ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року

м. Київ

cправа № 918/246/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. -головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І.,

секретар судового засідання - Кондратюк Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агропром" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Нова Груп" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.09.2025 (колегія суддів: Коломис В. В., Крейбух О. Г., Саврій В. А.) і рішення Господарського суду Рівненської області від 15.07.2025 (суддя Церковна Н. Ф.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросфера-2018" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агропром", Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Нова Груп" про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу від 03.12.2024, визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 10.12.2024,

за участі представників:

позивача - адвоката Шеретової О. В.,

відповідача-1 - адвокатів Штундер Л. В., Шарнопільського В. Л.,

відповідача-2 - адвоката Гаврилової О. Ю.

ВСТАНОВИВ:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросфера-2018" (далі - ТОВ "Агросфера-2018", позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агропром" (далі - ТОВ "Захід Агропром", відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Нова Груп" (далі - ТОВ "Агро Нова Груп", відповідач-2) про визнання недійсним попереднього договору, визнання недійсними договорів.

Короткий зміст позовних вимог

2. ТОВ "Агросфера-2018" в обґрунтування позовних вимог зазначає, що при укладенні спірних договорів:

- порушено права позивача на укладення основного договору на умовах, передбачених попереднім договором № 455 та нівелюванням права вимоги позивача на укладення основного договору купівлі-продажу майна, що є предметом розгляду в іншій судовій справі Господарського суду Рівненської області № 918/1134/24 за позовом ТОВ "Агросфера-2018" до ТОВ "Захід Агропром", третя особа - ТОВ "Агро Нова Груп", про зобов`язання укласти основний договір;

- порушено комерційний інтерес позивача у придбанні майна для провадження господарської діяльності;

- завдано позивачу матеріальної шкоди (збитків) на суму 8 000 000,00 грн через понесені ним витрати, пов`язані з придбанням майна, а саме витрати на посередницькі послуги (переддоговірна робота, аудит, тощо).

3. Позивач просить визнати недійсними попередній договір купівлі-продажу від 03.12.2024 та договір купівлі-продажу від 10.12.2024, укладені між ТОВ "Захід Агропром" і ТОВ "Агро Нова Груп", з підстав їх невідповідності частині першій статті 203 та пункту 6 статті 3, статті 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а саме через недобросовісну поведінку відповідача-1 і зловживання ним своїм правом.

4. На думку ТОВ "Агросфера-2018", незабезпечення ТОВ "Захід Агропром" припинення іпотеки майна станом на 30.11.2024, що перешкоджало укладенню основного договору з ТОВ "Агросфера-2018", а також неправомірна відмова від укладення основного договору на пропозицію ТОВ "Агросфера-2018", зміст листування ТОВ "Захід Агропром" (листи від 29.11.2024 та 02.12.2024) в сукупності з обставинами подальшого укладення 03.12.2024 попереднього договору і 10.12.2024 основних договорів з іншим контрагентом (ТОВ "Агро Нова Груп"), вказує на ухилення ТОВ "Захід Агропром" від виконання обов`язків за попереднім договором № 455 та умисне вчинення дій на шкоду позивача.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

5. 10.10.2024 між ТОВ "Агросфера-2018" (покупець / позивач) і ТОВ "Захід Агропром" (продавець / відповідач-1) укладено попередній договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Підгаєцьким А. І. та зареєстрований в реєстрі за № 455 (далі - попередній договір № 455).

6. Предметом домовленостей за попереднім договором № 455 є майбутній продаж майнового комплексу Коспопільського елеватора, розташованого за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н, м. Костопіль, вул. Бурова, буд. 33, який складається з рухомого та нерухомого майна.

7. Відповідно до пункту 1.1 укладеного попереднього договору № 455 продавець - ТОВ "Захід Агропром" та покупець - ТОВ "Агросфера-2018" домовились у майбутньому, в обумовлений

у пункті 1.2 цього договору строк, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу майна, що є власністю продавця, на умовах і в порядку, визначених цим попереднім договором (далі - основний договір), згідно з переліком.

8. Відповідно до пункту 1.2 попереднього договору основний договір має бути укладено сторонами до 30.11.2024 включно.

9. Відповідно до пункту 1.3 попереднього договору основний договір підлягає нотаріальному посвідченню. Місце, день та час укладення основного договору визначаються покупцем за домовленістю з продавцем.

10. Листом від 22.11.2024 ТОВ "Захід Агропром" запропонувало здійснити підписання договорів купівлі-продажу 26.11.2024 за місцезнаходженням майна (Рівненська область, місто Костопіль).

11. 29.11.2024 ТОВ "Захід Агропром" повідомило, що з 01.12.2024 сторони звільняються від своїх зобов`язань за попереднім договором купівлі-продажу майна, а реалізація майна можлива за нового погодження Сторонами умов його реалізації.

12. У відповідь на отримані листи 29.11.2024 ТОВ "Агросфера-2018" надало відповідь, згідно з якою підтвердило свої наміри з укладення основного договору купівлі-продажу та запропонувало укласти основний договір у строк до 27.12.2024, оскільки саме до 27.12.2024 позивач матиме фінансову можливість виконати умови договору, та надало підписаний проєкт основного договору.

13. Листом від 02.12.2024 ТОВ "Захід Агропром" повідомило про відмову укласти основний договір купівлі-продажу на умовах, погоджених сторонами у попередньому договорі.

14. У зв`язку з відмовою ТОВ "Захід Агропром" від виконання зобов`язань за попереднім договором ТОВ "Агросфера-2018" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до ТОВ "Захід Агропром" про зобов`язання укласти основний договір.

15. У процесі розгляду судової справи № 918/1134/24 ТОВ "Агросфера-2018" стало відомо, що майно, яке є об`єктом попереднього договору, відчужено на користь ТОВ "Агро Нова Груп".

16. Так, згідно з умовами попереднього договору від 03.12.2024 ТОВ "Захід Агропром" та ТОВ "Агро Нова Груп" домовились у майбутньому в строк до 13.12.2024 укласти основний договір купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна, щодо яких було укладено попередній договір від 10.10.2024 між ТОВ "Захід Агропром" та ТОВ "Агросфера-2018".

17. 10.12.2024 між ТОВ "Захід Агропром" та ТОВ "Агро Нова Груп" було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10.12.2024, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Гладишем О. А. і зареєстрований у реєстрі за № 4398, та договір купівлі-продажу майна № 43/2024 від 10.12.2024.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

18. 15.07.2025 Господарський суд Рівненської області ухвалив рішення, залишене без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.09.2025, про задоволення позову.

19. Суди виходили з того, що оспорювані договори укладені відповідачами під час дії попереднього договору № 455, за яким позивач та відповідач-1 залишалися зобов`язаними щодо укладення основного договору. Оскільки відповідач-1 не виконав договірний обов`язок перед позивачем щодо припинення іпотеки майна станом на 30.11.2024, що перешкоджало укладенню основного договору з позивачем, і договірний обов`язок із припинення демонстрування майна іншим потенційним покупцям, а також не виконав обов`язок не проводити переговорів та не вчиняти будь-яких дій, спрямованих на відчуження зазначеного в цьому попередньому договорі майна, що свідчить про недобросовісність відповідача-1 і його суперечливу поведінку, суди дійшли висновку про наявність правових підстав для визнання недійсними оспорюваних договорів на підставі частини першої статті 203, пункту 6 статті 3, статті 13 ЦК України.

20. Суд апеляційної інстанції зазначив, що задоволення позовних вимог про визнання недійсними оспорюваних договорів призведе до повернення сторін недійсних правочинів до попереднього стану та поновить права й інтереси позивача.

Короткий зміст касаційних скарг

21. ТОВ "Агро Нова Груп" та ТОВ "Захід Агропром" звернулися до Верховного Суду з касаційними скаргами, в яких просять скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. ТОВ "Агро Нова Груп" зазначило, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу, які скаржник очікує понести в суді касаційної інстанції, складає 20 000,00 грн, докази понесення яких будуть подані протягом п`яти днів із дня ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції.

22. До Верховного Суду від ТОВ "Агро Нова Груп" надійшли доповнення до касаційної скарги, направлені 24.09.2025 через підсистему "Електронний суд" відповідно до положень частин першої, другої статті 298 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), у межах строку для звернення з касаційною скаргою.

23. Підставою касаційного оскарження визначено пункти 1, 3, 4 частини другої статті 287

ГПК України.

24. Обґрунтовуючи підставу пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржники зазначають, що в оскаржуваних судових рішеннях суди першої та апеляційної інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права, а саме не застосовали норми:

- статті 4 ГПК України, статей 16, 203, 204, 215 ЦК України про те, що відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові, які були сформульовані у постанові Верховного Суду від 29.08.2023 у справі № 910/5958/20;

- статей 16, 215, 216 ЦК України стосовно того, що позовна вимога про визнання виконаного / частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, які були сформульовані у подібних правовідносинах у пункті 5.29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19, у пункті 154 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц та пунктах 27, 31 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2023 у справі № 905/77/21;

- статей 330, 338 ЦК України щодо набуття добросовісним набувачем права власності на майно, яке відчужене особою, яка не мала права його відчужувати. Вказані висновки були сформульовані у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 641/9904/16-ц;

- пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" про те, що до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідні висновки сформульовані у пункті 51 постанови Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 669/927/16-ц;

- Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", які викладені у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17;

- статті 269 ГПК України щодо меж перегляду справи в суді апеляційної інстанції, а також з питань застосування частини другої статті 2, статті 14 та 237 ГПК України стосовно принципу диспозитивності, які були сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 756/11081/20.

25. Обґрунтовуючи підставу пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, ТОВ "Агро Нова Груп" вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм:

- частини третьої статті 182 Господарського кодексу України (далі - ГК України) разом із нормами статей 328, 635 ЦК України щодо можливості звернення з позовом про зобов`язання укласти основний договір у порядку частини третьої статті 182 ГК України, у разі якщо майно, яке було предметом попереднього договору, на момент звернення з таким позовом відчужено третій особі (добросовісному набувачу), чи ж у разі ухилення іншої сторони від укладення основного договору та відчуження предмета попереднього договору третій особі, враховуючи презумпцію законності набуття права власності, встановлену статтею 328 ЦК України;

- частин другої, четвертої статті 182 ГК України, статті 635 ЦК України в сукупності з нормами статей 6, 626, 627, 629 ЦК України щодо того, чи припиняється зобов`язання, встановлене попереднім договором, у разі якщо сторона попереднього договору надіслала до закінчення строку попереднього договору проєкт основного договору іншій стороні, хоча й не вчинила фактичних дій, спрямованих на реальне укладення та виконання основного договору (визначення місця укладення основного договору, направлення представників, сплату коштів тощо), чи ж у такому разі строк попереднього договору продовжується, і якщо так, то на який строк. Скаржник також зазначає, що належним способом захисту права власності сторони попереднього договору буде відшкодування збитків відповідно до частини другої статті 635 ЦК України.

26. Обґрунтовуючи підставу пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України в системному зв`язку із пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України, скаржники зауважують, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у цій справі докази та не надали їм оцінку з урахуванням висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема від 29.08.2023 у справі № 910/5958/20 (щодо відсутності порушення прав та законних інтересів позивача як самостійної, достатньої підстави для відмови у позові) і від 27.05.2020 у справі № 641/9904/16-ц (щодо набуття добросовісним набувачем права власності на майно, яке відчужене особою, яка не мала права його відчужувати).

Короткий зміст відзивів на касаційні скарги

27. 03.11.2025 відповідач-2 подав відзив на касаційну скаргу відповідача-1, у якому просить задовольнити касаційну скаргу.

28. 03.11.2025 позивач подав відзив на касаційну скаргу відповідача-1, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

29. 04.11.2025 позивач подав пояснення на касаційну скаргу відповідача-2, які за своїм змістом є відзивом на касаційну скаргу, в яких просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Вказані пояснення подано з пропуском строку, встановленого ухвалою Верховного Суду від 18.10.2025, без клопотання про продовження відповідного строку до його закінчення, а тому Суд залишає їх без розгляду згідно зі статтею 118 ГПК України.

30. У судовому засіданні 05.11.2025 представники відповідача-2 та представник відповідача-1 підтримали свої касаційні скарги з мотивів, викладених у касаційних скаргах; представник позивача заперечила проти касаційних скарг з обґрунтуванням мотивів таких заперечень.

Позиція Верховного Суду

31. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

32. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

33. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (пункт 5.6), від 06.02.2019 у справі № 522/12901/17-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28.01.2020 у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19.05.2020 у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 88), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 75), від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (пункт 55); а також постанову Верховного Суду України від 10.09.2014 у справі № 6-32цс14).

34. З огляду на положення процесуального законодавства суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективним за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги.

35. У справі, що розглядається, позивач, заявляючи позовні вимоги про визнання недійсними попереднього договору купівлі-продажу майна та договору купівлі-продажу майна, укладених між відповідачем-1 і відповідачем-2, просить захистити свій комерційний інтерес щодо майна, яке мав намір придбати.

36. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку, що на момент укладення відповідачем-1 та відповідачем-2 оспорюваних договорів дія попереднього договору № 455, укладеного між відповідачем-1 і позивачем, не припинилася, а відмова відповідача-1 укладати основний договір із позивачем є недобросовісною та суперечливою поведінкою відповідача-1, тому суди дійшли висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваних договорів недійсними.

37. Колегія суддів не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, та зазначає, що відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

38. Згідно з частиною третьою статті 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

39. Аналогічні положення містить стаття 182 ГК України (в редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин), відповідно до частини першої якої за попереднім договором суб`єкт господарювання зобов`язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором.

40. Отже, укладення попереднього договору та виконання умов, які у ньому були передбачені, є лише передумовами для укладення основного договору і не заміняє собою основний договір. Навпаки, внаслідок неукладення основного договору зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.06.2021 у справі № 522/970/18).

41. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово висловлював позицію про те, що предметом попереднього договору є виключно укладення основного договору. Отже, у справі, що розглядається, єдине зобов`язання, що виникло та могло виникнути у відповідача-1 за наслідками укладення попереднього договору, - це зобов`язання щодо укладення основного договору у строк до 30.11.2024.

42. Таким чином, приймаючи рішення про визнання недійсними оспорюваних договорів, укладених між відповідачами, суди не відновили законний інтерес позивача, а фактично наділили його новим правом, якого у нього на момент звернення із позовом не існувало.

43. При цьому судами встановлено, що майно, яке було об`єктом попереднього договору, відчужено відповідачем-1 на користь ТОВ "Агро Нова Груп". Тобто у справі, що розглядається, на момент звернення ТОВ "Агросфера-2018" із позовом про визнання спірних договорів недійсними майно, щодо якого у позивача виник майновий інтерес, вже належало новому покупцю - ТОВ "Агро Нова Груп".

44. Крім того, у зв`язку з відмовою відповідача-1 укладати основний договір із позивачем ТОВ "Агросфера-2018" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до ТОВ "Захід Агропром" про зобов`язання укласти основний договір.

45. В контексті наведеного Суд зазначає, що законні очікування позивача у цій справі щодо придбання майнового комплексу на підставі попереднього договору, укладеного з відповідачем-1, тобто відповідний законний інтерес, є майном і підлягає захисту згідно зі змістом порушеного права. Перешкоди у реалізації законного інтересу, що виник за попереднім договором, вимагають відповідних способів захисту саме цього інтересу, а не права, яке може виникнути лише внаслідок реалізації законного інтересу у порядку, встановленому договором і чинним законодавством.

46. Щодо майнового права позивача як права правомірного очікування, що є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав, колегія суддів зазначає таке.

47. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статей 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Згідно зі статтею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

48. Статтею 190 ЦК України до майна як особливого об`єкта віднесено окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Окремо вказано, що майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.

49. З аналізу наведених норм можна зробити висновок, що у ЦК України визначення майнового права відсутнє, оскільки у статті 190 ЦК України міститься вказівка лише про те, що майнові права є неспоживчою річчю і визнаються речовими правами. При цьому не викликає сумніву, що майнові права є об`єктом цивільних правовідносин.

50. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (право володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (право на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та право вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України від 12.07.2001 № 2658-ІІІ "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні").

51. У теорії цивілістики під майновими правами розуміється: 1) у широкому значенні речового права суб`єктивне цивільне право як таке, що стосується майнових цінностей і має грошову оцінку, наприклад, право власності на похідні права, зобов`язальні права (права з договорів, що укладаються стосовно передання майна у власність або користування), майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права тощо; 2) у вузькому значенні - як суб`єктивне право, яке здатне бути самостійним об`єктом обороту; тобто у разі передання майнового права набувач отримує його як можливість претендування на майно або вчинення власних дій щодо майна.

52. У постанові від 30.01.2013 у справі № 6-168цс12 Верховний Суд України визначив майнове право як "право очікування", яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав.

53. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно у майбутньому.

54. У зв`язку із цим Суд звертає увагу на те, що визначення майнового права як права очікування та повноваження власника таких прав надано у висновках Верховного Суду України, викладених у постановах від 30.01.2013 у справі № 6-168цс12, від 15.05.2013 у справі № 6-36цс13, від 04.09.2013 у справі №6-51цс13, від 24.06.2015 у справі №6-318цс15, від 04.11.2015 у справі № 6-1920цс15, від 18.11.2015 у справі № 6-1858цс15, від 02.12.2015 у справах № 6-1502цс15 та № 6-1732цс15, від 10.02.2016 у справі № 6-2124цс15, від 16.03.2016 у справі № 6-290цс16, від 23.03.2016 у справі № 6-289цс16, від 30.03.2016 у справах № 6-3129цс15 та № 6-265цс16, від 20.04.2016 у справі № 6-2994цс15, від 25.05.2016 у справі № 6-503цс16, від 07.12.2016 у справі № 6-1111цс16, на що звертала увагу Велика Палата Верховного Суду у своїй постановівід 14.12.2021 у справі № 344/16879/15-ц.

55. Водночас колегія суддів наголошує, що позивач не може протиставляти свій законний інтерес (майнові права як право правомірного очікування) реальному праву власності нового покупця, який придбав вказане майно за спірними договорами. Тобто позивач не вправі посилатися на власний законний інтерес як на підставу для обмеження чи заперечення реального права власності покупця на спірне майно.

56. Право власності є абсолютним речовим правом, яке забезпечує власнику можливість володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд. Право власності підлягає захисту від будь-яких посягань, у тому числі від майнового інтересу інших осіб, які не мають речових прав на майно, а лише декларують певний майновий інтерес. Сам по собі майновий інтерес не породжує речового права та не створює для такої особи юридичних підстав втручатися у здійснення власником його правомочностей. Такий інтерес є виключно економічною зацікавленістю і не може ставити під сумнів чи обмежувати право власника на володіння майном.

57. У цій справі спір позивача з відповідачем-1 виник стосовно неукладення між ними договору купівлі-продажу, внаслідок чого, як стверджує позивач, він поніс збитки (витрати на підготовку до укладення договору щодо придбання майнового комплексу).

58. Таким чином, якщо позивач вважає, що його права були порушені, оскільки відповідач-1 діяв у супереч принципам добросовісності та розумності, чим позбавив позивача можливості реалізувати свій майновий інтерес, гарантований попереднім договором, він повинен використовувати відповідні правові механізми для захисту своїх прав (наприклад, подати позов про відшкодування збитків), а не намагатися оспорити право власності нового власника майна - ТОВ "Агро Нова Груп".

59. Враховуючи конкретні обставини цієї справи, задоволення позову про визнання договорів недійсними, з одного боку, не здатне забезпечити відновлення правового становища позивача, а з іншого - матиме явно непропорційні негативні наслідки для нового власника (покупця за спірними правочинами), що не було враховано судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень.

60. Суд також враховує, що, за доводами позивача, вимоги про визнання недійсними договорів у цій справі заявлені ним з метою відновлення своїх прав в іншій справі № 918/1134/24.

61. Проте визнання правочинів недійсними не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу), а з метою створити преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження суперечить завданням господарського (цивільного) судочинства, наведеним у частині першій статті 2 ГПК України.

62. Наведене свідчить про обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав.

63. Оскільки звернення до суду із застосуванням неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови в позові, у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсними договорів слід відмовити з підстав її необґрунтованості.

64. З огляду на викладене суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про задоволення позовних вимог, а оскаржувані судові рішення не відповідають приписам статті 236 ГПК України.

65. Водночас колегія суддів вважає необґрунтованим посилання скаржників на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду стосовно того, що позовна вимога про визнання виконаного / частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, які були сформульовані у подібних правовідносинах у пункті 5.29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19, пункті 154 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц та пунктах 27, 31 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2023 у справі № 905/77/21, як підставу для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вказані правові висновки не релевантні до спірних правовідносин.

66. Колегія суддів у цій справі також не формує правових висновків щодо визначених відповідачем-2 у касаційній скарзі питань, а саме:

- щодо застосування частини третьої статті 182 ГК України у сукупності з нормами статей 328, 635 ЦК України - оскільки питання щодо можливості звернення із позовом про зобов`язання укласти основний договір не охоплюються предметом розгляду у цій справі про визнання недійсними договорів;

- про застосування частин другої, четвертої статті 182 ГК України, статті 635 ЦК України

у сукупності з нормами статей 6, 626, 627, 629 ЦК України в контексті наведених скаржником питань - оскільки формування правового висновку не може ставитись у пряму залежність від обставин конкретної справи та зібраних у ній доказів.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

67. Пунктом 3 частини першої статті 308 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

68. Згідно зі статтею 311 ГПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

69. За наведених обставин судова колегія, керуючись наданими процесуальним законом повноваженнями, вважає за необхідне скасувати постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції й ухвалити нове рішення про відмову в позові. З цих підстав касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судові витрати

70. За змістом частини четвертої статті 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

71. Оскільки Суд дійшов висновків про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, судовий збір, сплачений відповідачем-1 та відповідачем-2 за подання апеляційних і касаційних скарг, покладається на позивача.

72. Підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставку судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру встановлено на рівні 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

73. За приписами підпунктів 4, 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставку судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду встановлено у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви; за подання касаційної скарги на рішення господарського суду - у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

74. Згідно з частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

75. З огляду на те, що відповідач-1 та відповідач-2 як апеляційні, так і касаційні скарги подавали до суду через підсистему "Електронний суд":

- із позивача на користь відповідача-1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 10 900,80 грн та за подання касаційної скарги у розмірі 14 534,40 грн;

- із позивача на користь відповідача-2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 10 900,80 грн та за подання касаційної скарги у розмірі 14 534,40 грн.

Керуючись статтями 300, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агропром" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Нова Груп" задовольнити.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.09.2025 і рішення Господарського суду Рівненської області від 15.07.2025 у справі № 918/246/25 скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросфера-2018" (51200, Дніпропетровська обл., Новомосковський р-н, м. Новомосковськ, вул. Бєлої З., буд. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агропром" (34610, Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Малинськ, вул. Залізнична, буд. 2-А, ) судовий збір за подання апеляційної скарги 10 900,80 грн та касаційної скарги 14 534,40 грн.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросфера-2018" (51200, Дніпропетровська обл., Новомосковський р-н, м. Новомосковськ, вул. Бєлої З., буд. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Нова Груп" (34700, Рівненська обл., Рівненський р-н, м. Корець, вул. Гаврилюка А., буд. 2-Б, ) судовий збір за подання апеляційної скарги 10 900,80 грн та касаційної скарги 14 534,40 грн.

5. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Рівненської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та не підлягає оскарженню

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя Л. І. Рогач