ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2025м. ДніпроСправа № 904/5014/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Іванової Т.В.

за участю секретаря судового засідання Давидової Є.О.

та представників:

від позивача: Циня Л.О. ( в режимі відеоконференції)

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "Морський торгівельний порт "Південний" (65481, Одеська область, Одеський район, місто Південне, вулиця Берегова, будинок 13; ідентифікаційний код 04704790)

до відповідача Приватного підприємства "Кобо Плюс" (49080, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Шолохова, будинок 29, квартира 54; ідентифікаційний код 30733237)

про стягнення суми коштів втраченого податкового кредиту у загальному розмірі 164160,00 грн

ВСТАНОВИВ:

І. СУТЬ СПОРУ

1. Стислий виклад позиції позивача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами було укладено договір про закупівлю послуг №Т/ВМ-145 від 15.11.2016. Позивач вказує, що ним роботи за договором були прийняті та повністю оплачені, у тому числі й сума податку на додану вартість у розмірі 164 160,00 грн, однак відповідач належним чином не виконав свій обов`язок щодо складання та реєстрації податкової накладної відповідно до вимог статті 201 Податкового кодексу України.

На думку позивача неналежне оформлення відповідачем податкової накладної та відсутність її реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних унеможливили включення зазначеної суми податку на додану вартість до податкового кредиту, що призвело до фактичної втрати позивачем права на зменшення податкових зобов`язань. Таким чином, позивач стверджує, що сума 164 160,00 грн є реальними збитками у розумінні статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки виникла виключно внаслідок неправомірної поведінки Відповідача при виконанні договору.

У зв`язку із цим позивач просить суд стягнути із відповідача суму завданих збитків та витрати зі сплати судового збору.

2. Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому статтею 165 Господарським процесуальним кодексом України.

З приводу дотримання судом прав відповідача під час розгляду даної справи слід зазначити таке.

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення про судові засідання здійснюються шляхом вручення ухвали суду в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Частиною 7 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Відповідно до відповіді про наявність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС (а.с.210) судом було з`ясовано, що відповідач не має зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до статей 9, 14, 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" на підставі поданих юридичною особою (фізичною особою - підприємцем) документів у Єдиному державному реєстрі зазначаються відомості про її місцезнаходження.

Частиною 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" встановлено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Тобто, офіційне місцезнаходження повідомляється юридичною особою (фізичною особою - підприємцем) для забезпечення комунікації та зв`язку із нею зацікавлених осіб, у тому числі контрагентів, органів державної влади тощо.

Відповідно до відповіді №1755665 від 09.09.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що місцезнаходженням відповідача - Приватного підприємства "Кобо Плюс" (ідентифікаційний код 30733237) є: 49080, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Шолохова, будинок 29, квартира 54, на яку і була направлена кореспонденція господарського суду для відповідача.

Так, з метою належного повідомлення відповідача про обставини даної справи, господарським судом здійснено поштове направлення ухвали суду від 09.09.2025 відповідачу - Приватному підприємству "Кобо Плюс" (ідентифікаційний код 30733237) за адресою: 49080, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Шолохова, будинок 29, квартира 54, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Однак вказана поштова кореспонденція, надіслана на юридичну адресу відповідача, повернулася на адресу господарського суду з довідкою Акціонерного товариства "Укрпошта" форми 20 "Адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с.148-151).

Суд зазначає, що у разі, якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.

Враховуючи викладене, неперебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі № 911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі № 923/441/17.

За таких обставин можна дійти висновку, що невручення ухвали суду відбулось через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю офіційною (юридичною) адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу відповідача є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку - суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

При цьому до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її офіційним місцезнаходженням, визначеним у відповідному державному реєстрі) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Крім того, у зв`язку із вказаним господарським судом було вжито додаткових заходів з метою належного повідомлення відповідача та інших учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, а саме оприлюднення на офіційному сайті господарського суду оголошення (https://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/pres-centr/news/1875837) яким, зокрема, повідомлено відповідача про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання, також повідомлено про можливість подання до суду відзиву на позовну заяву, протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі. До того ж, судом здійснено оприлюднення оголошення про виклик відповідача в судове засідання за допомогою сервісу, розміщеного на сайті Судової влади України (https://court.gov.ua/unknown).

Також суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Так, згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, зокрема, ухвалу господарського суду від 09.09.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/130059876) надіслано судом 09.09.2025, зареєстровано в реєстрі 09.09.2025 та забезпечено надання загального доступу - 10.09.2025, тобто завчасно; отже у відповідача були всі дані, необхідні для пошуку та відстеження руху справи, а також поданими у ній заявами по суті справи, а також реальна можливість отримання такої інформації також із вказаного відкритого джерела - у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

З урахуванням наведеного відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Так, ухвалою суду від 09.09.2025, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Судом враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України №958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

При цьому відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Отже, станом на 18.11.2025 (дата закриття підготовчого провадження) строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, та враховуючи обмеження, пов`язані з запровадженням воєнного стану, закінчився.

Як вказано вище, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву, та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись за рахунок порушення права позивача на розумність строків розгляду справи судом (на своєчасне вирішення спору судом), що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Беручи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 09.09.2025, не скористався правом на подачу до суду відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

ІІ. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання

04.09.2025 до господарського суду надійшла позовна заява Державного підприємства "Морський торгівельний порт "Південний" (далі - позивач) до Приватного підприємства "Кобо Плюс" (далі - відповідач) про стягнення суми коштів втраченого податкового кредиту у загальному розмірі 164 160,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2025 справу №904/5014/25 передано на розгляд судді Івановій Т.В.

09.09.2025 ухвалою господарського суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 01.10.2025.

01.10.2025 у підготовче засідання з`явився повноважний представник позивача. Повноважний представник відповідача у вказане підготовче засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання сторони повідомлялися належним чином, відповідно до вимог статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України.

01.10.2025 ухвалою господарського суду відкладено підготовче судове засідання на 16.10.2025 о 12:30 год.

08.10.2025 ухвалою господарського суду продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, а саме: по 08.12.2025 включно. Призначено підготовче засідання у справі на 11.11.2025 о 14:30 год, у зв`язку із перебуванням судді Іванової Т.В. у період з 15.10.2025 по 28.10.2025 у відрядженні.

11.11.2025 у підготовче судове засідання повноважні представники учасників не з`явилися. Про дату, час та місце судового засідання сторони повідомлені належним чином відповідно до вимог статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в телефонному режимі проінформував суд про неможливість приєднатись до судового засідання через систему відеоконференцзв`язку у зв`язку із оголошеною повітряною тривогою у Одеській області та наявною загрозою ракетного та балістичного обстрілу області. Врахувавши наявність об`єктивної та реальної загрози для життя і здоров`я, представниця позивача була вимушена перейти в укриття. Вказана причина неявки позивача була визнана судом поважною.

11.11.2025 ухвалою господарського суду відкладено підготовче судове засідання на 18.11.2025 об 10:50 год.

18.11.2025 у підготовче засідання з`явився повноважний представник позивача. Повноважний представник відповідача у вказане підготовче засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання сторони повідомлялися належним чином.

18.11.2025 ухвалою господарського суду закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні на 09.12.2025 о 10:50 год, попереджено учасників справи про те, що відповідно до п. 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Спір у справі виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань за договором № Т/ВМ-145 від 15.11.2016 у частині належного оформлення та реєстрації податкової накладної на суму отриманої передоплати, що призвело до втрати позивачем права на податковий кредит у сумі 164 160,00 грн.

Перелік обставин, які є предметом доказування у справі:

(1) Факт укладення договору №Т/ВМ-145 від 15.11.2016 та його умови.

(2) Факт здійснення позивачем попередньої оплати у розмірі 984 960,00 грн, у тому числі податку на додану вартість у розмір 164 160,00 грн.

(3) Факт неналежного виконання відповідачем умов договору щодо реєстрації податкової накладної на суму отриманої передоплати.

1. Укладення договору №Т/ВМ-145 від 15.11.2025 між сторонами, його умови.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.11.2016 між Державним підприємством "Морський торгівельний порт "Південний", як замовником, та Приватним підприємством "Кобо Плюс", як виконавцем, укладено договір №Т/ВМ-145 (далі - договір; а.с. 14-17), відповідно до умов пункту 1.1 якого виконавець зобов`язався у 2016-2017 роках надати замовнику послуги з поточного ремонту тепловоза ЧМЕЗ-4985 в обсязі ПР-З, а замовник зобов`язався оплатити такі послуги.

Суд зазначає, що факт укладення договору та існування договірних правовідносин між сторонами підтверджено рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2019 у справі № 904/1038/19 (а.с. 43- 65), яке постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.08.2019 (а.с. 66- 81) залишено без змін. Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України зазначене рішення має преюдиційне значення, а встановлені у ньому обставини не підлягають повторному доказуванню у межах цієї справи.

У вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним даного договору чи визнання неукладеним в певній частині. Також відсутні докази розірвання такого договору.

Дослідивши вказаний договір, господарський суд зазначає, що умовами цього договору визначено взаємні права та обов`язки сторін, зокрема порядок розрахунків, строки надання послуг, вимоги до оформлення первинних документів та обов`язок виконавця (відповідача) забезпечувати належне податкове оформлення операцій.

Так, відповідно до підпункту 6.3.11 договору виконавець зобов`язаний надати замовнику податкову накладну, складену належним чином, оформлену та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений законодавством України строк. Податкова накладна надається за допомогою програмного забезпечення "M.E.Doc I.s", або іншої спеціалізованої програми на електронну адресу: включно в електронній формі після реєстраціє в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, обов`язок виконавця (відповідача) щодо належного оформлення та своєчасної реєстрації податкових накладних є прямою договірною умовою та становить складову належного виконання взятих на себе зобов`язань.

2. Здійснення позивачем попередньої оплати у розмірі 984 960,00 грн, у тому числі податку на додану вартість у розмір 164 160,00 грн.

З матеріалів справи та умов поданого договору вбачається, що відповідно до пункту 3.1.1 договору замовник зобов`язався здійснити попередню оплату у розмірі 50 % від вартості послуг протягом 10 банківських днів з дати отримання рахунку виконавця.

На виконання зазначених умов позивач здійснив передоплату у сумі 984 960,00 грн, з яких 164 160,00 грн становить сума податку на додану вартість, що підтверджується платіжним дорученням №2768 від 18.05.2017 (а.с. 40).

Крім того, факт здійснення замовником вказаної оплати також встановлено рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2019 у справі №904/1038/19 (а.с. 43-65), яке постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.08.2019 (а.с. 66- 81) залишено без змін.

Таким чином, факт здійснення позивачем попередньої оплати у розмірі 984 960,00 грн, у тому числі податку на додану вартість у сумі 164 160,00 грн, є належним чином підтвердженим.

3. Факт неналежного виконання відповідачем умов договору щодо податкової накладної на суму отриманої передоплати.

Як вказано вище, відповідно до підпункту 6.3.11 договору виконавець зобов`язаний скласти та зареєструвати в єдиному реєстрі податкових накладних належним чином оформлену податкову накладну у строки, визначені чинним законодавством, та надіслати її замовнику в електронній формі після реєстрації.

Пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, умовами договору та чинного законодавства на відповідача покладено обов`язок скласти та зареєструвати податкову накладну на суму отриманої попередньої оплати, що формує законне очікування позивача на належне виконання цього зобов`язання, оскільки лише зареєстрована у Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна дає можливість віднести суму податку на додану вартість до податкового кредиту.

Натомість відповідач не виконав зазначений обов`язок належним чином. Податкова накладна, яка відповідала б фактично отриманій сумі передоплати та даті її надходження, у Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстрована не була. Матеріали справи не містять доказів складання та своєчасної реєстрації відповідачем належної податкової накладної.

ІV. МОТИВИ СУДУ

1. Норми права, які застосував суд. Позиції Верховного Суду щодо застосування норм права, які підлягають врахуванню.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 187.1. статті 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно із пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (пункт 14.1.181. статті 14 Податкового кодексу України).

Як вбачається з викладеного вище, згідно із пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

Чинне законодавство не передбачає реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних покупцем послуг.

Відповідно до пункту 198.2. статті 198 датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно із пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).

Таким чином, відповідно до положень пункту 187.1. статті 187 Податкового кодексу України відповідач був зобов`язаний зареєструвати податкові накладні з податку на додану вартість в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22 Цивільного кодексу України).

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина 2 статті 22 Цивільного кодексу України).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина 3 статті 22 Цивільного кодексу України).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 Цивільного кодексу України).

Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 05.06.2019 по справі №908/1568/18 дійшла наступного висновку: "обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, хоча невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків. Тому позовна вимога покупця про зобов`язання продавця здійснити таку реєстрацію не є способом захисту у господарських правовідносинах, і не підлягає розгляду в суді жодної юрисдикції. Натомість належним способом захисту для позивача може бути звернення до контрагента з позовом про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення контрагентом за договором обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних".

Відповідно до правової позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладеної в постанові від 07.06.2023 № 916/334/22 факт відсутності реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних через нездійснення контрагентом за договором відповідних дій або через відмову податкового органу у їх реєстрації є достатнім доказом протиправної поведінки відповідача, порушення ним господарського зобов`язання - наданої ним гарантії того, що контрагент за договором матиме право на користування податковим кредитом у розмірі суми податку на додану вартість, який визначено договором у складі ціни.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.08.2018 у справі №917/877/17, в рамках правовідносин, аналогічних спірним, зазначивши про те, що у таких випадках є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи.

2. Оцінка судом доказів та позицій сторін

17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 №132-IX, яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України і змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Таким чином, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановляння законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з наступних підстав.

Як вказано вище, 15.11.2016 між Державним підприємством "Морський торгівельний порт "Південний" та Приватним підприємством "Кобо Плюс" укладено договір №Т/ВМ-145, відповідно до умов пункту 1.1 якого виконавець зобов`язався у 2016-2017 роках надати замовнику послуги з поточного ремонту тепловоза ЧМЕЗ-4985 в обсязі ПР-З, а замовник зобов`язався оплатити такі послуги.

Суд зазначає, що факт укладення договору та існування договірних правовідносин між сторонами підтверджено рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2019 у справі № 904/1038/19 (а.с. 43- 65), яке постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.08.2019 (а.с. 66- 81) залишено без змін. Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України зазначене рішення має преюдиційне значення, а встановлені у ньому обставини не підлягають повторному доказуванню у межах цієї справи.

У вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним даного договору чи визнання неукладеним в певній частині. Також відсутні докази про розірвання такого договору.

Дослідивши вказаний договір, господарський суд зазначає, що умовами вказаного договору визначено взаємні права та обов`язки сторін, зокрема порядок розрахунків, строки надання послуг, вимоги до оформлення первинних документів та обов`язок виконавця (відповідача) забезпечувати належне податкове оформлення операцій.

Так, відповідно до підпункту 6.3.11 договору виконавець зобов`язаний надати замовнику податкову накладну, складену належним чином оформлену та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений законодавством України строк. Податкова накладна надається за допомогою програмного забезпечення "M.E.Doc I.s", або іншої спеціалізованої програми на електронну адресу: включно в електронній формі після реєстраціє в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, обов`язок виконавця (відповідача) щодо належного оформлення та своєчасної реєстрації податкових накладних є прямою договірною умовою та становить складову належного виконання взятих на себе зобов`язань.

З матеріалів справи та умов поданого договору вбачається, що відповідно до пункту 3.1.1 договору замовник зобов`язався здійснити попередню оплату у розмірі 50 % від вартості послуг протягом 10 банківських днів з дати отримання рахунку виконавця.

На виконання зазначених умов позивач здійснив передоплату у сумі 984 960,00 грн, з яких 164 160,00 грн становить сума податку на додану вартість, що підтверджується платіжним дорученням №2768 від 18.05.2017 (а.с. 40), платіж проведено банком 24.05.2017.

Крім того, факт здійснення замовником вказаної оплати також встановлено рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2019 у справі №904/1038/19 (а.с. 43-65), яке постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.08.2019 (а.с. 66- 81) залишено без змін.

Таким чином, факт здійснення позивачем попередньої оплати у розмірі 984 960,00 грн, у тому числі податку на додану вартість у сумі 164 160,00 грн, є належним чином підтвердженим .

Як встановлено судом відповідно до підпункту 6.3.11 договору виконавець зобов`язаний скласти та зареєструвати в єдиному реєстрі податкових накладних належним чином оформлену податкову накладну у строки, визначені чинним законодавством, та надіслати її замовнику в електронній формі після реєстрації.

Пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, на відповідача було покладено обов`язок скласти та зареєструвати податкову накладну на суму отриманої попередньої оплати, що формує законне очікування позивача на належне виконання цього зобов`язання, оскільки лише зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна дає можливість віднести суму податку на додану вартість до податкового кредиту.

Натомість відповідач не виконав зазначений обов`язок належним чином. Податкова накладна, яка відповідала б фактично отриманій сумі передоплати та даті її надходження, у Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстрована не була. Матеріали справи не містять доказів складання та своєчасної реєстрації відповідачем належної податкової накладної.

Судом встановлено, що виконавцем (відповідачем) вживались наступні заходи з метою складання та оформлення податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних суму 984 960,00 грн, у тому числі податок на додану вартість у розмірі 164 160,00 грн, з огляду на наступне.

Відповідно до матеріалів справи 14.06.2017 відповідачем складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 3 від 25.05.2017 (а.с. 90) на суму 984 960,00 грн, у тому числі податок на додану вартість у розмірі 164 160,00 грн.

При цьому, 20.06.2017 відповідачем складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунок коригування кількісних і вартісних показників №1 від 20.06.2017 (а.с. 92) до податкової накладної №3 від 25.05.2017 на загальну суму "-984 960,00" грн, у тому числі податок на додану вартість у розмірі "-164 160,00" грн, яким виведено в нуль податкову накладну №3 від 25.05.2017.

Згодом, 22.06.2017 відповідачем складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 5 від 24.05.2017 на загальну суму 0,00 грн, у тому числі податок на додану вартість у розмірі 0,00 грн.

При цьому, 23.06.2017 відповідачем складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунок коригування кількісних і вартісних показників (а.с. 87) № 2 від 23.06.2017 до податкової накладної № 5 від 24.05.2017 на загальну суму 984 960,00 грн, у тому числі податок на додану вартість у розмірі 164 160,00 грн., яким суму зобов`язань приведено до суми, вказаної в платіжному доручені на передоплату.

У зв`язку із вказаним, позивач звернувся до відповідача листом від 03.08.2017 №4014/10/104/17 щодо належного оформлення податкової накладної саме від 24.05.2017 згідно сплаченої суми 984 960,00 грн, у тому числі податок на додану вартість у розмірі 164 160,00 грн (а.с. 95-96).

У відповідь відповідач листом №05/09-17-1 від 05.09.2017 повідомив, що дата зарахування коштів на рахунок 25.05.2017, але не надав належних доказів. Тож підстави для складання та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної, датованої 25.05.2017, відсутні.

Факт порушення відповідачем порядку заповнення в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної підтверджується додатком 8 до податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2017 (а.с. 98).

Враховуючи вищенаведене, позивачем зроблено відповідну відмітку у відведеному для цього полі декларації, зазначивши про надання до неї відповідної заяви про порушення відповідачем порядку заповнення податкової накладної.

Також позивачем зроблено відповідну відмітку про порушення відповідачем порядку заповнення розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної №2 від 23.06.2017, зазначивши, що замість розрахунку коригування № 2 повинна бути виписана податкова накладна на загальну суму 984 960,00 грн, у тому числі податок на додану вартість у розмірі 164 160,00 грн, на підставі оплати 24.05.2017 із зазначенням обов`язкових реквізитів.

08.09.2023 позивач звернувся з запитом (а.с. 99-100) до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками

податків з метою отримання відомостей щодо складання та реєстрації податкової

накладної відповідача у Єдиному реєстрі податкових накладних: на суму 984 960, 00 грн, у тому числі 164 160,00 грн податку на додану вартість, відповідно до платіжного доручення № 2768 від 18.05.2017, сплаченого позивачем 24.05.2017 згідно рахунку на оплату № 15 від 26.04.2017.

19.09.2023 на адресу позивача надійшла відповідь Південного

міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, згідно з якою вбачається, що податкова накладна № 3 від 25.05.2017 виписана відповідачем на адресу позивача, згідно з даними Єдиного реєстру податкових накладних має статус "Зареєстровано".

В свою чергу, податкова накладна № 3 складена відповідачем 25.05.2017, що, підтверджується квитанцією про реєстрацію, тож вбачається факт реєстрації податкової накладної №3 саме 25.05.2017, а не 24.05.2017 (а.с. 91). В подальшому податкова накладна була повністю анульована розрахунком коригування кількісних і вартісних показників від 20.06.2017 № 1 (а.с. 92-93) до податкової накладної від 25.05.2017 № 3.

Таким чином відповідачем недотримано обов`язку щодо складення та реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, яка, враховуючи положення статті 187.1, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, повинна була бути виписана відповідачем датою попередньої оплати, а саме: 24.05.2017.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався також до відповідача листами щодо надання підтвердження дати зарахування грошових коштів у розмірі 984 960,00 грн, у тому числі податок на додану вартість у розмірі 164 160,00 грн, згідно платіжного доручення №2768 від 18.05.2017 проте відповіді отримано не було.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 05.06.2019 по справі №908/1568/18 дійшла наступного висновку: "обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, хоча невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків. Тому позовна вимога покупця про зобов`язання продавця здійснити таку реєстрацію не є способом захисту у господарських правовідносинах, і не підлягає розгляду в суді жодної юрисдикції. Натомість належним способом захисту для позивача може бути звернення до контрагента з позовом про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення контрагентом за договором обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних".

Тому має місце прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкову накладну та неможливістю включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту позивача та, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи. Отже, наявні усі елементи складу господарського правопорушення.

Факт відсутності реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних через нездійснення контрагентом за договором відповідних дій є достатнім доказом протиправної поведінки відповідача, порушення ним господарського зобов`язання - наданої ним гарантії того, що контрагент за договором матиме право на користування податковим кредитом у розмірі суми податку на додану вартість, який визначено договором у складі ціни.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у складі палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у постанові від 07.06.2023 у справі № 916/334/22.

Умовами пункту 7.7 договору передбачено, що в разі втрати права замовника на податковий кредит внаслідок відсутності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних виконавцем протягом 180 календарних днів з дати складання податкової накладної, замовник протягом 10 банківських днів, наступними за 180-ми календарним днем з дати складання податкової накладної, має право на компенсування збитків у розмірі суми втраченого податкового кредиту на підставі письмової претензії з наданням документів, що обґрунтовують факт заподіяння збитків.

Оскільки відповідачем не виконано обов`язок щодо реєстрації електронної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений законодавством строк, позивач був позбавлений права на включення суми податку на додану вартість у розмірі 164 160,00 грн до складу податкового кредиту.

За таких обставин суд доходить висновку, що невиконання відповідачем обов`язку щодо складання та реєстрації податкової накладної на суму отриманої попередньої оплати спричинило втрату позивачем права на податковий кредит, а отже, і виникнення у позивача реальних збитків у вигляді суми сплаченого податку на додану вартість у розмірі 164 160,00 грн. Збитки безпосередньо пов`язані з протиправною бездіяльністю відповідача, є передбачуваним та прямим наслідком порушення ним договірного та податкового обов`язку і підлягають відшкодуванню на підставі статей 22, 1166 Цивільного кодексу України.

Відповідач заперечень проти заявлених позовних вимог та доказів на їх спростування суду не надав, доказів належного виконання обов`язку щодо складання та реєстрації податкової накладної не подав, у зв`язку з чим доводи позивача залишилися неспростованими та приймаються судом як більш вірогідні.

З урахуванням наведеного, господарський суд вважає доведеними наявність протиправної поведінки відповідача, збитків позивача, причинно-наслідкового зв`язку між ними та вини відповідача, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 164 160,00 грн збитків є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

V. Висновки Суду

Суди зобов`язані належно мотивувати свої рішення для забезпечення права сторін на справедливий розгляд та суспільного контролю за правосуддям. При цьому не вимагається відповідати на кожен аргумент сторін: достатньо викласти мотиви у межах конкретних обставин справи, з урахуванням характеру рішення.

На підставі встановлених судом фактичних обставин та досліджених доказів, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Позивач обрав належний спосіб захисту свого порушеного права відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України.

З викладеного, з огляду на наявні в матеріалах докази, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог повністю та стягнення з відповідача на користь позивача 164 160,00 грн - збитків у сумі втраченого податкового кредиту.

VІ. Судові витрати

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73-79, 86, 91, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства "Морський торгівельний порт "Південний" до Приватного підприємства "Кобо Плюс" про стягнення суми коштів втраченого податкового кредиту у загальному розмірі 164 160,00 грн - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Приватного підприємства "Кобо Плюс" (49080, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Шолохова, будинок 29, квартира 54; ідентифікаційний код 30733237) на користь Державного підприємства "Морський торгівельний порт "Південний" (65481, Одеська область, Одеський район, місто Південне, вулиця Берегова, будинок 13; ідентифікаційний код 04704790) 164 160,00 грн (сто шістдесят чотири тисячі сто шістдесят гривень 00 копійок) - збитків у сумі втраченого податкового кредиту та 3 028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок) - судових витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 22.12.2025

Суддя Т.В. Іванова