ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" грудня 2025 р. Справа № 924/1048/25

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладюка Ю.В., при секретарі судового засідання Жиромській А.Ю., розглянувши матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 , с. Решнівка Хмельницького району Хмельницької області

до сільськогосподарського кооперативу "Решнівецький", с.Решнівка Хмельницького району Хмельницької області

про зобов`язання надати запитувані документи

представники сторін:

від позивача - Мейхер В.П.

від відповідача - не з`явився,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до сільськогосподарського кооперативу "Решнівецький" в якій просить зобов`язати сільськогосподарський кооператив Решнівецький надати ОСОБА_1 запитувані в заяві від 07.08.2025 документи, саме: копії статуту; акт інвентаризації майна (майнових паїв) станом на 01.01.2025; акт інвентаризації майна, матеріальних цінностей (майнових паїв) СГК Решнівецький станом на 01.01.2025 рік відповідно до структури майнового паю затвердженого рішенням загальних зборів сільськогосподарського кооперативу протоколом №1 від 20.01.2000; протоколу загальних зборів (останнього засідання) СГК Решнівецький з списком членів кооперативу, які приймали в ньому участь; переліку всіх членів СГК Решнівецький станом на 01.01.2025; довідки про балансову вартість пайового фонду майна СГК Решнівецький станом на 01.01.2025; інформацію про залишкову балансову вартість трактора МТЗ-80 - 1996 року випуску, залишкову балансову вартість будівлі сінника; рішення загальних зборів про виключення ОСОБА_1 з членів (засновників) кооперативу СГК Решнівецький.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідач порушуючи його права як члена кооперативу, незаконно виключив його з числа засновників кооперативу, не надає інформацію про вартість пайового фонду і розмір частки станом на 2025 рік.

Позивач вказує, що працюючи з 2000 по 2015 рік збільшив свою частку майнового внеску у кооперативі, проте відповідач пропонує отримати майновий пай в розмірі і сумі станом на 20.01.2000 та безпідставно, на думку ОСОБА_1 , відмовляє в отримані майнового паю в розмірі і частці станом на 2025 рік.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Додатково суду повідомив що рішення у цій справі йому потрібне за для здобуття доказів, які він має використати при підготовці іншого позову.

Відповідач представника для участі в судовому засіданні не направив, правом на подання відзиву не скористався. Матеріали справи містять довідки про доставку ухвал суду до електронного кабінету відповідача 23.10.25, 24.11.25, 02.12.25.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне.

07.08.2025 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до правління СГК «Решнівецький», у якій просив надати копії статуту СГК «Решнівецький»; акт інвентаризації майна (майнових паїв) СГК «Решнівецький»; акт інвентаризації майна, матеріальних цінностей (майнових паїв) СГК Решнівецький станом на 01.01.2025 року відповідно до структури майнового паю затвердженого рішенням загальних зборів сільськогосподарського кооперативу протоколом №1 від 20.01.2000; протокол (копію) загальних зборів (останнього засідання) СГК Решнівецький з списком членів кооперативу, які приймали в ньому участь; перелік всіх членів СГК Решнівецький станом на 01.01.2025; балансову вартість пайового фонду майна СГК Решнівецький станом на 01.01.2025; інформацію про залишкову балансову вартість трактора МТЗ-80 (1996 року випуску), залишкову балансову вартість будівлі (сінник); рішення загальних зборів про виключення ОСОБА_1 з членів (засновників) кооперативу СГК Решнівецький.

Листом від 07.09.2025 року СГК «Решнівецький» повідомило позивача, що заява не підлягає задоволенню, оскільки інформація, яку вимагає позивач у заяві є конфіденційною, а ОСОБА_1 з 2020 року не являється засновником кооперативу. Зазначено, що вимоги суперечать Статуту кооперативу та чинному законодавству України.

Матеріали справи містять копії паспорту та ідентифікаційного коду позивача, посвідчення від 05.10.2023, посвідчення від 16.10.2023, пенсійного посвідчення від 16.12.2015, відповідь Хмельницької ОДА від 21.08.2024 на звернення.

Дослідивши наявні в справі докази, заслухавши пояснення представника позивача та надавши їм оцінку в сукупності, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Відповідно, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.01.2023 у справі №917/559/21.

Відносини у сфері утворення, діяльності та припинення сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських кооперативних об`єднань, а також державної підтримки та державного регулювання функціонування сільськогосподарської кооперації в Україні регулюються Законом України «Про сільськогосподарську кооперацію».

Відповідно Закону сільськогосподарський кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які є виробниками сільськогосподарської продукції і добровільно об`єдналися на основі членства та на засадах самоврядування для провадження спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб.

Стаття 6 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» регулює порядок утворення сільськогосподарського кооперативу, зокрема, сільськогосподарський кооператив утворюється за рішенням установчих зборів його засновників. Сільськогосподарський кооператив може бути утворений шляхом реорганізації (злиття, поділу, виділу) іншого сільськогосподарського кооперативу. Засновниками сільськогосподарського кооперативу можуть бути юридичні та/або фізичні особи, які відповідають вимогам частини першої статті 10 цього Закону. Сільськогосподарський кооператив утворюється не менш як трьома засновниками. Рішення установчих зборів про утворення сільськогосподарського кооперативу оформлюється протоколом.

Сільськогосподарський кооператив підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", протягом 60 днів з дня проведення установчих зборів. У разі неподання документів для державної реєстрації сільськогосподарського кооперативу протягом 60 днів з дня проведення установчих зборів такий сільськогосподарський кооператив не вважається утвореним.

Після державної реєстрації сільськогосподарського кооперативу його засновники вносять вступний внесок та вклад, після чого набувають статусу члена сільськогосподарського кооперативу, прав та обов`язків, установлених цим Законом та статутом сільськогосподарського кооперативу для його членів.

Статут є установчим документом сільськогосподарського кооперативу, що регулює його діяльність (ст. 8 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію»).

Згідно з ч.1 ст.13 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» членство в сільськогосподарському кооперативі припиняється у разі: 1) добровільного виходу на підставі поданої заяви; 2) несплати внесків та вкладу у порядку та розмірах, визначених відповідно до статуту сільськогосподарського кооперативу; 3) припинення участі в господарській діяльності сільськогосподарського кооперативу протягом шести місяців поспіль, якщо більший строк не встановлено статутом сільськогосподарського кооперативу; 4) смерті члена кооперативу - фізичної особи, визнання її померлою або безвісно відсутньою; 5) ліквідації члена кооперативу - юридичної особи; 6) припинення діяльності сільськогосподарського кооперативу.

За наявності підстав, передбачених частиною першою цієї статті, правління (голова) сільськогосподарського кооперативу приймає вмотивоване рішення з рекомендацією про припинення членства у сільськогосподарському кооперативі. Рішення про припинення членства у сільськогосподарському кооперативі приймається загальними зборами такого кооперативу з урахуванням рекомендації правління (голови) сільськогосподарського кооперативу.

Статутом сільськогосподарського кооперативу може бути передбачено, що рішення про припинення членства у сільськогосподарському кооперативі приймається правлінням (головою) сільськогосподарського кооперативу. Рішення правління про припинення членства у сільськогосподарському кооперативі може бути оскаржено особою, стосовно якої прийнято відповідне рішення, до загальних зборів сільськогосподарського кооперативу.

Рішення про припинення членства у сільськогосподарському кооперативі може бути оскаржено до суду.

Позивач у позовній заяві стверджує, що його незаконно виключити з числа засновників, однак не звертався до загальних зборів кооперативу чи до суду про оскарження рішення, натомість звернувся до суду із позовною заявою про зобов`язання сільськогосподарського кооперативу Решнівецький надати ОСОБА_1 запитувані в заяві від 07.08.2025 документи.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника і такі способи мають бути доступними й ефективними. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Зазначені правові позиції неодноразово висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду і Верховним Судом, та узагальнено викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави- учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Додатково, в контексті обраного способу захисту, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Водночас ефективність позовної вимоги має оцінюватися, виходячи з обставин справи та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02.07.2019 у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та інших.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, пункт 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19).

Позивач стверджує про порушення відповідачем його майнових прав на частку в кооперативі. Проте заявлені позивачем вимоги про зобов`язання кооперативу надати запитувані документи не приводить до поновлення його майнових прав.

Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні позову повністю.

Розподіляючи судові витрати судом враховується, що позивач є інвалідом ІІ групи, тому відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Суддя Ю.В. Гладюк

Повний текст рішення складено 25.12.2025 року.

Віддрук. 2 примірники: 1 - до справи, 2 - позивачу ( 31133, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, с. Решнівка, вул. Ніканора Фесуна, буд. 54, код ) надіслати реком. з повід про вруч.

Відповідачу надіслати рішення до кабінету ЕС.