого речового права зміни зазначений розділ зазнав також і в частині підстав для державної реєстрації, який став вміщувати таку інформацію: договір, серія та номер: №3766/16, виданий 19.08.2016, видавник: ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Альфа-Буд"; Додаткова угода, серія та номер: 1, виданий 20.04.2017, видавник: ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Альфа-Буд"; Виписка, серія та номер: б/н, виданий 09.07.2021, видавник: ПН Калинушка О.О.; паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_1 , виданий 05.11.2013, видавник: Ірпінським МВ Управління ДМС України в Київській області; довіреність, серія та номер: б/н, виданий 29.07.2021, видавник: ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Альфа-Буд".

Із дослідженої інформації вбачається, що номер внесеного запису, дата і час проведення реєстрації та номер, дата і час прийнятого державним реєстратором рішення про державну реєстрацію права постійного користування спірною земельною за відповідачем повністю співпадають з даними державної реєстрації права постійного користування цією ж земельною ділянкою за позивачем.

Тобто, державна реєстрація права постійного користування на спірну земельну ділянку проведена за різними суб`єктами такого права, однак за одним і тим же рішенням, вчиненим одним і тим же державним реєстратором в одну і ту ж дату, в один і той же час (до секунди) шляхом внесення до Державного реєстру запису під одним і тим же номером, але на підставі різних документів поданих цими користувачами, що є неможливим та суперечить вимогам чинного законодавства щодо порядку проведення державної реєстрації речових прав.

При цьому дослідженням відомостей, зазначених у вказаних Витягах та Інформаційних довідках, судом апеляційної інстанції встановлено, що проведення державної реєстрації права постійного користування спірною земельною ділянкою за відповідачем саме 21.09.2017 на підставі прийнятого державним реєстратором рішення за індексним номером 37286724 від 27.09.2017 не відповідає даним, що зазначені в графі "Підстави для державної реєстрації", яка містить посилання на документи датовані липнем 2021 року, що виключає їх існування на дату проведення відповідних дій державним реєстратором у вересні 2017 року.

Отримані позивачем Інформаційні довідки від 11.04.2023 №328800199, від 08.11.2023 №353549658 також підтверджують вищезазначену суперечливу інформацію про те, що в Державному реєстрі речових прав проведено державну реєстрацію права постійного користування спірною земельною ділянкою за відповідачем і ці відомості станом на вказані у довідках дати не змінилися.

Поряд з цим, колегія суддів апеляційного господарського суду бере до уваги, що за даними Державного земельного кадастру спірна земельна ділянка належить до державної форми власності. Відповідачем зазначених обставин не спростовано.

Умови укладеного сторонами Договору не передбачають переходу до відповідача права постійного користування спірною земельною ділянкою, а визначають зобов`язання відповідача щодо здійснення будівництва за власний рахунок багатоквартирного будинку на цій земельній ділянці (її частині), яка передається відповідачу позивачем як будівельний майданчик, тобто територія, відповідач може використовувати будівельний майданчик для виконання робіт цілодобово у всі дні тижня із урахуванням чинного законодавства та рішень органів місцевого самоврядування, прийнятих у відповідності з компетенцією останніх. Сторони у Договорі узгодили, що після завершення будівництва об`єкта та прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію окремі приміщення об`єкта будуть розподілені шляхом передачі кожній із сторін, загальний порядок розподілу площ обумовлюється додатковою угодою до Договору щодо попереднього розподілу площ, що укладається протягом 30 календарних днів після затвердження проектної документації, та додатковою угодою до Договору щодо остаточного розподілу протягом 2 робочих днів від дати введення об`єкта в експлуатацію (пункти 2.1, 2.2 Договору).

Відповідно до пункту 2.2.1 Договору (у редакції Додаткової угоди № 1 до Договору від 20.04.2017) відповідач отримує всі житлові та нежитлові приміщення об`єкта будівництва, крім тих що передбачені для передачі позивачу.

За умовами пункту 2.2.2 Договору (у редакції Додаткової угоди №2 до Договору від 22.01.2020) позивач отримує 10 (десять) % від житлової площі житлових приміщень та нежитлове приміщення об`єкта для розміщення підрозділу позивача загальною площею не менше 560 кв.м, окремо побудовані гаражні приміщення загальною площею не менше 275 кв.м, що буде зазначено додатковою угодою щодо попереднього розподілу площ до Договору.

Зі змісту підписаного сторонами Акта прийому-передачі будівельного майданчика від 19.08.2016 (Додаток №1 до Договору) слідує, що позивач передав, а відповідач прийняв будівельний майданчик (частину спірної земельної ділянки), розташований за адресою: вул. 8-го Березня, 23, м. Ірпінь, Київська область, для здійснення будівництва об`єкту, а саме будівництво багатоповерхових житлових будинків (житлового комплексу).

Наведені умови укладеного між сторонами спору Договору та наявні у справі докази свідчать про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що за вказаним Договором позивачем, як користувачем земельної ділянки, передано спірну земельну ділянку державної форми власності в безоплатне користування юридичній особі приватного права - відповідачу.

Крім того, колегія суддів враховує приписи чинного законодавства щодо права постійного користування земельною ділянкою станом на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, відповідно до частини 1 статті 92 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно з частиною 2 цієї статті Кодексу права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають:

а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності;

б) громадські організації осіб з інвалідністю України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації;

в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності;

г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування";

ґ) заклади освіти незалежно від форми власності;

д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку;

е) оператор газотранспортної системи та оператор системи передачі.

З наведеного вбачається, що об`єктом права постійного користування земельною ділянкою можуть бути лише землі державної та комунальної власності, а набувачами такого права - обмежене коло суб`єктів, визначених частиною 2 статті 92 ЗК України, до яких відповідач не належить.

Поряд з цим, колегія суддів апеляційного господарського суду зауважує, що при визначенні сторонами в укладеному ними Договорі терміну "земельна ділянка", чітко зазначено про її належність позивачу на праві постійного користування і значення цього терміну впродовж дії Договору не змінювалося, як не змінювалося значення терміну "будівельний майданчик", під яким для цілей Договору розуміється територія, надана позивачем для будівництва об`єкту.

Передання за укладеним сторонами Договором позивачем відповідачу функцій замовника будівництва з огляду на умови цього Договору та норми чинного містобудівного законодавства також не передбачає переходу права постійного користування спірної земельною ділянкою від позивача до відповідача.

Так, відповідно до статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовником визнається фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Відповідно до преамбули Договору сторони узгодили, що функції замовника - це передбачені законодавством прав та обов`язки, дії замовника з реконструкції об`єкту, включаючи, але не обмежуючись цим, права та обов`язки, а також дії щодо отримання необхідних дозволів на будівництво об`єкту, розробки та погодження проектно-кошторисної документації, отримання відповідних вихідних даних, технічних умов, будівництва об`єкту, оформлення права власності на об`єкт, фінансування всіх вище перелічених та інших дій власними коштами та/або із залученням грошових коштів третіх осіб.

Із наведеного вбачається, що відповідач, уклавши Договір з позивачем, взяв на себе функції замовника, зобов`язався вчиняти дії з виконання підготовчих та будівельних робіт, а також їх фінансування. Однак, з умов цього Договору слідує, що дії, спрямовані на виконання відповідачем функцій замовника будівництва, не передбачають отримання у постійне користування спірної земельної ділянки.

Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка є державною власністю, відповідач не відноситься до кола суб`єктів, які вправі набувати право постійного користування земельною ділянкою державної форми власності, а умови укладеного між сторонами спору Договору не передбачають переходу права постійного користування цією земельною ділянкою (її частиною) від позивача до відповідача, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає відсутнім у відповідача права на набуття права користування спірною земельною ділянкою. Отже, за змістом укладеного між сторонами Договору (з урахуванням внесених змін Додатковими угодами до нього) останній не може слугувати підставою для здійснення державної реєстрації за відповідачем права постійного користування спірною земельною ділянкою.

Інших доказів набуття такого права відповідачем до матеріалів справи не надано та не випливає з відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

За приписами частини 1 статті 141 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставами припинення права користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини;

ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.

Зважаючи на відсутність законних підстав, передбачених частиною 1 статті 141 ЗК України, для припинення за позивачем права постійного користування спірною земельною ділянкою та з огляду на те, що в Державному реєстрі речових прав не містилося відомостей про проведену реєстраційну дію щодо зміни землекористувача з позивача на відповідача (дані про реєстратора або нотаріуса, дату та час її вчинення, прийнятого рішення як підстави для внесення змін) Управління 03.02.2022 звернулося до Мін`юсту зі скаргою №419/43/30/01-2022, в якій просило встановити суб`єкта державної реєстрації та провести перевірку незаконного внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в частині зміни постійного правокористувача земельною ділянкою, що розташована за адресою: Київська область, м. ІрпіньЮ вул 8 Березня, 23, площею 1,1167 га з Управління на ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Альфа-Буд" та скасувати запис в частині землекористувача - ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Альфа-Буд" і поновити попередній запис щодо постійного землекористувача, яким є Управління.

За результатами розгляду цієї скарги Мін`юстом прийнято наказ від 19.06.2022 №2549/5 "Про задоволення скарги", за яким скаргу Управління задоволено в повному обсязі, скасовано рішення від 08.08.2017 №36515041, прийняте державним реєстратором Кашніковим Р.Е., виконання наказу покладено на Офіс протидії рейдерству.

Оскільки після задоволення Мін`юстом скарги позивача запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не був приведений у відповідність до вимог позивача, останній звернувся до Мін`юсту з запитами від 30.11.2022 (лист №2987/43/30/01-2022) щодо невиконання ним свого ж наказу та від 18.01.2023 (лист №358/42/30/04-2023) щодо надання копії рішення державного реєстратора Кашнікова Р.Е. від 08.08.2018 №36515392 про закриття розділу та роз`яснення, яким чином у такий закритий розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у період з 21.04.2021 (дата отримання Інформаційної довідки за №265705935) по 01.02.2022 (дата отримання Інформаційної довідки за №297313435) було внесено запис про зміну землекористувача з Управління на ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Альфа-Буд".

У відповідь на звернення позивача від 18.01.2023 Мін`юст повторно (як і на звернення від 30.11.2022) роз`яснив причини неможливості виконання наказу від 19.06.2022 №2549/5 у зв`язку із закриттям відповідного розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо спірної земельної ділянки на підставі рішення державного реєстратора Кашнікова Р.Е від 08.08.2017 №36515392 та вперше повідомив позивача про те, що підставою для внесення змін до запису про право постійного користування спірною земельною ділянкою за №22540655 в частині зміни правокористувача з Управління на ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "Альфа-Буд" слугувало рішення від 16.07.2021 №59302859, прийняте приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Котелко С.Д.

При цьому суд апеляційної інстанції відзначає, що у наявних в матеріалах справи Інформаційних довідках з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.02.2022 за №297313435, від 11.04.2023 за №328899199 та від 08.11.2023 за №353549658 у спеціальному розділі "Актуальна інформація про державну реєстрацію іншого речового права" щодо спірної земельної ділянки не відображена інформація про вчинені приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Котелко С.Д. реєстраційні дії, за результатами яких було змінено правокористувача з позивача на відповідача, а саме: відсутні відомості щодо дати і часу проведення такої реєстрації, державного реєстратора, індексного номера рішення та дати його прийняття.

Управління 20.02.2023 направило до Мін`юсту скаргу за №657/43/30/ОГ-2023, в якій просило скасувати рішення від 16.07.2021 №59302859, прийняте приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Котелко С.Д., та поновити попередній запис, за яким постійним землекористувачем спірної земельної ділянки є Управління.

Мін`юст при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав керується порядком, встановленим статтею 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до частини 3 вказаної статті Закону рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів особою, права якої порушено, протягом двох місяців з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення своїх прав, але не пізніше одного року з дня прийняття відповідного рішення, здійснення дії або бездіяльності.

Згідно з пунктом 1 частини 6 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Міністерство юстиції України залишає скаргу на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав без розгляду по суті, якщо встановлений цим Законом для подання скарги строк сплив до дня її подання.

Мін`юстом за результатами вивчення матеріалів скарги 24.03.2023 прийнято наказ за №736/7 "Про залишення скарги без розгляду по суті", згідно з яким скаргу Управління від 20.02.2023 №657/43/30/ОГ-2023 залишено без розгляду по суті, оскільки встановлений законом для подання скарги строк сплив до дня її подання.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Під захистом права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника, і такі способи мають бути доступними й ефективними. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога щодо захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Подібні правові позиції неодноразово висловлювались Великою Палатою Верховного Суду і Верховним Судом та узагальнено викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили би компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Ефективність позовної вимоги має оцінюватися, виходячи з обставин справи, та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, відповідати встановленим обставинам справи.

При цьому Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 та постановах Верховного Суду від 06.02.2024 у справі № 916/1431/23, від 20.12.2022 у справі № 914/1688/21, від 18.10.2022 у справі № 912/4031/20, від 13.09.2022 у справі № 910/9727/21.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 та постановах Верховного Суду від 06.02.2024 у справі № 916/1431/23, від 20.06.2023 у справі № 904/2470/22, від 20.12.2022 у справі № 914/1688/21, від 04.10.2022 у справі № 914/2476/20, від 08.11.2022 у справі № 917/304/21.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 ЦК України із урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

За змістом частин 1, 2 статті 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У відповідності до частин 2, 3 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновленням стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Нормами цивільного законодавства також передбачено такий спосіб захисту як визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини 2 статті 16 ЦК України) та визнання незаконним та скасування правового акта індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина 1 статті 21, стаття 393 ЦК України).

Частиною 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

З огляду на встановлені у даній справі обставини щодо відсутності у відповідача правових підстав для проведення за собою державної реєстрації права постійного користування спірною земельною ділянкою, що відповідачем не спростовано, порушені права позивача як особи, що у передбачений чинним законодавством спосіб отримала у постійне користування спірну земельну ділянку, у даних правовідносинах можуть бути ефективно захищені у спосіб, що визначений останньою у позові, а саме шляхом визнання незаконним та скасування оспорюваного рішення приватного нотаріуса, скасування державної реєстрації за відповідачем права постійного користування спірною земельною ділянкою та поновлення позивачу права постійного користування цією земельною ділянкою і саме такий спосіб гарантуватиме не тільки відновлення прав позивача, а й убезпечить їх від порушень в майбутньому, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що укладений між сторонами Договір №3766/16 від 19.08.2016 з урахуванням Додаткових угод не є підставою для проведення за відповідачем державної реєстрації права постійного користування спірною земельною ділянкою, а отже не може бути використаний для здійснення реєстраційних та будь-яких інших дій.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу, що будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Так, згідно зі статтями 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Позивачем у даній справі доведено обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення його прав відповідачем.

У зв`язку з наведеним, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення.

Відповідно до статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на встановлені та досліджені у даній справі обставини в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача на рішення суду першої інстанції у даній справі підлягає задоволенню. Рішення Господарського суду Київської області від 01.04.2025 у справі №911/82/24 слід скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Судові витрати.

Згідно зі статтею 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Київській області на рішення Господарського суду Київської області від 01.04.2025 у справі №911/82/24 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 01.04.2025 у справі №911/82/24 скасувати.

3. Прийняти нове, яким позов задовольнити.

4. Визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Котелко Світлани Дмитрівни від 16.07.2021 №59302859 (з відкриттям розділу) про зміну правокористувача земельної ділянки з кадастровим номером 0:01:028:0009 з Управління поліції охорони в Київській області на ТОВ "Будівельна-інвестиційна компанія "Альфа-Буд".

5. Скасувати державну реєстрацію права постійного користування за Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Альфа-Буд" земельною ділянкою, що розташована за адресою: Київська область, місто Ірпінь, вулиця 8 Березня, 23, площею 1,1167 га з кадастровим номером :01:028:0009, внесений на підставі рішення від 16.07.2021 №59302859, прийнятого приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Котелко Світланою Дмитрівною в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно.

6. Поновити право постійного користування за Управлінням поліції охорони в Київській області земельною ділянкою з кадастровим номером :01:028:0009, що розташована за адресою: Київська область, місто Ірпінь, вулиця 8 Березня, 23, площею 1,1167 га, яке існувало до державної реєстрації, здійсненої на підставі рішення приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Котелко Світлани Дмитрівни від 16.07.2021 №59302859.

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Альфа-Буд" (08200, Київська область, Бучанський район, м. Ірпінь, вул. Василя Стуса (Пушкінська), буд. 62-К офіс 45, ) на користь Управління поліції охорони в Київській області (01033, м. Київ, вул. Сім`ї Прахових, 8, ) 10 736 (десять тисяч сімсот тридцять шість) грн 00 коп. судового збору за подання позовної заяви.

8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Альфа-Буд" (08200, Київська область, Бучанський район, м. Ірпінь, вул. Василя Стуса (Пушкінська), буд. 62-К офіс 45, ) на користь Управління поліції охорони в Київській області (01033, м. Київ, вул. Сім`ї Прахових, 8, ) 16 104 (шістнадцять тисяч сто чотири) грн 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

9. Доручити Господарському суду Київської області видати відповідні накази.

10. Справу №911/82/24 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25.12.2025.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Г.П. Коробенко

О.М. Сибіга