РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.12.2025Справа № 910/12866/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Князькова В.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ФОРМ СЕРВІСЕС,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю МС-БІЛД,

про стягнення 124 461 грн, -

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФОРМ СЕРВІСЕС» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МС-БІЛД» про стягнення 124 461 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх обов`язків за договором оренди № 3 від 12.02.2024 в частині несвоєчасної оплати вартості за оренду обладнання, що стало підставою для нарахування пені в розмірі 76 041,59 грн, 3% річних у розмірі 7 961,81 грн та 40 457,22 грн інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 20.10.2025 відкрито провадження в справі, визнано справу малозначною, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

Відповідач відзиву на позов не подав, клопотання про продовження строку на подачу відзиву не заявив, проте, про розгляд справи був повідомлений належним чином з урахуванням наступного.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Наразі, суд звертає увагу, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Як встановлено судом станом відповідачем здійснено реєстрацію електронного кабінету в підсистемі електронний суд. Ухвала про відкриття провадження була доставлена в електронний кабінет відповідача 20.10.2025.

За приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Одночасно, з огляду на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

12.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю ФОРМ СЕРВІСЕС, як за Орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю МС-БІЛД, як Орендарем, був укладений Договір оренди №3 (далі Договір), умовами п.1.1. якого передбачено, що Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове володіння та користування (оперативну оренду) рухоме майно обладнання MANTO. Монтаж та демонтаж обладнання не є предметом цього Договору, Орендар здійснює монтаж та демонтаж орендованого обладнання на свій ризик власними силами та за свій рахунок.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що найменування складових частин та вартість обладнання, що передається в оренду, зазначено в специфікаціях та в актах прийому-передачі обладнання до цього договору. Технічний стан обладнання, яке передається в оренду, зазначається в актах прийому-передачі обладнання. Специфікації та акти приймання-передачі є невід`ємними частинами цього договору.

Згідно з пунктом 2.1 Договору, передача-приймання обладнання в оренду від Орендодавця до Орендаря здійснюється уповноваженими представниками сторін згідно з Актом прийому-передачі обладнання в оренду та з оренди на складі Орендодавця за адресою: Київська обл., с. Святопетрівське, вул. Індустріальна, 29.

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що Обладнання вважається переданим Орендодавцем та прийнятим Орендарем з дати підписання Акту прийому-передачі Обладнання в оренду уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до п. 4.1. Договору, початок перебігу строку оренди Обладнання, за який нараховується орендна плата, відраховується з дня підписання Акта прийому-передачі Обладнання в оренду і закінчується в день підписання сторонами Акту приймання-передачі Обладнання з оренди від Орендаря до Орендодавця, яким фіксується дата повернення Обладнання з оренди.

Строк оренди Обладнання за Договором складає до 31 грудня 2024 року (п. 4.2. Договору).

Пунктом 5.1 договору встановлено, що орендар здійснює оплату за оренду обладнання за весь час фактичного знаходження обладнання у орендаря, починаючи з дати підписання акту прийому-передачі обладнання в оренду і закінчуючи датою підписання акту повернення обладнання орендодавцю згідно з умовами цього договору, у т.ч. після закінчення терміну дії договору та/або оренди, якщо це не пов`язано із діями орендодавця, чи після закінчення строку, коли обладнання мало бути повернуто орендодавцю у визначений Сторонами строк.

Відповідно до пункту 5.8 договору, орендна плата сплачується шляхом передплати в безготівкову порядку за перші 14 календарних днів оренди Обладнання на поточний рахунок Орендодавця на підставі наданого Орендодавцем рахунку-фактури протягом 3 (трьох) робочих днів з дати отримання від Орендодавця рахунку-фактури на оплату. За кожний наступний строк оренди Обладнання Орендар здійснює передоплату за 5 робочих днів до настання цього чергового строку оренди Обладнання на підставі наданого Орендодавцем рахунку-фактури протягом 3 (трьох) робочих днів з дати отримання від Орендодавця рахунку-фактури на оплату, але не пізніше дня початку наступного чергового строку оренди.

Специфікацією від 12.02.2024 сторони узгодили конкретний асортимент, кількість та ціну Обладнання, яке буде передаватись в оренду.

13.02.2024 та 23.02.2024 сторони підписали Акти прийому-передачі обладнання в оренду.

11.09.2024 сторони уклали Додаткову угоду № 1, якою внесли зміни щодо вартості оренди обладнання, визначеної у п.5.3 Договору, а також припинили дію Специфікації від 12.02.2024 та узгодили нову Специфікацію від 11.09.2024.

На виконання умов Договору та Специфікації від 12.02.2024 сторони підписали Акт прийому-передачі обладнання з оренди.

12.09.2024 сторони уклали Додаткову угоду № 2, якою внесли зміни щодо вартості оренди обладнання, визначеної у п.5.3 Договору, а також припинили дію Специфікації від 11.09.2024.

13.09.2024 та 12.09.2024 сторони підписали Акти прийому-передачі обладнання з оренду.

За період перебування майна у користування відповідача було складено Акти надання послуг, а саме:

- Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000030 від 26.02.2024 на суму 9972,14 грн;

- Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000045 від 29.02.2024 на суму 2 136,89 грн;

- Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000046 від 29.02.2024 на суму 32 508,59 грн;

- Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000057 від 07.03.2024 на суму 4 986,07 грн;

- Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000058 від 07.03.2024 на суму 32 508,59 грн;

- Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000086 від 31.03.2024 на суму 128 553,12грн;

- Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000096 від 15.04.2024 на суму 80 345,70 грн;

- Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000106 від 30.04.2024 на суму 80 345,70 грн;

- Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000137 від 15.05.2024 на суму 80 345,70 грн;

- Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000152 від 31.05.2024 на суму 85 702,08 грн;

- Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000178 від 17.06.2024 на суму 80 345,70 грн;

- Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000187 від 30.06.2024 на суму 80 345,70 грн;

- Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000209 від 15.07.2024 на суму 80 345,70 грн;

- Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000230 від 31.07.2024 на суму 85 702,08 грн;

- Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000279 від 31.08.2024 на суму 166 047,78 грн;

- Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000306 від 10.09.2024 на суму 53 563,80 грн;

- Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000307 від 11.09.2024 на суму 2 562,05 грн;

- Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000308 від 12.09.2024 на суму 1 649,52 грн.

Вимогами п. 5.18. Договору встановлено, що Орендар зобов`язаний підписати та повернути Орендодавцю один підписаний примірник (оригінал) Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) до 5-го числа місяця, наступного за звітним. У випадку неповернення (несвоєчасного повернення) підписаного Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) і відсутності письмової мотивованої відмови Орендаря від підписання цього Акту, такий Акт вважається визнаним Орендарем, а послуга вважається прийнятою без будь-яких зауважень та претензій в повному обсязі (на вказану в Акті суму).

Позивачем було надано відповідачу послуги з оренди обладнання на загальну суму 1 087 966,91 грн.

Крім того, відповідно до п. 5.12. Договору Орендар зобов`язується протягом 5 робочих днів відшкодувати Орендодавцю всі витрати, понесені Орендодавцем під час дії цього Договору оренди внаслідок втрати та/або пошкодження Обладнання, якщо це було пов`язано з винними діями Орендаря, у т.ч. відшкодувати вартість пошкодженого, втраченого, неповерненого Обладнання, сплатити пеню, штрафи, що виникли в зв`язку з несвоєчасною сплатою орендних та інших платежів, передбачених цим Договором.

Так, відповідно до Актів прийому-передачі обладнання з оренди відповідач має сплатити на користь позивача грошові кошти з відшкодування пошкодженого та втраченого обладнання на суму 226 265,89 грн, що нараховані згідно:

- Акту приймання-передачі обладнання з оренди від 11.09.2024 на суму 68320,28 грн;

- Акту приймання-передачі обладнання з оренди від 12.09.2024 на суму 46744,15 грн;

- Акту приймання-передачі обладнання з оренди від 13.09.2024 на суму 111201,46 грн.

Проте, усупереч взятих на себе зобов`язань за Договором Товариство з обмеженою відповідальністю МС-БІЛД оплатило послуги позивача з оренди обладнання частково на суму 997 404,41 грн, у зв`язку із чим Товариство з обмеженою відповідальністю «ФОРМ СЕРВІСЕС» звернулось із позовом до суду про стягнення заборгованості за оренду обладнання у розмірі 316 828,39 грн.

За наслідками розгляду вказаного позову Господарським судом міста Києва 23.06.2025 було постановлено рішення в справі № 910/4359/25, яким позов був задоволений частково, а саме стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "МС-БІЛД" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРМ СЕРВІСЕС" заборгованість у розмірі 216 828 грн 39 коп. та судовий збір у розмірі 3801 грн 94 коп. У частині стягнення заборгованості в розмірі 100 000,00 грн провадження в справі № 910/4359/25 було закрито.

15.07.2025 на виконання рішення від 23.06.2025 у справі № 910/4359/25 Господарським судом міста Києва був виданий наказ про примусове виконання рішення.

22.08.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «МС-БІЛД» перерахувало на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРМ СЕРВІСЕС" суму заборгованості в розмірі 216 828,39 грн та 3 801,94 грн судового збору, що підтверджується відповідною банківською випискою про рух грошових коштів по рахунку позивача, відкритого в Акціонерному товаристві «УКРСИББАНК».

З урахуванням факту несвоєчасного виконання відповідачем своїх обов`язків за договором, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення пені в розмірі 76 041,59 грн, інфляційних витрат у розмірі 40 457,22 та трьох процентів річних у розмірі 7 961,81 грн від простроченої суми, розрахованих по кожному Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) та Акту приймання-передачі обладнання з оренди.

Оцінюючи доводи позивача та наявні в матеріалах справи докази, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 "Про незалежність судової влади" передбачено, що за змістом частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Частинами 1 та 2 статті 18 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/9823/17.

Отже, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі, в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Таким чином, судовим рішенням, що набрало законної сили, було встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «МС-БІЛД» має обов`язок перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ФОРМ СЕРВІСЕС» зі сплати орендної плати у розмірі 316 828,39 грн, який відповідачем було прострочено.

З представленої до суду копії банківської виписки про рух грошових коштів по рахунку позивача, відкритого в Акціонерному товаристві «УКРСИББАНК», вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «МС-БІЛД» здійснило виплату заборгованості на користь позивача 16.04.2025 у розмірі 100 000,00 грн (про що також вказано у рішенні Господарського суду міста Києва від 23.06.2025 у справі № 910/4359/25) та 22.08.2025 у розмірі 216 828,39 грн.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом врахований той факт, що 28.08.2025 Господарський кодекс України втратив чинність, водночас, відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплений у наведеній нормі принцип незворотності дії закону та інших нормативно-правових актів у часі (lex ad praeterian non valet) полягає в тому, що дія їх не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання ними чинності, за винятком випадку коли закон або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював і Конституційний Суд України. Зокрема, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на вказане, беручи до уваги, що спір між сторонами виник до 28.08.2025, суд дійшов висновку про можливість застосування до спірних правовідносин приписів Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до пункту 5.8 договору, орендна плата сплачується шляхом передплати в безготівкову порядку за перші 14 календарних днів оренди Обладнання на поточний рахунок Орендодавця на підставі наданого Орендодавцем рахунку-фактури протягом 3 (трьох) робочих днів з дати отримання від Орендодавця рахунку-фактури на оплату. За кожний наступний строк оренди Обладнання Орендар здійснює передоплату за 5 робочих днів до настання цього чергового строку оренди Обладнання на підставі наданого Орендодавцем рахунку-фактури протягом 3 (трьох) робочих днів з дати отримання від Орендодавця рахунку-фактури на оплату, але не пізніше дня початку наступного чергового строку оренди.

Крім того, відповідно до пункту 5.12. Договору Орендар зобов`язується протягом 5 робочих днів відшкодувати Орендодавцю всі витрати, понесені Орендодавцем під час дії цього Договору оренди внаслідок втрати та/або пошкодження Обладнання, якщо це було пов`язано з винними діями Орендаря, у т.ч. відшкодувати вартість пошкодженого, втраченого, неповерненого Обладнання, сплатити пеню, штрафи, що виникли в зв`язку з несвоєчасною сплатою орендних та інших платежів, передбачених цим Договором.

Враховуючи наведені умови договору, суд дійшов висновку про те, що оплата за Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000279 від 31.08.2024 на суму 166 047,78 грн мала бути здійснена до 06.08.2024 включно, за Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000306 від 10.09.2024 на суму 53 563,80 грн, за Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000307 від 11.09.2024 на суму 2 562,05 та за Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000308 від 12.09.2024 на суму 1 649,52 грн мала бути здійснена до 05.09.2024 включно,

Водночас, оплата за Актом приймання-передачі обладнання з оренди від 11.09.2024 на суму 68320,28 грн мала бути здійснена не пізніше 18.09.2024, за Актом приймання-передачі обладнання з оренди від 12.09.2024 на суму 46744,15 грн не пізніше 19.09.2024 та за Актом приймання-передачі обладнання з оренди від 13.09.2024 на суму 111 201,46 грн не пізніше 20.09.2024. Такого висновку суд дійшов з огляду на те, що строки оплати вказаних актів зазначені в пункті 3 самих Актів протягом 5 (п`яти) робочих днів.

Беручи до уваги вказане, судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов`язку з сплати орендної плати та відшкодування вартості пошкодженого обладнання не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням вимог закону і він вважається таким, що прострочив, а тому відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Товариство з обмеженою відповідальністю «МС-БІЛД» не навело обставин, з якими законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" (далі Закон) передбачено, що цей закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з пунктом 9.1.4. договору у випадку несвоєчасної сплати чергових платежів за послуги оренди Обладнання, або інших платежів згідно Договору, Орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення, та за весь час прострочення. Нарахування пені не звільняє Орендаря від сплати основного боргу.

Дослідивши зміст наведеного пункту договору, суд дійшов висновку про те, що сторони узгодили інший строк нарахування пені в договорі, ніж передбачений приписами частини 6 статті 232 ГК України. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що зазначення в договорі іншого, ніж визначено частиною шостою статті 232 ГК України періоду нарахування штрафних санкцій, може бути здійснено або шляхом відображенням в його умовах конкретного строку нарахування штрафної санкції (на зразок "нараховується протягом року" тощо), або шляхом зазначення додаткових застережень щодо настання певної обставини (на зразок "до повного виконання зобов`язання", "до повної сплати заборгованості", "протягом всього періоду існування прострочення" тощо), які б дозволяли точно встановити момент закінчення строку нарахування неустойки, відмінний від визначеного Господарським кодексом України. Такий підхід до застосування частини 6 статті 232 Господарського кодексу України разом з умовами договору де міститься положення про нарахування штрафних санкцій за кожний день прострочення, відображено й у постановах Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/15492/17, від 12.06.2018 у справі № 910/4164/17, від 22.11.2018 у справі № 903/962/17, від 16.10.2024 у справі № 911/952/22.

При цьому суд зазначає, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Аналогічна права позиція викладена в пункті 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» № 14 від 17.12.2013.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені за період визначений позивачем з урахуванням строку виконання грошового зобов`язання, визначеного вище, а також зважаючи на імперативність приписів частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку про правомірність стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «МС-БІЛД» пені у розмірі 74 485,32 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду в своїх постановах від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18) та від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 (провадження №12-14гс18) сформулювала правовий висновок про те, що положення статті 625 Цивільного кодексу України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Тотожної правової позиції щодо правомірності застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України за порушення зобов`язання з виплати страхового відшкодування дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 19.02.2020 у справі №758/16044/16-ц та від 20.07.2020 у справі №910/14293/19.

Суд, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за період визначений позивачем з урахуванням строку виконання грошового зобов`язання, визначеного вище, а також зважаючи на імперативність приписів частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, дійшов висновку про правомірність стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «МС-БІЛД» трьох процентів річних у розмірі 7 761,35 грн та інфляційних втрат у розмірі 35 409,55 грн.

За таких обставин позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРМ СЕРВІСЕС» підлягають частковому задоволенню.

Надаючи оцінку іншим доводам позивача судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того,

вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від

27 вересня 2001 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування позивача залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позову.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, наведенні норми та беручи до уваги, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні статей 76, 77 ГПК України наявності обставин, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРМ СЕРВІСЕС», а саме про стягнення пені в розмірі 74 485,32 грн, трьох процентів річних у розмірі 7 761,35 грн, а також інфляційних втрат у розмірі 35 409,55 грн.

Згідно з приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю ФОРМ СЕРВІСЕС до Товариства з обмеженою відповідальністю МС-БІЛД про стягнення 124 461 грн.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МС-БІЛД" (пр.Палладіна Академіка, будинок 32, офіс 413, м. Київ, 03132; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРМ СЕРВІСЕС" (шосе Брест-Литовське, буд. 8-А, м. Київ, 03179; ) пеню в розмірі 74 485,32 грн, три проценти річних у розмірі 7 761,35 грн, інфляційні втрати у розмірі 35 409,55 грн та судовий збір у розмірі 2 862,46 грн.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного господарського суду.

Повний текст складено 22.12.2025.

Суддя В.В. Князьков