ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року Справа № 903/43/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Олексюк Г.Є. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Черначук А. Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 30 вересня 2025 року та апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 3 листопада 2025 року по справі №903/43/22 (суддя І.О. Гарбар)

час та місце ухвалення рішення: 30 вересня 2025 року; м. Луцьк, пр. Волі, 54 а; повний текст рішення виготовлено 6 жовтня 2025 року

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

до

Відповідача 1 ОСОБА_2

Відповідача 2 ОСОБА_3

Відповідача 3 ОСОБА_4

Відповідача 4 ОСОБА_5

Відповідача 5 ОСОБА_1

Відповідача 6 ОСОБА_6

Відповідача 7 ОСОБА_7

Відповідача 8 ОСОБА_8

про стягнення 123 261 672 грн 49 коп.

за участю представників сторін:

від Позивача - ОСОБА_9 ; Голік О.А.;

від Відповідчів 1-8 - не з`явилися.

ВСТАНОВИВ:

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Позивач) звернувся з позовом в Господарський суд Волинської області до ОСОБА_2 (надалі - Відповідач 1), ОСОБА_3 (надалі - Відповідач 2), ОСОБА_4 (надалі - Відповідач 3), ОСОБА_5 (надалі - Відповідач 4), ОСОБА_1 (надалі -Відповідач 5), ОСОБА_6 (надалі - Відповідач 6), ОСОБА_7 (надалі - Відповідач 7), ОСОБА_8 (надалі - Відповідач 8) про стягнення солідарно шкоди в розмірі 123261672 грн 49 коп., яка виникла внаслідок здійснення відповідачами, що є пов`язаними особами банку (в розумінні статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність"), операцій які прямо суперечили інтересам товариства.

В обґрунтування позовних вимог Позивач вказує, що Позивач доводить, що за наслідками завершення ліквідаційної процедури Банку розмір незадоволених вимог кредиторів, за балансом ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" складає 286727649 грн 16 коп. (533 кредитори). Відповідно до частини 5 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у разі виявлення шкоди (збитків), завданої банку, Фонд звертається з вимогою про відшкодування на користь Фонду шкоди (збитків), завданої банку, до: пов`язаної з банком особи та/або іншої особи, рішеннями, діями (в тому числі вчиненими правочинами, операціями, укладеними договорами) та/або бездіяльністю якої завдано шкоди (збитків) банку; та/або пов`язаної з банком особи, та/або іншої особи, яка внаслідок таких рішень, дій (в тому числі правочинів, операцій, договорів) або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду. Керуючись частинами 5, 8 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Позивач заявляє, що наявні підстави для відшкодування Відповідачами 1-8 шкоди (збитків) у зв`язку із тим, що рішення відповідачів відповідають ознакам ризикової діяльності, прийняті з порушенням законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, а також внаслідок недотримання Відповідачами обов`язків діяти в інтересах банку та його кредиторів, добросовісно і розумно і не перевищувати своїх повноважень. Позивач зазначає, що під час здійснення ліквідаційної процедури ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК", ними виявлено здійснення пов`язаними особами Банку операції, які прямо суперечили інтересам Банку (відмова від забезпечення за кредитами пов`язаних із власниками Банку компаній), внаслідок чого завдано шкоди (збитків) Банку на суму 123261672 грн 49 коп.. На виконання зазначених норм статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" 10 грудня 2021 року Позивач звернувся до пов`язаних з банком осіб (Відповідачів 1-8) з вимогами про відшкодування заподіяної банку шкоди (збитків). Як вказав Позивач, зазначені вимоги станом на день подання позову не були задоволені.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 30 вересня 2025 року позов задоволено повністю (том 14, а.с. 129-150).

Стягнути солідарно з Відповідачів 1-8 на користь Позивача, що діє в інтересах кредиторів Публічного акціонерного товариства "ЗАХІДІНКОМБАНК", вимоги яких залишилися незадоволеними після завершення ліквідації Публічного акціонерного товариства "ЗАХІДІНКОМБАНК", шкоду (збитки) в розмірі 123261672 грн 49 коп..

Приймаючи дане рішення, місцевий господарський суд зазначив, що розуміючи фінансову неспроможність позичальників щодо виконання своїх зобов`язань, Відповідачі 1-8 прийняли рішення, яке має своїм наслідком позбавлення Банку єдиного забезпечення за Кредитними договорами, а саме: Кредитним договором №2409/10-96 від 24 вересня 2010 року, укладеним із ПП "АГРОВИНТРЕЙД", Кредитним договором №2309/10-96 від 23 вересня 2010 року, укладеним із ТОВ "ТК ІНТАЛ"; Кредитними договорами №1912/12 від 19 грудня 2012 року та № 3101/13-1 від 19 грудня 2012 року, укладеним із ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЕКО-ВУГІЛЛЯ УКРАЇНИ", Кредитним договором № 2802/14 від 28 лютого 2014 року, укладеним із ТОВ "ПРОМТЕХ-ЮГ".

Судом першої інстанції зазначено, що прийняті Відповідачами 1-8 рішення мали своїм наслідком заподіяння Банку шкоди, загальний розмір якої становить 123 261 672 грн 49 коп.. Констатував, що кредитні комітети створюються із найбільш кваліфікованих та відповідальних спеціалістів банку у складі непарної кількості осіб, але не менше трьох осіб, кожна з яких має один голос, виснуючи, що Відповідачі 1-8, які володіли спеціальними знаннями та досвідом як посадові особи банку, не могли не розуміти значення та наслідки своїх дій по виведенню значної суми грошових коштів з банку без будь-якого забезпечення, що відповідно впливало на ліквідність банку. Висновки Позивача щодо недобросовісності дій керівників/посадових осіб Банку (Відповідачів 1-8), з позиції суду підтверджено протоколами засідань Кредитного комітету ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК", копіями кредитних договорів із додатковими договорами, копіями договорів застави та угод про їх розірвання, копіями листів на адресу ТОВ "Дарвикон-М", копією Висновку за результатами комплексного аналізу причин недостатності майна/активів Банку, копією Висновку експертного дослідження, копіями постанов НБУ про віднесення банку до категорії проблемних/ неплатоспроможних.

Що ж стосується заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, то суд першої інстанції зауважив, що обставини реалізації даних активів підтверджуються Договором про відступлення права вимоги від 13 лютого 2019 року № 2018-12-29-000001-7 (8,9) та протоколом електронного аукціону UA-EA-2018-12-29-000001-b, укладеного між Банком та ТОВ "ФК "КАПІТАЛ". Аукціон відбувся на майданчику Prozorro. Також місцевий господарський суд виснував, що Позивач зміг визначити суму збитків в день вчинення правочину з продажу Банком прав вимоги за кредитними договорами за загальною ціною 643 777 грн 69 коп., а саме - 13 лютого 2019 року. Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції виснував, що 30 грудня 2021 року Позивачем подано позов в інтересах кредиторів ліквідованого ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК": в межах трьох років з моменту внесення запису про припинення банку як юридичної особи (3 травня 2019 року); в межах трьох років з моменту затвердження Звіту про завершення ліквідаційної процедури банку (21 березня 2019 року), яким підтверджується факт недостатності майна у Банку; в межах трьох років з моменту вчинення правочину з продажу Банком прав вимоги за кредитними договорами (13 лютого 2019 року). Судом з огляду на вказане вище констатовано, що позовна давність не пропущена в жодному з перелічених випадків.

Додатковим рішенням Господарського суду від 3 листопада 2025 року стягнуто з Відповідача 1 в доход Державного бюджету України 108543 грн 75 коп. витрат по сплаті судового збору; стягнуто з Відповідача 2 в доход Державного бюджету України 108543 грн 75 коп. витрат по сплаті судового збору; стягнуто з Відповідача 3 в доход Державного бюджету України 108543 грн 75 коп. витрат по сплаті судового збору; стягнуто з Відповідача 4 в доход Державного бюджету України 108543 грн 75 коп. витрат по сплаті судового збору; стягнуто з Відповідача 5 в доход Державного бюджету України 108543 грн 75 коп. витрат по сплаті судового збору; стягнуто з Відповідача 6 в доход Державного бюджету України 108543 грн 75 коп. витрат по сплаті судового збору; стягнуто з Відповідача 7 в доход Державного бюджету України 108543 грн 75 коп. витрат по сплаті судового збору; стягнуто з Відповідача 8 в доход Державного бюджету України 108543 грн 75 коп. витрат по сплаті судового збору.

Даним судовим рішенням також стягнуто з Відповідача 1 на користь Позивача 162500 грн витрат на підготовку висновку за результатами проведення комплексного аналізу причин недостатності майна/активів ПАТ "Західінкомбанк"; стягнуто з Відповідача 2 на користь Позивача 162500 грн витрат на підготовку висновку за результатами проведення комплексного аналізу причин недостатності майна/активів ПАТ "Західінкомбанк"; стягнуто з Відповідача 3 на користь Позивача 162500 грн витрат на підготовку висновку за результатами проведення комплексного аналізу причин недостатності майна/активів ПАТ "Західінкомбанк"; стягнуто з Відповідача 4 на користь Позивача 162500 грн витрат на підготовку висновку за результатами проведення комплексного аналізу причин недостатності майна/активів ПАТ "Західінкомбанк"; стягнуто з Відповідача 5 на користь Позивача 162500 грн витрат на підготовку висновку за результатами проведення комплексного аналізу причин недостатності майна/активів ПАТ "Західінкомбанк"; стягнуто з Відповідача 6 на користь Позивача 162500 грн витрат на підготовку висновку за результатами проведення комплексного аналізу причин недостатності майна/активів ПАТ "Західінкомбанк"; стягнуто з Відповідача 7 на користь Позивача 162500 грн витрат на підготовку висновку за результатами проведення комплексного аналізу причин недостатності майна/активів ПАТ "Західінкомбанк"; стягнуто з Відповідача 8 на користь Позивача 162500 грн витрат на підготовку висновку за результатами проведення комплексного аналізу причин недостатності майна/активів ПАТ "Західінкомбанк".

Додаткове судове рішення мотивовано тим, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняється Фонд - за подання позовів, предметом яких є відшкодування шкоди (збитків), у порядку, визначеному статтею 52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (пункт 24 частина 1 статті 5 Закону "Про судовий збір").

Судом констатовано, що згідно до пунктів 1, 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З даного місцевий господарський суд виснував, що таким чином, при зверненні до Господарського суду Волинської області Позивачем мав би бути сплачений судовий збір в загальному розмірі 868350 грн (не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Суд першої інстанції зазначив, що визначену суму судового збору при зверненні з позовом до суду Позивачем сплачено до Державного бюджету України не було, зокрема, з огляду на звільнення позивача від такої сплати, з огляду на що суд дійшов висновку про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат зі сплати судового збору, оскільки судом не вирішено питання про судові витрати, а тому останні з огляду на задоволення позову покладено на Відповідачів 1-8 порівну та стягуються в дохід Державного бюджету України (оскільки Позивач звільнений від його сплати на підставі пункту 24 частини 1 статті 5 Закону "Про судовий збір").

З огляду на те, що позов задоволено повністю, суд першої інстанції виснував, що за рахунок Відповідачів 1-8 в дохід державного бюджету мають бути відшкодовані судові витрати по сплаті судового збору в сумі 868350 грн (на момент подачі позову до суду), у рівних частинах по 108543 грн 75 коп. з кожного.

Також, в оскаржуваному додатковому рішенні суд першої інстанції вказав, що відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Тож сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ. З врахуванням вище викладеного, суд першої інстанції виснував, що витрати за проведення експертизи (комплексного аналізу причин недостатності майна/активів та виявлення і дослідження операцій (обставин), які стали чинниками недостатності майна банку (збитку) в розмірі 1300000 грн підлягають до стягнення з Відповідачів 1-8 порівну на користь Позивача.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Відповідач 5 звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з підстав, висвітлених в ній, просив суд скасувати рішення Господарського суду Волинської області (том 14, а.с. 194-205).

Мотивуючи апеляційну скаргу, Відповідач 5 звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що у відповідності до частини 6 статті 91 ГПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Апелянт констатує, що у зв`язку з вищенаведеним та з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для правильного вирішення спору, суд дійшов висновку про витребування оригіналів документів у НБУ та ТОВ «ФК «Профкапітал», оскільки саме в кредитних справ ПП «Агровинтрейд»; ТОВ «ТК ІНТАЛ»; ТОВ «Торговий дім «Еко-вугілля України»; ТОВ «Промтех-Юг» містяться належні, допустимі та достовірні докази що стосуються предмету доказування по даній справі. При цьому скаржник наголошує, що мова йде про конкретні письмові докази, у тому числі правочини якими було забезпечено основні зобов`язання і після 7 травня 2014 року, які Позивачем надані не були.

Апелянт вказав, що Відповідачами 1-8 поставлено під сумнів твердження щодо відсутності ТОВ «ДАРВИКОН-М» за місцезнаходженням та факт відсутності будь-якого майна, в тому числі і майна, яке було передано в заставу Банку, з посиланням на перелічені Позивачем документи. При цьому, на його переконання даний факт не впливає на дії Відповідачів.

Також скаржник вказав, що само рішення Кредитного комітету не призвело до збитків ПАТ «ЗАХІДІНКОМБАНК» про які зазначає Позивач у позовній заяві.

Відповідач 5 в апеляційній скарзі зауважив, що Позивач не здійснив за весь час проведення процедури ліквідації ПАТ «ЗАХІДІНКОМБАНК» та не здійснював жодного заходу для звернення стягнення на заставлене майно ТОВ «ДАРВІНКОН-М». Скаржник вважає, що штучності позовів по справам № 916/3002/17, № 916/3001/17, № 905/2808/17, №905/2806/17, № 916/3000/17 побачить ніби то будь-яка незаангажована особа наголошуючи, що метою таких позовів було переривання перебігу строку позовної даності для подальшого продажу 13 боргів, а не відновлення порушеного права Позивача.

Також апелянт вказав, що Відповідач 3 брав на себе зобов`язання за договором поруки, виключно за виконання Відповідачем 1 своїх обов`язків перед Позивачем, а Позивач фактично отримав грошові кошти від Гаранта на підставі Договору гарантії укладеному між Позивачем та третьою особою (в особі держави). Вважає, що Відповідач 3 немає ніякого відношення до цього договору та не брав на себе жодних зобов`язань, окрім тих які передбачені договором поруки з кредитором, а тому на його переконання Позивач не має права вимагати від Відповідача 3 вищезазначену суму, враховуючи той факт, що він її вже отримав з іншої особи на підставі договору, до якого Відповідач 3 не має жодного відношення.

Відповідач 5 вказав, що законодавець зобов`язує Позивача та його уповноважені особи вживати заходи щодо стягнення, а ні продажу простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку, та вважає, що Позивач та його уповноважена особа не вжили заходів по стягненню заборгованості по заявленим п`яти кредитним договорам.

Відповідач 5 в апеляційній скарзі зазначив, що відмовляючи у застосування позовної давності, серед іншого, суд першої інстанції зазначив, що: для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Однак, законодавець пов`язує початок перебігу позовної давності з моментом коли особа мала довідатись про порушене право.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 3 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача 5 на рішення Господарського суду Волинської області від 30 вересня 2025 року в справі №903/43/22.

Крім того, не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції додатковим рішенням, Відповідач 5 звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з підстав, висвітлених в ній, просив суд скасувати додаткове рішення Господарського суду Волинської області та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви Позивача про відшкодування судових витрат по справі (том 14, а.с. 236-240).

Мотивуючи апеляційну скаргу на додаткове рішення, Відповідач 5 звертає увагу, що Позивач ще на стадії укладання Адвокатського договору чітко усвідомлював, що складений Висновок може бути використаний лише як «письмовий доказ», тому не долучав до позовної заяви платіжне доручення № 720 від 19 лютого 2019 року (передплата за договором), акт прийому-передачі наданих послуг до договору від 19 лютого 2019 року укладений ФГВФО з Адвокатським об`єднанням «Адвокатська компанія «Лаурус» від 26 грудня 2019 року; платіжне доручення № 4409 від 27 грудня 2019 року.

Скаржник вважає, що поданий суду Висновок, також містить суб`єктивну точку зору (в жодному разі не експертну) в аспекті питань правового характеру, як зміст, так і висновок.

Відповідач 5 зауважує, що Адвокатське об`єднання «Адвокатська компанія «Лаурус» не є учасником справи № 903/43/22, а його відносини с Українським науково-дослідним інститутом спеціальної техніки та судових експертиз СБ України не мають законодавчо визначеного процесуального підґрунтя для використання добутих «доказів» у справі № 903/43/22. Констатує, при цьому, що Позивач не довів доказами понесені судові витрати для отримання цього дослідження, а Господарський суд Волинської області визнав встановленими такі обставини, що мають значення для справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача 5 на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 3 листопада 2025 року в справі №903/43/22.

Об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційні скарги Відповідача 5 на рішення від 30 вересня 2025 року та на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 3 листопада 2025 року по справі №903/43/22 для спільного розгляду.

13 листопада 2025 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив Відповідача 8 на апеляційну скаргу Відповідача 5, в якому Відповідач 8 просив задоволити апеляційну скаргу Відповідача 5 скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідач 8 вказав, що Позивачем взагалі не надано жодного належного доказу в матеріали справи в розумінні статті 76 ГПК України та не надано жодного оригіналу документів на які посилається Позивач в своєму позові. З позиції сторони, ті копії, що є в матеріалах справи не є належними доказами в розумінні статті 91 ГПК України, та не можуть бути взяті судом до своєї уваги.

19 листопада 2025 року на адресу апеляційного господарського суду надійшов відзив Позивача на апеляційну скаргу Відповідача 5, в якому Позивач просив відмовити в задоволенні скарг Відповідача 5 та залишити без змін оскаржуване судове рішення та додаткове рішення. Позивач у відзиві вказав, що на підтвердження власних доводів, долучив до матеріалів справи: копії Протоколів засідання Кредитного комітету ПАТ «ЗАХІДІНКОМБАНК», що підтверджують прийняття рішення про розірвання договорів забезпечення (пункти 29), роздруковані судові рішення з сайту ht://wwL.reyestr.court.gov.ua/ щодо стягнення з ПП «АГРОВИНТРЕЙД», TOB «ТКІНТАЛ», ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЕКО-ВУГІЛЛЯ УКРАЇНИ» та ТОВ «ПРОМТЕХ-ЮГ» кредитної заборгованості на користь Банку, довідку від 26 листопада 2021 року та копії меморіальних ордерів і щодо списання у збиток заборгованості за даними кредитними угодами, копію Висновку експертного дослідження №178/7 від 9 грудня 2019 року. На переконання Позивача, судом першої інстанції вірно застосовані положення статті 79 ГПК щодо вірогідності доказів, адже Відповідачами 1-8 на противагу доказам Позивача не подано жодного доказу, який би вказував, що копії договорів та листів (в пунктах з 19 по 28 та 30, 31 додатку до позову) містять інші умови, ніж встановлені.

Що ж до відсутності кредитних справ в матеріалах справи, то Позивач вказав, що судом першої інстанції проаналізовано доводи представника відповідача щодо необхідності дослідження матеріалів кредитних справ та правомірно їх відхилено, зважаючи, що в межах розгляду справи так і не було наведено доводів, які б свідчили, що дані документи можуть довести чи спростувати обставини, які входять в предмет доказування. Більш того необхідність дослідження кредитних справ має визначатись, зважаючи на предмет доказування у цій справі, з метою встановлення обставин стосовно того, чи відповідали або не відповідали такі рішення Відповідачів 1-8 обгрунтованому рівню ризику чи загрожували інтересам банку або кредиторів банку.

Що ж до доводів апеляційної скарги щодо не встановлення персонального складу Кредитного комітету ПАТ «ЗАХЩЩКОМБАНК», то Позивач вказав, що до матеріалів справи долучено Наказ ПАТ «ЗАХІДІНКОМБАНК» від 1 жовтня 2012 року №19-ОД-3 про затвердження складу Кредитного комітету в складі: Голова комітету - Відповідач 5, члени: Відповідач 8, ОСОБА_10 , Відповідач 7, Відповідач 6. Даний Наказ було підписано Відповідачем 5 як Головою Правління на виконання вимог пункту 2.2. Положення «Про кредитні комітети» ПАТ «ЗАХІДІНКОМБАНК» (копія наявна в матеріалах справи), відповідно до якого до складу кредитного комітету Головної контори можуть входити керівники підрозділів банку, призначені Головою Правління банку. Звертаєу вагу, що відповідно до копій Протоколів Кредитного комітету №0705/14-1, №0705/14-2, №0705/14-3, № 0705/14-4 та № 0705/14-5 від 7 травня 2014 року, рішення про звільнення з-під застави товарів в обороті прийнято одноголосно в тому ж затвердженому складі.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 25 листопада 2025 року проведення підготовчих дій закінчено. Розгляд апеляційних скарг призначено на 18 грудня 2025 року об 15:10 год. Заяви представника Відповідача 5 (адвокат Кучеров Ігор Анатолійович, ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та Відповідача 8 (ел. пошта ) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі №903/43/22- задоволено.

17 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від Відповідача 8 надійшло клопотання про витребування у Національного банку України оригінали кредитних справ сформованих ПАТ «ЗАХІДІНКОМБАНК» стосовно: ПП «Агровінтрейд» за кредитним договором № 2409/10-96 від 24 вересня 2010 року; ТОВ «ТК ІНТАЛ» за кредитним договором № 2309/10-96 від 23 вересня 2010 року; ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЕКО-ВУГІЛЛЯ УКРАЇНИ» за кредитними договорами № 1912/12 від 19 грудня 2012 року та № 3101/13-1 від 31 січня 2013 року; ТОВ «ПРОМТЕХ-ЮГ» за кредитним договором № 2802/14 від 28 лютого 2014 року.

Клопотання обгрунтоване тим, що за змістом розділу 15 Звіту уповноваженої особи Позивача про завершення ліквідаційної процедури ПАТ «ЗАХІДІНКОМБАНК», затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Позивача № 636 від 21 березня 2019 року вбачається передача 7285 справ за актом приймання-передавання № 1 від 10 вересня 2018 року. Наведене, з позиції Відповідача 8 у сукупності дає право стверджувати, що Господарський суд Волинської області задовільнивши клопотання про витребування доказів не звернувся до належної особи для їх витребування, Відповідач 8 вважає, що із рішення суду першої інстанції, та і з тексту апеляційної скарги питання про достовірність поданих Позивачем копій викликає не аби які сумніви.

18 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від Відповідача 5 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, обгрунтоване тим, що в зв`язку із стабілізаційними відключеннями, прийняти участь в розгляді справи призначеної на 18 грудня 2025 року не вбачає за можливе. До клопотання долучено графік стабілізаційних відключень.

18 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від Відповідача 8 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи обгрунтоване непрацездатністю із долученням медичного висновку.

В судове засідання від 18 грудня 2025 року представники Відповідачів 1-8, не з`явилися.

Згідно частин 1-4 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою; суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою; виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень; ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи.

Зі змісту ухвали від 25 листопада 2025 року вбачається, що суд в пункті 3 повідомив сторін про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд апеляційної інстанції констатує, що в силу дії статті 273 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Разом з тим, суд констатує, що відкладення розгляду апеляційної скарги, визначене статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, що по суті є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить одному із завдань господарського судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (своєчасне вирішення судом спорів). При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що в силу дії частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншим міркуваннями в судовому процесі.

Оцінюючи подані клопотання, представникпми Відповідача 5 та 8 про відкладення розгляду справи суд констатує, що в них не наведено обставин, які б, перешкоджали суду дослідити вимоги апеляційних скарг Відповідача 5 з обов`язковим заслуховуванням пояснень представника. У даному випадку, заявником не наведено достатнього обґрунтування необхідності його участі у судовому засіданні (якщо він вважав таку участь необхідною).

Що ж до позиції Відповідача 8, то ним також виствітлена позиція у відзиві на апеляційну скаргу.

При цьому, оцінюючи клопотання Відповідача 5 суд апеляційної інстанції констатує, що обстріли територій України та подальша дестабілізація напруги є в останній час постійним фактором, тому навіть відкладення розгляду справи не може гарантувати наявності у даного представника можливості взяти участь в справі з тих самих причин. При цьому колегія звертає увагу Відповідача 5 (та Відповідача 8), що строк розгляду апеляційної скарги є обмеженим, а відтак навіть гіпотетичне відкладення розгляду справи не призведе до факту участі представника в судовому засіданні, проте може призвести до порушення строку розгляду апеляційної скарги. В той же час колегія суду враховує наявність у справі апеляційної скарги Відповідча 5, котрі досліджені судом. Крім того, апеляційний господарський суд звертає увагу представників Відповідача 5 і на те, що у випадку дійсного бажання взяти участь в справі, представник мав достатньо часу аби прибути безпосередньо до приміщення суду і взяти участь в даному судовому засіданні, що вказує на неможливість відкладення такого розгляду без порушення такого строку, а отже і порушення одного з принципів господарського судочинства (своєчасність вирішення спорів), що в силу дії частин 1, 2 статті 2 ГПУ України є неприпустимим, адже дані принципи привелюють над будь-яким міркуванням в господарському судочинстві.

Окрім того, в пункті 3 ухвали апеляційного господарського суду від 25 листопада 2025 року попереджено представників Відповідача 5 та 8 що відповідно до частини п`ятої статті 197 Господарського процесуального кодексу України під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

При цьому, частиною 5 статті 197 Господарського процесуального кодексу України визначено, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції.

У зв`язку із тим, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, задоволено клопотання представника Відповідачів 5 та 8 про призначення відеоконференції поза межами приміщення суду, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, затягування розгляду скарги може призвести до порушення прав осіб, що з`явилися у судове засідання та порушення принципу господарського судочинства (своєчасність вирішення спорів) колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідачів 1-8.

Окрім того, з дослідженої інформаційної довідки з електронної системи охорони здоров`я, долученої Відповідачем 8 до клопотання про відкладення справи, вбачається період тимчасової непрацездатності починається саме з 18 грудня - дати судового засідання, що вказує на відкриття лікарняного саме в день судового засідання, що з позиції подачі ним 17 грудня і іншого клопотання оцінюється судом критично, адже в сукупності дані дії вказують на те, що вони спрямовані саме на те, аби суд в призначеному судовому засіданні не виніс остаточного судового рішення, що знову ж таки спрямоване на порушення принципу своєчасності вирішення спорів (котрий на ряду з іншими принципами визначеними Законодавцем, мали б для даної сторони превалювати над будь-яким іншим міркуванням в судовому процесі).

З огляду на все вищезазначене, колегія апеляційного господарського суду вбачає за можливе розглядати дані апеляційні скарги без участі представників Відповідачів 1-8 за наявними в матеріалах справи доказами. Суд апеляційно інстанції ще раз констатує, що в апеляційних скаргах Відповідача 5 висвітлена його позиція з приводу рішення, додаткового рішення, як і висвітлена така позиція у відзиві Відповідача 8. Інші сторони, що не скористалися правом подати відзив, не подали жодних клопотань щодо їх ухвали.

В судовому засіданні від 18 грудня 2025 року заслухано представників Позивача з приводу клопотання про витребування доказів, які заперечили проти його задоволення вказавши, що такі клопотання вже неодноразово подавалися суду першої інстанції з приводу чого є відповідний висновок суду.

Розглянувши клопотання Відповідача 8 про витребування у Національного банку України оригіналів кредитних справ сформованих ПАТ «ЗАХІДІНКОМБАНК», колегія суддів ухвалила на місці (із занесенням відповідного рішення до протоколу) відмовити в його задоволенні з огляду на таке.

Як встановлено апеляційним господарським судом при підготовці справи до розгляду, ухвалою Господарського суду Волинської області від 19 лютого 2024 року вже було зобов`язано ТОВ "ЛЕРІУС ПРО ГРЕЙД" до 4 березня 2024 року подати до суду оригінали кредитних справ ТОВ "ТК ІНТАЛ"; ТОВ "Торговий дім "Еко-вугілля України"; ТОВ "Промтех-Юг", що були сформовані і велися в ПАТ "Західінкомбанк". Разом з цим, дані кредитні справи на адресу суду першої інстанції не надходили і суд першої інстанції виснував, що встановити фактичне місцезнаходження кредитних справ неможливо.

При цьому колегія суду звертає увагу, що враховуючи положення частини 1 статті 14 ГПК, суд досліджує представлені Позивачем документи саме на підтвердження завданої шкоди та документи, надані НБУ на вимогу суду, а не обставини щодо кредитних договорів, які вже були предметом дослідження в справах про стягнення кредитної заборгованості.

Окрім того колегія суду бере до уваги правові висновки Верховного Суду в постанові від 8 листопада 2023 року в справі №916/1489/22 вказав, що:

"246. Посилання відповідачів на неможливість ознайомлення з кредитними справами, рішеннями кредитних та інших комітетів та підрозділів банку через перебіг значного періоду часу відхиляються Верховним Судом.

247. Суди попередніх інстанцій дійшли висновків, що операції, внаслідок яких банк поручився перед іншим банком своїм вкладом у 30 млн грн за кредитними зобов`язаннями іншої юридичної особи, позбавлені будь-якого економічного сенсу, і були надзвичайно ризикованими.

250 Важко уявити, щоб керівники банку зовсім не пам`ятали обставин цієї справи і не могли пояснити суду причин укладення відповідних правочинів. Ризиковість та збитковість здійснених операцій є очевидною навіть для осіб, що не володіють спеціальними знаннями".

У відповідності до висновків Верховного Суду щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи на підставі доказів у порядку статті 86 ГПК. Зазначений принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежних.

Окрім того, зважаючи на зміст позовних вимог щодо стягнення шкоди в розрізі обставин які необхідно досліджувати при заявленні таких позовних вимог, колегія суду зазначає, що кредитні справи вже були предметом дослідження в справах про стягнення кредитної заборгованості, а тому в колегії суду відсутні процесуальні можливості здійснювати переоцінку доказів, в справі, де встановлюються всі необхідні складові цивільного правопорушення, наявність яких є необхідною для настання такої міри відповідальності, як стягнення збитків.

Відтак, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення цього клопотання та відповідно відхиляє його.

В судовому засіданні від 18 грудня 2025 року представники Позивача заперечили щодо доводів, висвітлених в апеляційних скаргах Відповідача 5, просили залишити рішення та додаткове рішення без змін, а апеляційні скарги без задоволення. Представники Позивача вказали, що на підтвердження власних доводів, долучили до матеріалів справи копії Протоколів засідання Кредитного комітету ПАТ «ЗАХІДІНКОМБАНК», що підтверджують прийняття рішення про розірвання договорів забезпечення, роздруковані судові рішення щодо стягнення з ПП «АГРОВИНТРЕЙД», TOB «ТКІНТАЛ», ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЕКО-ВУГІЛЛЯ УКРАЇНИ» та ТОВ «ПРОМТЕХ-ЮГ» кредитної заборгованості на користь Банку, довідку від 26 листопада 2021 року та копії меморіальних ордерів і щодо списання у збиток заборгованості за даними кредитними угодами, а також копію Висновку експертного дослідження №178/7 від 9 грудня 2019 року. Що ж до відсутності кредитних справ в матеріалах справи, то представники вказали, що судом першої інстанції проаналізовано доводи представника відповідача щодо необхідності дослідження матеріалів кредитних справ та правомірно їх відхилено, зважаючи на те, що в межах розгляду справи так і не було наведено доводів, які б свідчили, що дані документи можуть довести чи спростувати обставини, які входять в предмет доказування. На переконання представників необхідність дослідження кредитних справ має визначатись, зважаючи на предмет доказування у цій справі. Що ж до доводів апеляційної скарги щодо не встановлення персонального складу Кредитного комітету ПАТ «ЗАХЩЩКОМБАНК», то представники Позивача вказали, що до матеріалів справи долучено Наказ ПАТ «ЗАХІДІНКОМБАНК» від 1 жовтня 2012 року №19-ОД-3 про затвердження складу Кредитного комітету в складі: Голова комітету - Відповідач 5, члени: Відповідач 8, Ярошенко Г.І., Відповідач 7, Відповідач 6. Даний Наказ було підписано Відповідачем 5 як Головою Правління на виконання вимог пункту 2.2 Положення «Про кредитні комітети» ПАТ «ЗАХІДІНКОМБАНК», відповідно до якого до складу кредитного комітету Головної контори можуть входити керівники підрозділів банку, призначені Головою Правління банку.

Що ж до апеляційної скарги на додаткове рішення, то представники вказали, що в пункті 1.4 Договору про надання послуг з проведення комплексного аналізу причин недостатності майна/активів ПАТ «ЗАХІДІНКОМБАНК та виявлення і дослідження операцій (обставин), які стали чинниками недостатності майна Банку від 19 лютого 2019 року, передбачено, що при використанні Висновку в рамках здійснення судових проваджень про відшкодування шкоди, він матиме статус «письмового доказу» відповідно до статтей 73 та 91 Господарського процесуального кодексу України. В той же час, представники зауважили, що вказаний пункт має й такі умови, що відомості, викладені у Висновку, повинні бути документально підтверджені та перевірені в межах проведення судово-економічного експертного або комплексного дослідження, проведеного експертами державних спеціалізованих експертних установ. З позиції представника Позивача, складений АО «АК «Лаурус» Висновок є обов`язковою та необхідною передумовою для проведення СБУ експертного дослідження, тобто його невід`ємною частиною, без наявності якого було би неможливим проведення відповідної експертизи, що свідчить про правильне застосування судом першої інстанції положень частини третьої статті 123 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників Позивача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційних скарг стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції при винесенні оспорюваного судового рішення, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду доходить до висновку, що в задоволенні апеляційних скарг Відповідача 5 на рішення та додаткове рішення слід відмовити, а оскаржувані додаткове рішення та рішення слід залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного. Як слідує з матеріалів справи, 12 травня 2014 року Постановою Правління НБУ №273/БТ віднесено до категорії проблемних Публічне акціонерне товариство "ЗАХІДІНКОМБАНК" (надалі - ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК", Банк).

28 травня 2014 року постановою Правління Національного банку України №316 ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" віднесено до категорії неплатоспроможних через невиконання Банком вимог вкладників та інших кредиторів в продовж 5-ти та більше днів, а також через невідповідність діяльності вимогам НБУ. На підставі вищезазначеної постанови Рішенням №38 від 29 травня 2014 року виконавчої дирекції Позивача розпочато процедуру виведення ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації.

22 липня 2014 року Постановою Правління НБУ №433 відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК".

На підставі зазначеної Постанови НБУ, Рішенням виконавчої дирекції Позивача від 23 липня 2014 року №63 розпочато ліквідаційну процедуру та призначено уповноважену особу на ліквідацію ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК".

21 березня 2019 року рішенням Виконавчої дирекції Позивача № 636 затверджено звіт уповноваженої особи Позивача про завершення ліквідаційної процедури ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК". Передумовою завершення процедури ліквідації є реалізація всіх активів юридичної особи, як встановлено у звіті, за наслідком реалізації майна, вимоги кредиторів погашені не були.

3 травня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців та громадських формувань внесено запис №7005236 про державну реєстрацію припинення ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" як юридичної особи, а, отже, ліквідація Банку вважається завершеною, а сам Банк ліквідованим, що підтверджується відповідним повідомленням, розміщеним на офіційному сайті ФГВФО та витягом з ЄДР.

Позивач доводить, що за наслідками завершення ліквідаційної процедури Банку розмір незадоволених вимог кредиторів, за балансом ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" складає 286727649 грн 16 коп. (533 кредитори).

Під час здійснення ліквідаційної процедури ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК", Позивачем виявлено здійснення пов`язаними особами Банку операції, які прямо суперечили інтересам Банку (відмова від забезпечення за кредитами пов`язаних із власниками Банку компаній), внаслідок чого завдано шкоди (збитків) Банку на суму 123261672 грн 49 коп..

У разі невиконання вимог про відшкодування шкоди (збитків) особами, визначеними у частині п`ятій статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Позивач звертається до суду про відшкодування шкоди (збитків).

На виконання зазначених норм статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" 10 грудня 2021 року Позивач звернувся до пов`язаних з банком осіб (Відповідачів 1-8) з вимогами про відшкодування заподіяної банку шкоди (збитків). Зазначені вимоги станом на день подання позову не були задоволені. Дане стало підставою для звернення Позивача з позовом до суду, за захистом порушеного, на його думку права, з позовом до Відповідачів 1-8 про солідарне стягнення шкоди в розмірі 123261672 грн 49 коп., яка виникла внаслідок здійснення відповідачами, що є пов`язаними особами Банку (в розумінні статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність"), операцій які прямо суперечили інтересам товариства.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

У відповідності до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність" пов`язаними з банком особами є, зокрема, контролери та власники істотної участі Банку, їх асоційовані особи, керівники Банку, керівники та члени комітетів правління банку (в т.ч. кредитного комітету).

Відповідно до статті 40 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (в редакції, чинній на момент вчинення збиткових операцій), правління (рада директорів) банку є виконавчим органом банку, здійснює управління поточною діяльністю банку, формування фондів, необхідних для статутної діяльності банку, та несе відповідальність за ефективність його роботи згідно з принципами та порядком, встановленими статутом банку, рішеннями загальних зборів учасників і спостережної ради банку.

Відповідно до частини 1 статті 42 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (в редакції, чинній на момент вчинення збиткових операцій), керівниками банку є: голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління банку, головний бухгалтер, його заступники, керівники відокремлених підрозділів банку.

Правління (рада директорів) банку діє на підставі положення, що затверджується загальними зборами учасників чи спостережною радою банку.

Згідно статті 43 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (в редакції, чинній на момент вчинення збиткових операцій), при виконанні своїх обов`язків відповідно до вимог цього Закону керівники банку зобов`язані діяти на користь банку та клієнтів і зобов`язані ставити інтереси банку вище власних.

Відповідно до пункту 1.3. Глави І Розділу VI Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 28 серпня 2001 року № 368 (в редакції, чинній на момент вчинення збиткових операцій), до управлінського персоналу банку належать: голова, його заступники та члени правління (ради директорів) банку; голова, його заступники та члени спостережної (наглядової) ради банку; головний бухгалтер банку, його заступники; керівники відокремлених підрозділів" банку; керівники та члени комітетів правління банку (які створені з метою управління ризиками, зокрема кредитний комітет, комітет з питань управління активами та пасивами, тарифний комітет); керівник служби внутрішнього аудиту банку.

Частина 5 статті 44 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачає зобов`язання банку з метою управління ризиками утворити постійно діючі комітети, зокрема, кредитний комітет. Метою створення цього Комітету є забезпечення сприятливих фінансових умов захисту інтересів вкладників та інших кредиторів.

Згідно пункту 1.3. Глави І Розділу VI Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 28 серпня 2001 № 368, надано роз`яснення, що керівники та члени комітетів правління банку, зокрема, кредитного комітету, належать до управлінського персоналу банку.

Крім того, колегією суду враховується, що за наслідком перегляду справи №910/12930/18 Верховний Суд в своїй постанові від 21 липня 2021 року проаналізувавши вимоги та норми законодавства, на підставі яких Позивач просить стягнути із відповідачів шкоду, дійшов висновку:

"...171. Відповідно до п.15 ч.1 ст.2 Закону "Про акціонерні товариства" (в редакції, що діяла у 2012 -2013 роках) посадовими особами органів акціонерного товариства є фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства. Такі посадові особи можуть притягатися до відповідальності перед товариством на підставі ст. 63 Закону "Про акціонерні товариства".

172. Таким чином, члени кредитного комітету, які не входили до складу правління, є посадовими особами акціонерного товариства, якщо утворення кредитного комітету передбачено статутом Банку. Суди попередніх інстанцій не встановлювали й не досліджували зміст статуту Банку в редакції, чинній до 15.04.2013, на що звертали увагу й відповідачі.

173. Водночас, суди попередніх інстанцій не врахували, що навіть відсутність у відповідача статусу керівника банку чи посадової особи акціонерного товариства протягом періоду 2012 - 2013 років не виключає застосування статей 92, 1166 ЦК як правової підстави для відшкодування шкоди....".

Розглядаючи дану позовну вимогу колегією суду враховується наявність обставин з якими пов`язується задоволення позовних вимоги щодо відшкодування збитків пов`язаними з банком особами на підставі статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність" зважаючи на доводи апеляційної скарги Відповідача 5.

Так, відповідно до пункту 27 статті 8 Статуту ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК", вказано, до виключної компетенції Спостережної ради Банку належать наступні питання: затвердження положення Банку про кредитний комітет, комітет з питань управлінні активами і пасивами та тарифний комітет.

Згідно пунктів 4.3 та 4.4 Положення "Про Правління ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК"" з метою забезпечення більшої ефективності роботи Правління в Банку утворюються такі постійно діючі комітети (колегіальні органи) Банку: Кредитний комітет, Комітет з питань управління активами та пасивами, Тарифний комітет. Діяльність комітетів (колегіальних органів) Правління регламентується актами внутрішнього регулювання, які затверджуються Правлінням.

Згідно пункту 5.1 Положення "Про кредитні комітети ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" Кредитний комітет Головної контори приймає рішення про проведення кредитних операцій та вирішує питання зміни умов проведення кредитних операцій (зокрема, для договору застави - це перелік та оцінка заставного майна, відповідальність за неналежне виконання договірних умов).

Відповідно пункту 6.1 Положення "Про кредитні комітети ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" члени кредитних комітетів повинні бути неупередженими в прийнятті рішень, керуватись виключно вимогами банківського законодавства та діяти в інтересах Банку.

Згідно пункту 6.2. Положення "Про кредитні комітети ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" члени кредитних комітетів несуть персональну відповідальність за неналежне виконання службових обов`язків, недотримання вимог банківського законодавства та цього положення, а також за розголошення банківської таємниці та конфіденційної інформації.

Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що контролером Банку є фізична або юридична особа, щодо якої не існує контролерів - фізичних осіб та яка має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління або діяльність юридичної особи шляхом прямого та/або опосередкованого володіння самостійно або спільно з іншими особами часткою в юридичній особі, що відповідає еквіваленту 50 чи більше відсотків статутного капіталу та/або голосів юридичної особи, або незалежно від формального володіння здійснювати такий вплив на основі угоди чи будь-яким іншим чином.

Істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи. Особа визнається власником опосередкованої істотної участі незалежно від того, чи здійснює така особа контроль прямого власника участі в юридичній особі або контроль будь-якої іншої особи в ланцюгу володіння корпоративними правами такої юридичної особи.

Згідно статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", асоційованими особами є чоловік або дружина, прямі родичі цієї особи (батько, мати, діти, рідні брати та сестри, дід, баба, онуки), прямі родичі чоловіка або дружини цієї особи, чоловік або дружина прямого родича.

Відповідно до розкритої структури власності ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК", акціонерами Банку були ПАТ "НЗВКІФ "Інноваційні стратегії" - 48,4630 % акцій Банку та РАRRОХ СОRРОRАТІОN LIМІТЕD - 51% акцій Банку.

Єдиним контролером РАRRОХ СОRРОRАТІОN LIМІТЕD (частка 100 %) був Відповідач 4.

Згідно звітності ПАТ "НЗВКІФ "ІННОВАЦІЙНІ СТРАТЕГІЇ", розміщеної на сайті Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку України - агентство здійснює організаційне, технічне та ресурсне забезпечення реалізації повноважень НКЦПФР в сфері розкриття інформації на ринку цінних паперів; до 4 кварталу 2011 року єдиним власником істотної участі цієї компанії було ТОВ "Об`єднана вантажно-транспортна компанія".

З відомостей з ЄДР, а також відомостей про структуру власності ПАТ "Західінкомбанк" вбачається, що станом на 1 січня 2012 року, єдиним засновником ТОВ "Об`єднана вантажно-транспортна компанія" є FІЕLDLАNЕ LІМІТЕD.

В свою чергу, власником істотної участі та контролером FІЕLDLАNЕ LІМІТЕD (частка 50 %) була компанія ROLLЕХА LІМІТЕD.

Єдиними засновниками ROLLЕХА LІМІТЕD були Відповідач 2 (дружина Відповідача 1) та Відповідач 3 (дочка Відповідача 1) - інформацію розміщено у загальному доступі на сайті Реєстраційної палати Великобританії, Соmраnіеs Ноuse.

В четвертому кварталі 2011 року єдиним власником істотної участі ПАТ "НЗВКІФ "ІННОВАЦІЙНІ СТРАТЕГІЇ" стало ТОВ "Ставр" (код 32287112), станом на сьогодні частка ТОВ "Ставр" в ПАТ "НЗВКІФ "ІННОВАЦІЙНІ СТРАТЕГІЇ" становить 94 % акцій. Згідно відомостей з ЄДР, а також відомостей про структуру власності ПАТ "Західінкомбанк" станом на 1 січня 2013 року, єдиним засновником ТОВ "Ставр" є КЕЕNS LІМІТЕD. В свою чергу, власником істотної участі та контролером КЕЕNS LІМІТЕD (частка 50 %) так само була ROLLЕХА LІМІТЕD, яка контролювалась сім`єю Відповідачів 1-4.

Відповідно до викладеного, ПАТ "Західінкомбанк" знаходилось під повним контролем родини Відповідачів 1-4 (їх частка становила 99,4630 %).

Згідно пунктів 1, 2 та 7 частини 1 статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", Відповідачі 1-4 спільно є контролерами ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК", афілійованими між собою особами та пов`язаними особами ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК", що повністю спростовує доводи апеляційної скарги про відсутність доказів щодо пов`язаності осіб та вказує на надуманість таких тверджень.

Враховуючи викладене вище, пов`язаними особами ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" (посадовими особами, керівниками Банку), що приймали рішення про вчинення операцій, які за доводами позову в цій справі, завдали Банку збитків та/або якими прямо або опосередковано отримано майнову вигоду, були наступні особи:

1. Відповідач 5 - Голова правління, Голова кредитного комітету (згідно протоколу засідання Спостережної Ради №5 від 15 березня 2012 року та наказу №19-ОД-3 від 1 жовтня 2012 року).

2. ОСОБА_10 - Заступник голови правління, член кредитного комітету (згідно протоколу засідання Спостережної Ради №5 від 15 березня 2012 року).

3. Відповідач 6 - Член кредитного комітету (згідно наказу №19-ОД-3 від 1 грудня 2012 року)

4. Відповідач 7 - Член кредитного комітету (згідно наказу №19-ОД-3 від 1 грудня 2012 року)

5. Відповідач 8 - Член кредитного комітету (згідно наказу №19-ОД-3 від 1 грудня 2012 року)

6. Відповідач 1-4 - контролери ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК", афілійовані між собою особи, спільно володіли 99,4630% акцій ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК".

Поряд з цим оцінюючи заперечення Відповідачем 5 заподіяння шкоди, членами Кредитного комітету ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" Відповідачем 5, Відповідачем 6, Відповідачем 7 та Відповідачем 8, а також щодо причетності власників ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" до завдання Банку шкоди, то колегія суду зауважує таке.

7 травня 2014 року - за 5 днів до введення в ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" тимчасової адміністрації, Кредитним комітетом Банку у складі Відповідача 5, ОСОБА_10 , Відповідача 6, Відповідача 7 та Відповідача 8 прийнято рішення про розірвання договорів застави товарів в обороті № 1103/14-1, № 1103/14-2, № 1103/14-3, № 1103/14-4 та № 1103/14-5 від 11 березня 2014 року, укладених з ТОВ "Дарвикон-М", які забезпечували повернення кредитів:

· ПП "АГРОВИНТРЕЙД" (, Кредитний договір №2409/10-96 від 24 вересня 2010 року);

· ТОВ "ТК ІНТАЛ" (, Кредитний договір №2309/10-96 від 23 вересня 2010 року);

· ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЕКО-ВУГІЛЛЯ УКРАЇНИ" (, Кредитні договори №1912/12 від 19 грудня 2012 року та №3101/13-1 від 19 грудня 2012 року);

· ТОВ "ПРОМТЕХ-ЮГ" (), Кредитний договір № 2802/14 від 28 лютого 2014 року).

Рішення про звільнення з-під застави товарів в обороті прийнято одноголосно та оформлено відповідними Протоколами Кредитного комітету №0705/14-1, №0705/14-2, №0705/14-3, № 0705/14-4 та № 0705/14-5 від 7 травня 2014 року.

Рішення про відмову від забезпечення за кредитами позичальників ПП "АГРОВИНТРЕЙД", ТОВ "ТК ІНТАЛ", ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЕКО-ВУГІЛЛЯ УКРАЇНИ" та ТОВ "ПРОМТЕХ-ЮГ" не передбачали повного або часткового погашення кредитної заборгованості, отримання будь-якої іншої застави. Будь-яке інше забезпечення за цими кредитами було відсутнє.

На підставі прийнятого рішення, 7 травня 2014 року між ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" та ТОВ "ДАРВЙКОН-М" укладеного відповідні Угоди про розірвання Договорів застави товарів в обороті.

При цьому, відповідно до статті 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Банк зобов`язаний при кредитуванні додержуватись основних принципів кредитування, у тому числі перевіряти кредитоспроможність позичальників та наявність забезпечення кредитів, додержуватись встановлених Національним банком України вимог щодо концентрації ризиків.

Пунктом 2.2 частини 2 Положення "Про кредитування юридичних та фізичних осіб" ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" передбачено, що одним із принципів кредитування є забезпеченість кредитів. Принцип забезпеченості кредиту означає наявність у Банку права для захисту своїх інтересів та недопущення збитків від неповернення боргу через неплатоспроможність позичальника.

Відповідно до викладеного, рішення Кредитного комітету про відмову від забезпечення порушувало основні принципи кредитування, не відповідало звичайній банківській практиці та протирічило інтересам Банку, а крім того створювало загрозу отримання Банком збитків, в разі порушення Позичальниками своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та неможливості погасити зазначену кредитну заборгованість за рахунок заставного майна.

12 травня 2014 року через високий ризик ліквідності, що становив загрозу своєчасному виконанню зобов`язань перед клієнтами/кредиторами, а також через невідповідність діяльності вимогам НБУ, ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" було віднесено до категорії проблемних та запроваджено тимчасову адміністрацію, у подальшому в Банку було запроваджено ліквідаційну процедуру.

Уповноважена особа Позивача ПАТ "Західінкомбанк" Яремчишин І.Б., в порядку частин 2-5 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провела перевірку вчинених Банком правочинів на предмет наявності ознак нікчемності та за наслідками проведеної перевірки, надіслав на адресу ТОВ "Дарвикон-М" листи № 1133-19, № 1136-19, № 1120-19 від 3 липня 2014 року, а також № 1759-19 та № 1760-19 від 5 вересня 2014 року, згідно яких ТОВ "Дарвикон-М" повідомлено, що угоди про розірвання договорів застави є нікчемними в силу пункту 1 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

4 вересня 2014 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна поновлено записи про заставу рухомого майна згідно договорів застави №1103/14-1, №1103/14-2, №1103/14-3, №1103/14-4 та №1103/14-5 від 11 березня 2014 року.

Разом з цим, 19 червня 2014 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб було внесено запис про відсутність юридичної особи ТОВ "Дарвикон-М" за зареєстрованим місцезнаходженням. Відповідно до відповіді Державної служби статистики України №04.3-09/28-19 від 12 березня 2019 року на адвокатський запит АО "АК "ЛАУРУС" від 28 лютого 2019 року, статистична звітність від ТОВ "ДАРВИКОН-М" з 2014 року до органів державної статистики не надходила. Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ "ДАРВИКОН-М" було перереєстровано на Дорофєєва Максима Павловича (засновник та керівник), який зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Згідно Постанов Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2015 року у справі № 815/1851/15 та від 19 травня 2015 року у справі № № 815/1850/15 встановлено наступні фактичні обставини. Згідно Висновку за №664/15-53/07 від 13 червня 2014 року про результати відпрацювання ризикового платника податків ТОВ "Дарвикон-М" встановлено, що ТОВ "Дарвикон-М" за податковою адресою не знаходиться, не має основних засобів, трудових ресурсів та виробничих потужностей. Факт відсутності управлінського та технічного персоналу, складських приміщень та транспортних засобів свідчить про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання будь-яких послуг, та постачання товарів, що являється доказом про відсутність реальності господарських операцій згідно податково-судової доктрини "Реальності господарської операції".

Також, ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області 13 червня 2014 року складено Акт про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Дарвикон М", , щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами за період лютий, березень 2014 року за № 3418/15-53-22-3/37811672, яким було встановлено, що зустрічну звірку ТОВ "Дарвикон-М" неможливо провести у зв`язку з незнаходженням посадових осіб означеного підприємства та будь-яких ознак ведення фінансово-господарської діяльності за податковою адресою.

В усіх п`яти договорах застави товарів в обороті, укладених між ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" та ТОВ "ДАРВИКОН-М", зазначено місцезнаходження товарів, що передавалися в заставу Банку: Одеська область, м. Іллічівськ (18 лютого 2016 року місто перейменовано в Чорноморські с. Малодолинське, вул. Паромна, 1. За цією адресою зареєстроване ТОВ "АРОН" (ідентифікаційний код 32429358, дата державної реєстрації 2003 рік; керівник Попов Віктор Васильович з 1 грудня 2014 року). Основним видом діяльності ТОВ "АРОН" є складське господарство.

АО "АК "ЛАУРУС" зроблено адвокатський запит до ТОВ "АРОН" про надання копій документів, які підтверджували б про наявність товарів ТОВ "ДАРВИКОН-М" чи оренду складських приміщень за вказаною адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, с. Малодолинське, вул. Паромна, 1.

ТОВ "АРОН" повідомило, що ТОВ "ДАРВИКОН-М" в 2014 році орендувало у них склади розташовані за адресою: 68093, Одеська область, м. Чорноморськ, с. Малодолинське, вул. Паромна, 1, проте будь-яких копій документів не надало, посилаючись на те, що вони не збереглися.

Наведені вище відомості та документи підтверджують, що з червня 2014 року ТОВ "ДАРВИКОН-М" відсутнє за місцезнаходженням, а також вказують на факт відсутності у ТОВ "ДАРВИКОН-М" будь-якого майна, в тому числі і майна, яке було передано в заставу Банку.

Жодна сторона не спростувала вказаного належними і допустимими доказами.

В той же час, дії Уповноваженої особи Позивача на ліквідацію ПАТ "Західінкомбанк" Яремчишина І.Б. щодо визнання нікчемними угод про розірвання договорів застави № 1103/14-1, № 1103/14-2, № 1103/14-3, № 1103/14-4 та № 1103/14-5 від 11 березня 2014 року та поновлення в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна записів про заставу рухомого майна згідно цих договорів застави не призвели до поновлення порушених прав Банку, як заставодержителя, через фактичну відсутність заставодавця та заставного майна на момент виявлення збиткових операцій та вчинення заходів для визнання їх нікчемними.

Позичальники ПП "АГРОВИНТРЕЙД", ТОВ "ТК ІНТАЛ", ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЕКО-ВУГІЛЛЯ УКРАЇНИ" та ТОВ "ПРОМТЕХ-ЮГ" не повернули отримані кредити та не сплатили відсотки за користування кредитними коштами, що підтверджується наступним.

24 квітня 2018 року Господарським судом Одеської області ухвалено судове рішення в справі №916/3002/17 за позовом ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" до ПП "АГРОВИНТРЕЙД" про стягнення частини заборгованості за Кредитним договором №2409/10-96 від 24 вересня 2010 року в розмірі 106666 грн 66 коп., яке набрало законної сили 25 липня 2018 року. Вказаним судовим рішенням підтверджено факт укладення Кредитного договору №2409/10-96 від 24 вересня 2010 року, суму основного боргу та суму несплачених процентів за користування коштами, а також підтверджено факт невиконання даним позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором. Загальна сума боргу за Кредитним договором №2409/10-96 від 24 вересня 2010 року, що підтверджена судовим рішенням, становить 6 499 000 грн тіла кредиту та 546 227 грн 45 коп. процентів, всього разом 7 045 227 грн 45 коп..

9 жовтня 2018 року Господарським судом Одеської області ухвалено рішення у справі №916/3001/17 за позовом ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" до ТОВ "ТК "Інтал" про стягнення частини заборгованості за Кредитним договором № 2309/10-96 від 23 вересня 2010 року, яке набрало законної сили 5 лютого 2019 року. Вказаним судовим рішенням підтверджено укладання Кредитного договору, суму основного боргу та суму несплачених процентів за користування коштами, а також підтверджено факт невиконання Позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором. Загальна сума боргу за Кредитним договором №2309/10-96 від 23 вересня 2010 року, що підтверджена судовим рішенням, становить 29 999 000 грн тіла кредиту та 1 680 445 грн 97 коп. по сплаті процентів, всього разом 31 679 445 грн 97 коп..

5 березня 2018 року Господарським судом Донецької області ухвалено судове рішення у справі №905/2808/17 за позовом ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" до ТОВ "ТД "ЕКО-ВУГІЛЛЯ УКРАЇНИ" про стягнення частини заборгованості за Кредитним договором № 1912/12 від 19 грудня 2012 року, яке набрало законної сили 1 квітня 2018 року. Вказаним судовим рішенням підтверджено укладання Кредитного договору, суму основного боргу та суму несплачених процентів за користування коштами, а також підтверджено факт невиконання даним позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором. Загальна сума боргу за Кредитним договором № 1912/12 від 19 грудня 2012 року, що підтверджена судовим рішенням, становить 29 999 000 грн тіла кредиту та 8 043 201 грн 68 коп. процентів, всього разом 38 042 201 грн 68 коп..

1 лютого 2018 року Господарським судом Донецької області ухвалено рішення в справі №905/2806/17 за позовом ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" до ТОВ "ТД "ЕКО-ВУГІЛЛЯ УКРАЇНИ" про стягнення частини заборгованості за Кредитним договором № 3103/13-1 від 31 січня 2013 року, яке набрало законної сили 22 лютого 2018 року. Вказаним судовим рішенням підтверджено укладання Кредитного договору, суму основного боргу та суму несплачених процентів за користування коштами, а також підтверджено факт невиконання цим позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором. Загальна сума боргу за Кредитним договором №3103/13-1 від 31 січня 2013 року, що підтверджена судовим рішенням, становить 9 999 000 грн тіла кредиту та 2 534 718 грн 51 коп. процентів, всього разом 12 533 718 грн 51 коп..

13 червня 2018 року Господарським судом Одеської області ухвалено рішення у справі №916/3000/17 за позовом ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" до ТОВ "ПРОМТЕХ-ЮГ" про стягнення частини заборгованості за Кредитним договором № 2802/14 від 28 лютого 2014 року, яке набрало законної сили 6 липня 2018 року. Вказаним судовим рішенням підтверджено укладання Кредитного договору, суму основного боргу та суму несплачених процентів за користування коштами, а також підтверджено факт невиконання вказаним позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором. Загальна сума боргу за Кредитним договором № 2802/14 від 28 лютого 2014 року, що підтверджена судовим рішенням, становить 23 499 000 грн тіла кредиту та 956 965 грн 40 коп. процентів, всього разом 24 455 965 грн.

Відтак описаним вище судовим рішенням по суті спростовуються доводи апеляційної скарги щодо ніби то невжиття заходів Позивачем щодо стягнення заборгованості.

В той же час за вказаних обставин та за відсутність факту погашення завданої заборгованості по судовому рішенню, на переконання колегії суду рішення Кредитного комітету ПАТ "Західінкомбанк" від 7 травня 2014 року про відмову від застави майна ТОВ "ДАРВИКОН-М", за відсутності умови про попереднє надання іншої застави або погашення кредиту протирічило інтересам Банку і є недобросовісним. Таке рішення мало своїм наслідком позбавлення Банку єдиного забезпечення за Кредитними договорами ПП "АГРОВИНТРЕЙД", ТОВ "ТК ІНТАЛ", ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЕКО-ВУГІЛЛЯ УКРАЇНИ" та ТОВ "ПРОМТЕХ-ЮГ", і відповідно позбавило Банк можливості задовольнити свої вимоги за рахунок заставного майна в разі порушення описаними вище позичальниками умов кредитних договорів. Зважаючи на те, що дані позичальники не повернули отриманих кредитів, то рішення Кредитного комітету Банку про відмову від забезпечення по кредитам цих позичальників по суті завдало Банку збитків.

Водночас колегія суду враховує і те, що на замовлення Позивача АО "Адвокатська компанія "ЛАУРУС" проведено комплексний аналіз причин недостатності майна/активів ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" та виявлення і дослідження операцій (обставин), які стали чинниками недостатності майна Банку (а відтак і збитку).

За висновками проведеного незалежного дослідження, рішення керівників ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" про відкриття кредитних ліній пов`язаним із власниками Банку позичальникам ПП "АГРОВИНТРЕЙД", ТОВ "ТК ІНТАЛ", ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЕКО-ВУГІЛЛЯ УКРАЇНИ" та ТОВ "ПРОМТЕХ-ЮГ", що забезпечувалось заставою, та наступні рішення про заміну однієї застави на іншу, відповідають звичайній банківській практиці та не містять ознак протиправності.

Разом з цим, колегія суду в котре резюмує, що рішення кредитного комітету ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" про відмову від застави майна ТОВ "ДАРВИКОН-М", за відсутності умови про попереднє надання іншої застави або погашення кредиту, явно протирічило інтересам Банку і за своєю суттю є недобросовісним. З огляду на те, що судові рішення щодо стягнення з цих осіб такі і не були виконані з 2018 року, колегія суду вважає, що таке рішення мало своїм наслідком позбавлення Банку єдиного забезпечення за Кредитними договорами, що в подальшому призвело до неможливості погасити заборгованість за цими кредитами за рахунок заставного майна, та негативно вплинуло на вартість прав вимоги за цим кредитом (проведені торги показали фактично нульову вартість цього активу).

В свою чергу, висновок АО "АК "ЛАУРУС" за результатами проведення комплексного аналізу причин недостатності майна/активів ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" та виявлення і дослідження операцій (обставин), які стали чинниками недостатності майна Банку (збитку), також опосередковано підтвердив факт завдання членами Кредитного комітету Відповідача 5, ОСОБА_10 , Відповідача 6, Відповідача 7 та Відповідача 8 збитків на суму 123261672 грн 49 коп..

Результати дослідження АО "АК "ЛАУРУС" підтверджено Висновком експертного дослідження №УМП від 9 грудня 2019 року Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБУ.

Поряд з тим, дане свідчить про причетність власників ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" до завданої Банку шкоди, оскільки Відповідач 1, Відповідач 2, Відповідач 3 та Відповідач 4 спільно володіли 99,4630 % акцій ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" через компанії РАRRОХ СОRРОRАТION LІМІТЕD, ПАТ "НЗВКІФ "Інноваційні стратегії", ТОВ "Ставр", KЕЕNS LІМІТЕD та RОLLЕХА LІМІТЕD, які ними контролювались.

Колегія суду при цьому враховує, що АО "АК "ЛАУРУС" під час проведення комплексного аналізу причин неплатоспроможності ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" встановлено факт пов`язаності власників Банку та позичальників ПП "АГРОВИНТРЕЙД", ТОВ "ТК ІНТАЛ", ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЕКО-ВУГІЛЛЯ УКРАЇНИ" та ТОВ "ПРОМТЕХ-ЮГ", в чиїх інтересах діяло керівництво Банку, відмовляючись від забезпечення за кредитами цих компаній. Водночас суд апеляційної інстанції бере до уваги те, що визначене не спростовано належними і допустимими доказами жодною стороною в справі, як під час розгляду справи в місцевому господарському суді так і не спростовано апелянтом при подачі апеляційної скарги (чи іншою стороною при подачі відзиву).

Водночас, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта щодо ніби то не заподіяння шкоди членами кредитного комітету Банку - Відповідачами 5-8 та щодо ніби то не причетності власників Банку до завдання шкоди Банку.

Водночас, оцінивши заперечення Відповідачем 5 в апеляційній скарзі обставин пов`язаності ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" та ПАТ КБ "ТК КРЕДИТ", колегія суду зауважує таке.

У відповідності до звітності ПАТ КБ "ТК КРЕДИТ" розміщеної на сайті https://www.smida.gov.ua/, до переліку акціонерів Банку входили (відомості взяті станом на 2010 рік):

1.Публічне акціонерне товариство "ЗНВКІФ "Нові технології" - 18.6389 (відсоток акцій (часток, паїв).

2. Приватне підприємство "Фірма "РОДОН" - 9.9982 (відсоток акцій (часток, паїв).

3.Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Інтал" - 9,9 (відсоток акцій (часток, паїв).

4.Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОП" - 9.8795 (відсоток акцій (часток, паїв).

5.Товариставо з обмеженою відповідальністю "СТАВР" - 9.8664 (відсоток акцій (часток, паїв).

6. Товариство з обмеженою відповідальністю "БСК." - 9.4835 (відсоток акцій (часток, паїв).

7. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Лідер" - 9,4721 (відсоток акцій (часток, паїв).

8. Приватне підприємство "ПАРАДІГМА-СІ" - 7.245 (відсоток акцій (часток, паїв).

9. Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерофіс Лімітед" -6.1788 (відсоток акцій (часток, паїв).

10. Державне підприємство "Антонов" - 2.6346 (відсоток акцій (часток, паїв).

11. Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ЕКО-ВУПЛЛЯ УКРАЇНИ" - 2.535 (відсоток акцій (часток, паїв).

12. Державне підприємство "Виробниче об`єднання "Київприлад" - 1.9759 (відсоток акцій (часток, паїв).

13. Товариство з обмеженою відповідальністю "ФОРТЕКС- М" - 1.9303 (відсоток акцій (часток, паїв).

14. Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕЛКОН" - 0.158 (відсоток акцій (часток, паїв).

15. Приватне підприємство "КАСТ" - 0.07 (відсоток акцій (часток, паїв).

16. Підприємець ОСОБА_11 - 0.0168 (відсоток акцій (часток, паїв).

17. Приватне акціонерне товариство "УПТК" - 0.0135 (відсоток акцій (часток, паїв).

18. Приватне акціонерне товариство Київський завод світочутливих матеріалів "ФОТОН" - 0.0024 (відсоток акцій (часток, паїв).

19. Публічне акціонерне товариство "Млинмонтаж" - 0.0007(відсоток акцій (часток, паїв).

20. Приватне підприємство "Кондор" - 0.0004 (відсоток акцій (часток, паїв).

Згідно звітності ПАТ "ЗНВКІФ "Нові технології", розміщеної на сайті https://www.smida.gov.ua/ до третього кварталу 2010 року власником істотної участі та контролером компанії (50% акцій) було Indystry East Europe Investments LTD, company number 04842985, 122-126 Tooley Street London SE1 2TU - спільна адреса з ОСОБА_12 , RОLLЕХА LІМІТЕD та іншими британськими компаніями, які контролювались сім`єю ОСОБА_13 . В свою чергу власником істотної участі та контролером Indystry East Europe Investments LTD (50 % власності) була RОLLЕХА LІМІТЕD, company number 06462913, 122-126 Tooley Street London SE1 2TU. Єдиними засновниками RОLLЕХА LІМІТЕD, як вже згадувалось, були ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

В третьому кварталі 2011 року контролерами ПАТ "ЗНВКІФ "Нові технології" стали РRОDUСТION INVESTMENT MANAGEMENT LTD, company number 04842930, 122-126 Tooley Street London SE1 2TU (50% акцій ПАТ "ЗНВКІФ "Нові технології") та GООDLIGНТ САРІТАL LТВ, company number 06893315,122-126 Tooley Street London SE1 2TU (50% акцій ПАТ "ЗНВКІФ "Нові технології"). В свою чергу власником істотної участі та контролером РRОDUСТION INVESTMENT MANAGEMENT LTD та GООDLIGНТ САРІТАL LТВ (50 % власності в кожній з компаній) так само була RОLLЕХА LІМІТЕD, яка контролювалась сім`єю ОСОБА_13 .

Крім того, керівником та підписантом РRОDUСТION INVESTMENT MANAGEMENT LTD був Ендрю Морей Стюарт. В свою чергу, Ендрю Морей Стюарт був зазначений кінцевим власником ПАТ "НЗВКІФ "Інноваційні стратегії", акціонера ПАТ "Західінкомбанк", що володів 48,46 % акцій Банку - https://bank.gov.uа/

В четвертому кварталі 2014 року власниками істотної участі ПАТ "ЗНВКІФ "Нові технології-" були вищезгадані GООDLIGНТ САРІТАL LТВ (18.7 % акцій ПАТ "ЗЙВКІФ "Нові технології") та FIELDLANE LIMITED (18.7 % акцій ПАТ "ЗНВКІФ "Нові технології", також компанія входила до структури власності ПАТ "Західінкомбанк" через ПАТ "НЗВКІФ "ІННОВАЦІЙНІ СТРАТЕГІЇ"). Власником Істотної участі та контролером GООDLIGНТ САРІТАL LТВ та FIELDLANE LIMITED (50 % власності) так само була RОLLЕХА LІМІТЕD.

В той же час, із відомостей з ЄДР, керівником ПАТ "ЗНВКІФ "Нові технології" є ОСОБА_16 , член Спостережної ради ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК".

Згідно відомостей з ЄДР, єдиним засновником ТОВ "Інтерофіс Лімітед" є вищезгадане ПАТ "ЗНВКІФ "Нові технології", яке контролювалось сім`єю Відповідачів 1-4.

У відповідності до відомостей з ЄДР, єдиним засновником ТОВ "ФК "ЛІДЕР" є компанія КЕЕNOR LІМІТЕD, company number 06584858,122-126 Tooley Street London SE1 2TU.

Власником істотної участі та контролером КЕЕNOR LІМІТЕD (50 % власності) була вищезгадана RОLLЕХА LІМІТЕD (company number 06462913, 122-126 Т Tooley Street London SE1 2TU, засновники Відповідача 2 та 3).

Згідно відомостей розміщених на сайті https://www.smida.gov.ua/, компанії ТОВ "ТОРГОВА КОМПАНІЯ ІНТАЛ", ТОВ "ФК "ЛІДЕР" та ТОВ "Ставр" спільно володіють 50% акцій ПрАТ "ЄНАКІЄВСЬКИЙ КОКСОХІМПРОМ" (код 31272173, м. Єнакієвє вул. Марата, буд.1). При цьому, Відповідач 3 та ОСОБА_17 (член Спостережної ради ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" та член Спостережної ради АКБ "ТК КРЕДИТ") обіймали посади членів наглядової ради ПрАТ "ЄНАКІЄВСЬКИЙ КОКСОХІМПРОМ".

Відповідно до відомостей з ЄДР, ПП "ФІРМА "РОДОН" зареєстрована за спільною адресою з ТОВ "ТОРГОВА КОМПАНІЯ ІНТАЛ" (65125, м. Одеса, вул. Осипова, буд. 33, кімната 4-А). До 12 березня 2015 року ПП "ФІРМА "РОДОН" володіла 16.6667 % акцій вищезгаданого ПрАТ "ЄНАКІЄВСЬКИЙ КОКСОХІМПРОМ". Директор ПП "ФІРМА "РОДОН" ОСОБА_18 входив до складу Спостережної ради ПАТ "Західінкомбанк".

ТОВ "ТД "ЕКО-ВУГІЛЛЯ УКРАЇНИ" зареєстровано за спільною адресою (Донецька обл., м. Єнакієве, вул. Луганське Шосе, буд. 74) з компаніями ТОВ "ФК "ТРЕЙД-ГРУП" та ТОВ "УГК-ТРАСТ", засновниками яких є вищезгадані ТОВ "Ставр" та ТОВ "ФК "Лідер". Також за цією адресою було зареєстровано ТОВ "ЮРТРАСТ ГРУП", єдиним засновником якого ОАКFIELD СОRРОRАТІОN LІМІТЕD, соmраnу nиmbеr 07691736, 122- 126, Тооlеу Street, Lоndоn, SЕ1 2ТU.

У відповідності до викладеного, акціонери АКБ "ТК Кредит", які напряму були пов`язані та контролювались сім`єю ОСОБА_13 (ПАТ "ЗНВКІФ "Нові технології", ТОВ "Ставр", ТОВ "ФК "ЛІДЕР", ТОВ "Інтерофіс Лімітед"), володіли 44,1562 % акцій Банку. Крім того, вбачаються ознаки пов`язаності (спільні адреси, спільне володіння іншими підприємствами) акціонерів АКБ "ТК Кредит", які володіли ще 22,4332 % акцій Банку (ТОВ "ТОРГОВА КОМПАНІЯ ІНТАЛ", ПП "ФІРМА "РОДОН" та ТОВ "ТД "ЕКО-ВУГІЛЛЯ УКРАЇНИ").

Такі висновки підтверджуються Переліком пов`язаних осіб ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК", згідно якого АКБ "ТК КРЕДИТ" включено до Переліку пов`язаних осіб ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" як споріднену особу, тобто особу, яка має спільних з банком власників істотної участі (ознака пов`язаності, передбачена пунктом 4 частини 1 статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність").

Голова Спостережної ради ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" ОСОБА_19 був головою Спостережної ради АКБ "ТК КРЕДИТ". Члени Спостережної ради ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_16 також обіймали посади членів Спостережної ради АКБ "ТК КРЕДИТ". Зважаючи на те, що Спостережна рада банку обирається загальними зборами учасників Банку з числа учасників банку або їх представників, то майже ідентичний склад Спостережних рад двох банків також вказує на те, що ці банки мали спільних власників і керівництво.

Більше того, Голова Ревізійної Комісії ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" ОСОБА_21 обіймала посаду головного бухгалтера АКБ "ТК КРЕДИТ".

Відповідно до викладеного, ПАТ "Західінкомбанк" через АКБ "ТК КРЕДИТ" був пов`язаним з ТОВ "ТК "Інтал" та ТОВ "ТД "ЕКО-ВУГІЛЛЯ УКРАЇНИ".

Іншими позичальники Банку (ПП "АГРОВИНТРЕЙД" та ТОВ "ПРОМТЕХ-ЮГ") були пов`язані з ТОВ "ТК "Інтал" та ТОВ "ТД "ЕКО-ВУГІЛЛЯ УКРАЇНИ", а також з іншими компаніями, які контролювались Відповідачами 1-4.

Зокрема, в забезпечення виконання зобов`язань ПП "АГРОВИНТРЕЙД" перед ПАТ "Західінкомбанк" за Кредитним договором №2409/10-96 від 24 вересня 2010 року ТОВ "ФК "СТОІК" виступало майновим поручителем згідно договору застави №2409/10 від 24 вересня 2010 року та передало в заставу належне йому вугілля вартістю 15,4 млн. грн (Договір застави розірвано на підставі Угоди про розірвання від 17 квітня 2013 року).

ТОВ "Промтех-Юг" виступало перед Банком майновим поручителем за кредитними зобов`язаннями ТОВ "Торговий Дім "Еко-вугілля України" (Кредитний договір №1912/12 від 19 грудня 2012 року та Договір застави майнових прав за договором банківського вкладу №2901/14-2 від 29 січня 2014 року, який розірвано на підставі Угоди про розірвання від 11 березня 2014 року).

Водночас, як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, кредитні зобов`язання ТОВ "ТК "Інтал", ТОВ "ТД "ЕКО-ВУГІЛЛЯ УКРАЇНИ", ПП "АГРОВИНТРЕЙД" та ТОВ "ПРОМТЕХ-ЮГ" перед Банком забезпечувались заставою майна одних і тих же майнових поручителів, а саме: ТОВ "Торговий дім "Східвугілля", ТОВ "Промсклад-Юг", ТОВ "ЕКСПО-ПРОМ". Як вже зазначалось вище, 11 березня 2014 року майновим поручителем по всім кредитам зазначеної групи позичальників виступила одна компанія - ТОВ "ДАРВИКОН-М". Наведене вказує на пов`язаність всіх цих позичальників між собою.

Кредитні кошти отримані ПП "Агровинтрейд" за Кредитним договором №2409/10-96 від 24 вересня 2010 року було в повному обсязі перераховано на рахунок ТОВ "СТАВР", яка була пов`язана та підконтрольна Відповідачам 1-4.

Кредитні кошти отримані ТОВ "ТК ІНТАЛ" за Кредитним договором №2309/10-96 від 23 вересня 2010 року були перераховані у сумі 6500000 грн на рахунок ПАТ ЗНВКІФ "Нові технології" (пов`язана компанія) № 9980 у АТ КБ "ТК Кредит", в сумі 1 900 000 грн на поповнення власного депозитного рахунку, відкритого у АТ КБ "ТК Кредит", та 14560000 гривень з якості оплати за цінні папери на рахунок ТОВ "ЛУГТРЕЙД" №2001.

Кредитні кошти отримані ТОВ "ТД "ЕКО-ВУГІЛЛЯ УКРАЇНИ" за Кредитним договором №1912/12 від 19 грудня 2012 року були перераховані в сумі 1327384 грн 31 коп. на рахунок ТОВ "Луганська вуглезбагачувальна компанія" (засновники ПАТ "НЗВКІФ "Інноваційні стратегії", ПАТ "ЗНВКІФ "Нові технології" та ТОВ "Фінансова компанія "СТОІК", керівник Уманець Юрій Олександрович, який був членом наглядової ради ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК") та в сумі 27974765 грн 69 коп. на ТОВ "ТД "Еко-Вугілля" (спільна адреса з ПрАТ "ЄНАКІЄВСЬКИЙ КОКСОХІМПРОМ). В подальшому, кошти які було перераховані на ТОВ "ТД "Еко-Вугілля", перераховано на погашення кредиту за Договором №1709/10-99-2 від 17 вересня 2010 року, укладеним між ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" та ТОВ "ТД "Еко-Вугілля". В свою чергу, відповідно до виписок по руху коштів, кредитні кошти у сумі 30 000 000 грн отримані за кредитним договором №1709/10-99-2 від 17 вересня 2010 року були переказані 17 вересня 2010 року на ПрАТ "Луганська вугільна компанія", яка в повному обсязі перерахувала їх на ПАТ "НЗВКІФ "Інноваційні стратегії" (акціонер ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК"). Отже, кінцевим отримувачем кредитних коштів було ПАТ "НЗВКІФ "Інноваційні стратегії" (акціонер ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК").

Кредитні кошти отримані ТОВ "ТД "ЕКО-ВУГІЛЛЯ УКРАЇНИ" за Кредитним договором №3101/13-1 від 31 січня 2013 року були перераховані в сумі 4200000 гривень на рахунок № НОМЕР_1 ВАТ "ЗНВКІФ "Нові технології", в сумі 5800000 гривень на рахунок №9001 ТОВ "Луганська вуглезбагачувальна компанія". Про пов`язаність ВАТ "ЗНВКІФ "Нові технологій та ТОВ "Луганська вуглезбагачувальна компанія" з власниками та керівниками ПАТ "Західінкомбанк" описано вище в даній постанові.

Кредитні кошти отримані ТОВ "ПРОМТЕХ-ЮГ" за Кредитним договором №2802/14 від 28 лютого 2014 були двома платежами переказані на поточний рахунок № НОМЕР_2 ТОВ "ПРОМТЕХ-ЮГ", відкритий в АТ КБ "ТК Кредит" (4550000 грн та 18950000 грн), на зазначені кошти придбано 2353224 дол. США та перераховано на вищезгадану компанію РRОDUСТІОN INVESTМЕNТ МАNAMЕNТ LТD, власником істотної участі та контролером якої була RОLLЕХА LІМІТЕD, яка, в свою чергу, контролювалась сім`єю Відповідачів 1-4.

Таким чином, колегія суду підсумовуючи усе описане вище, резюмує, що вигоду від розірвання договорів застави № 1103/14-1, № 1103/14-2, № 1103/14-3, № 1103/14-4 та № 1103/14-5 від 11 березня 2014 року, які забезпечували повернення кредитів ПП "АГРОВИНТРЕЙД", ТОВ "ТК ІНТАЛ", ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЕКО-ВУГШЛЯ УКРАЇНИ" та ТОВ "ПРОМТЕХ-ЮГ", отримали компанії власниками істотної участі та контролерами яких були власники ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК", а саме: Відповідачі 1-4.

З вище викладеного слідує, що шкоду Банку було завдано діями пов`язаних з власниками Банку Позичальників щодо неповернення кредиту, то відповідальність за заподіяну ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" шкоду в силу частини 5 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" мають нести не тільки члени Кредитного комітету, а і власники Банку.

В той же все вищеописане спростовує твердження апелянта щодо ніби то не пов`язаності Банку та ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК".

Згідно частини 5 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд у разі виявлення шкоди (збитків), завданої банку, звертається з вимогою про відшкодування на користь Фонду шкоди (збитків), завданої банку, до:

пов`язаної з банком особи та/або іншої особи, рішеннями, діями (в тому числі вчиненими правочинами, операціями, укладеними договорами) та/або бездіяльністю якої завдано шкоди (збитків) банку;

та/або пов`язаної з банком особи, та/або іншої особи, яка внаслідок таких рішень, дій (в тому числі правочинів, операцій, договорів) або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду.

Відтак, загальний розмір збитків заподіяних Відповідачами 1-8 (які є як членами кредитного комітету так і власниками банку) на основі недобросовісних управлінських рішень щодо виведення забезпечення за кредитами, які суперечили інтересам Банку та його кредиторам, в сукупному розмірі складає 123261672 грн 49 коп., що відповідає збитку завданому у зв`язку із неповерненням кредитів та не можливістю задовольнити вимоги шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Окрім того, колегією суду враховується, що відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду в пункті 7.77 постанови від 25 травня 2021 року в справі №910/11027/18 за подібних правовідносин, вказано, що позовні вимоги до пов`язаних з банком осіб, які є посадовими особами органів управління банку, подані Фондом відповідно до статті 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність", мають розглядатися разом у межах однієї справи. Адже у випадку завдання шкоди банку діями його посадових осіб, внаслідок чого настала неплатоспроможність банку, які несуть солідарну відповідальність перед банком як члени органу (органів) управління, повний склад правопорушення можна встановити лише шляхом системного аналізу всієї сукупності дій чи бездіяльності посадових осіб, у тому числі дослідження проведених банківських операцій та їх вплив на фінансове становище банку в цілому. Таким чином, операції банку та їх наслідки для його платоспроможності не можна розглядати окремо.

Частиною 1 статті 173 ГПК України визначено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Таким чином, нормою процесуального права закріплене право позивача об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин.

В даній справі Позивачем об`єднано в одній позовній заяві вимоги до восьми відповідачів -фізичних осіб (які входили до органів керівництва банку) щодо стягнення збитків, які нанесені прийняттям посадовими особами банку завідомо збиткових рішень при виконанні кредитних договорів.

Позовні вимоги Позивача до відповідачів-фізичних осіб (які входили до органів керівництва банку) пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав та законних інтересів.

Отже, встановлення та дослідження обставин прийняття відповідачами необгрунтованого рішення внаслідок якого завдано збитків банку через не виконання зобов`язань за рядом кредитних угод має розглядатись в межах одного позову.

Що ж до заперечення Відповідачем 5 розміру шкоди (збитків), що підлягають стягненню з Відповідачів, а зокрема з Відповідача 5, то колегія суду зауважує наступне.

22 січня 2019 року Позивачем проведено аукціон з продажу прав вимоги ПАТ "Західінкомбанк" за кредитним портфелем суб`єктів господарювання в кількості (146 кредитів), кредитного портфелю фізичних осіб в кількості 204 кредитів, майнових прав на нежитлове приміщення загальною площею 1 098 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр. Перемоги, 15, основні засоби Банку у кількості 1516 шт., автомобіль DАСІА, моделі Solenzа Соmfort, 2003 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , основні засоби в кількості 956 шт. (обліковуються на позабалансових рахунках), основні засоби в кількості 15 шт. (обліковуються на позабалансових рахунках), основні засоби у кількості 193 шт. (бланки чекових книжок), основні засоби у кількості 1028 шт. (бланки векселів), основні засоби у кількості 86 шт. (нематеріальні активи), дебіторську заборгованість в кількості 58 од., майнові права за дебіторською заборгованістю в кількості 6 од.(нестачі), майнові права, що випливають з цінних паперів в кількості 29 926 шт.. Торги проводились через сайт Прозорро, Лот № F44GL37362.

Серед майна та прав вимоги, що належали ПАТ "Західінкомбанк", було продано в т.ч. і права вимоги за кредитами ПП "АГРОВИНТРЕЙД", ТОВ "ТК "Інтал", ТОВ "ТД "ЕКО-ВУГІЛЛЯ УКРАЇНИ" та ТОВ "ПРОМТЕХ-ЮГ".

При цьому, згідно відомостей з сайту Прозорро, Лот № F44GL37362 тричі виставлявся на продаж, а його ціна з 235007692 грн 35 коп. (початкова ціна першого аукціону) була знижена до 6105135 грн. (ціна продажу активу на останньому аукціоні), що вказує на низьку ліквідність активів Банку.

Також, від реалізації прав вимоги за кредитом ПП "АГРОВИНТРЕЙД" на рахунок погашення за Кредитним договором №2409/10-96 від 24 вересня 2010 року надійшло 42317 грн 32 коп., непогашена частина заборгованості ПП "АГРОВИНТРЕЙД" в розмірі 8102337 грн 05 коп., була списана у збиток.

Від реалізації прав вимоги за кредитом ТОВ "ТК "Інтал" на рахунок погашення за Кредитним договором №2309/10-96 від 23 вересня 2010 року надійшло 190 962 грн 95 коп., непогашена частина заборгованості ТОВ "ТК "Інтал" в розмірі 36 562 951 грн 05 коп. списана у збиток.

Від реалізації прав вимоги за кредитом ТОВ "ТД "ЕКО-ВУГІЛЛЯ УКРАЇНИ" на рахунок погашення за Кредитним договором №1912/12 від 19 грудня 2012 року надійшло 197656 грн 52 коп., непогашена частина заборгованості ТОВ "ТД "ЕКО-ВУГІЛЛЯ УКРАЇНИ" в розмірі 37844545 грн 16 коп. була списана у збиток.

В той же час, від реалізації прав вимоги за кредитом ТОВ "ТД "ЕКО-ВУГІЛЛЯ УКРАЇНИ" на рахунок погашення за Кредитним договором № 3103/13-1 від 31 січня 2013 року надійшло 65121 грн 66 коп., непогашена частина заборгованості ТОВ "ТД "ЕКО-ВУГІЛЛЯ УКРАЇНИ" в розмірі 12 468 596 грн 85 коп. списана у збиток.

Від реалізації прав вимоги за кредитом ТОВ "ПРОМТЕХ-ЮГ" на рахунок погашення за Кредитним договором №2802/14 від 28 лютого 2014 року надійшло 147719 грн 24 коп., непогашена частина заборгованості ТОВ "ПРОМТЕХ-ЮГ" в розмірі 28283242 грн 38 коп. списана у збиток.

Таким чином, Банку завдано збитків через неповернення кредитних коштів та неможливість задовольнити вимоги шляхом звернення стягнення на суму 123 261 672 грн 49 коп..

Отже, розмір шкоди (збитків) заподіяних недобросовісними управлінськими рішеннями Відповідачів, спрямованих на виведення забезпечення за кредитами пов`язаних із банком осіб, що суперечили інтересам Банку та його кредиторам, складає: 123 261 672 грн 49 коп. (розрахунок: 8 102 337 грн 05 коп. + 36 562 951 грн 05 коп. + 37 844 545 грн 16 коп. + 12 468 596 грн 85 коп. = 123 261 672 грн 49 коп.).

В силу дії частини 1 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції на день подання позову) Фонд має право звертатися до осіб, які відповідно до законодавства несуть відповідальність за шкоду (збитки), завдану банку, зазначених у частинах п`ятій та десятій цієї статті, з вимогами та позовами про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної банку, у разі наявності вимог кредиторів, зазначених у пунктах 1-8 цієї частини, крім вимог за субординованим боргом та вимог кредиторів, які є пов`язаними з банком особами.

Фонд має право звертатися до осіб, які відповідно до законодавства несуть відповідальність за шкоду (збитки), завдану кредиторам, вимоги яких залишилися незвдоволеними після завершення процедури ліквідації, - у випадку припинення неплатоспроможного банку або банку, щодо якого було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", як юридичної особи.

При цьому колегією суду враховується правова позиція, наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі №910/11027/18 щодо того, що за загальним правилом розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо ж банку заподіяно шкоди не шляхом вчинення окремо визначених дій (бездіяльності), які мали наслідком знищення або пошкодження конкретної речі, втрату конкретних доходів чи подібні наслідки, а шляхом недотримання вимог законодавства, невжиття своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності банку тощо, що призвело до зниження чистих активів банку, порушення нормативів, зокрема ліквідності та втрати банком стану платоспроможності, то розмір шкоди, завданої банку, оцінюється розміром недостатності майна банку для задоволення вимог усіх кредиторів, якщо не доведений більший розмір шкоди.

Відтак, підсумовуючи описане вище в правовому полі дії статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", статті 53 ГПК України, колегія суду виснує, що розмір позовних вимог Позивача до пов`язаних з ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" осіб Відповідачів 1-8 відповідає розміру шкоди (збитків), завданих Відповідачами 1-8 прийняттям та виконанням протиправних рішень, що є цілком правомірним та обґрунтованим, в тому числі й з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25 травня 2021 року в справі №910/11027/18.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір; неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що невідворотно спричинила шкоду; вину заподіювана шкоди.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Окрім того наявність шкоди підтверджується також і Висновком експертного дослідження №178/7 від 9 грудня 2019 року Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБУ.

Усе описане вище свідчить про те, що завдана шкода полягає в тому, що Відповідачі 1-8 спільними рішеннями про відмову від забезпечення за рядом кредитних договорів (рішення прийнято на користь позичальників пов`язаних із власниками банку) завдали Банку збитки, і саме через неповернення Позичальниками кредитів та через неможливість задовольнити вимоги Банку за рахунок заставного майна, ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" завдано шкоду (збитки) в розмірі 123 261 672 грн 49 коп..

Що ж стосується протиправності дій Відповідачів 1-8, то колегія суду зауважує наступне.

Позовні вимоги у цій справі про відшкодування шкоди заявлені Позивачем до пов`язаних із банком осіб (контролерів/афілійованих осіб) та керівників банку, тобто осіб, які у спірний період діяли від імені Банку, були його посадовими особами, та осіб, які своїми діями/бездіяльністю заподіяли шкоду банку та його кредиторам (а саме до Відповідачів 1-8). Отже, йдеться про підстави та умови застосування відповідальності власників юридичної особи та членів органів юридичної особи перед юридичною особою.

Згідно із частинами третьою та четвертою статті 92 Цивільного кодексу України, орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

За змістом статті 63 Закону України "Про акціонерні товариства" (у редакціях, чинних у спірний період протягом 2012 - 2016 років та на даний час) посадові особи органів акціонерного товариства повинні діяти в інтересах товариства, дотримуватися вимог законодавстві, положень статуту та інших документів товариства. Посадові особи органів акціонерного товариства несуть відповідальність перед товариством за збитки, завдані товариству своїми діями (бездіяльністю), згідно із законом. У разі, якщо відповідальність згідно із цією статтею несуть кілька осіб, їх відповідальність перед товариством є солідарною.

Цими положеннями законодавства закріплено обов`язки органів юридичної особи (посадових осіб) діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно, розумно та не перевищувати своїх повноважень, а також відповідальність за їх порушення (фідуціарні обов`язки).

Визначення терміну "фідуціарний обов`язок" міститься у Методичних рекомендаціях щодо вдосконалення корпоративного управління в банках України, схвалені постановою Правління Національного Банку України № 98 від 28 березня 2007 року, що були чинними у спірний період 2013 - 2016 років.

У відповідності до пункту 1.12. Глави 1 Розділу І цих Методичних рекомендацій фідуціарний обов`язок - обов`язок діяти якнайкраще в інтересах іншої особи. Керівник банку (фідуціар) зобов`язаний діяти з урахуванням інтересів банку (тобто всіх його акціонерів та клієнтів), а не з особистих (приватних) інтересів. Від фідуціара завжди вимагається діяти добросовісно та безпристрасно. Фідуціар повинен бути чесним і не повинен вести справи в такий спосіб, що надає йому необумовлені вигоди або завдає шкоди інтересам клієнтів або акціонерів.

Також колегією суду враховується і те, що згідно з вимогами статті 92 Цивільного кодексу України особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно. З огляду на положення наведеної правової норми та довірчий характер відносин між господарським товариством та його посадовою особою (зокрема, директором чи генеральним директором) протиправна поведінка посадової особи може виражатись не лише в невиконанні нею обов`язків, прямо встановлених установчими документами товариства, чи перевищенні повноважень при вчиненні певних дій від імені товариства, а й у неналежному та недобросовісному виконанні таких дій без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм розсудом, прийнятті очевидно необачних чи марнотратних рішень.

Аналогічні висновки зроблені і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року в справі №911/2129/17.

Наведене відповідає міжнародним Принципам корпоративного управління Організації економічного співробітництва та розвитку (далі ОЕСР), ухвалені на засіданні Ради ОЕСР у 1999 році (застосовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 травня 2021 року в справі №910/11027/18, пункт 7.15), які закріплюють такі основні фідуціарні обов`язки директорів підприємства, як обов`язок дбайливого ставлення (діяти добросовісно на користь розвитку підприємства, приділяючи достатньо часу, зусиль і професійних навичок управлінню ним) та обов`язок лояльності (уникати конфлікту інтересів і діяти під час ухвалення рішень щодо діяльності підприємства лише в інтересах останнього).

Такі акти діють за принципом "виконуй або поясни". Тобто коли поведінка особи (органу) відрізняється від рекомендованої практики, особа має пояснити суду причини такого відхилення. За відсутності таких причин дії/бездіяльність особи, які відхиляються від рекомендованого стандарту, можуть бути визнані судом як порушення нею своїх фідуціарних обов`язків.

Головною метою фідуціарних обов`язків є необхідність забезпечення економічного розвитку підприємства, а відповідно недотримання таких базових обов`язків може призвести до завдання збитків підприємству і зобов`язання їх відшкодувати.

Таким чином, при застосуванні статті 92 Цивільного кодексу України потрібно оцінювати не лише формальну сторону питання - дотримання посадовою особою всіх положень законодавства, статуту, рішень загальних зборів учасників / акціонерів тощо. Адже навіть коли посадова особа формально виконала всі вимоги законодавства та установчих документів товариства, її дії (бездіяльність) можуть не бути добросовісними, розумними та вчиненими в інтересах товариства.

Вирішуючи питання відповідальності посадової особи перед юридичною особою, слід виходити з презумпції, що така посадова особа діяла в найкращих інтересах товариства; її рішення були незалежними та обґрунтованими; її фідуціарні обов`язки були виконані належним чином.

Фонд гарантування належними та допустимими доказами доводить неналежне виконання своїх фідуціарних обов`язків відповідачами, як підставу для майнової відповідальності у вигляді стягнення завданої шкоди (збитків).

Протиправна поведінка членів Кредитного комітету Відповідача 5, Відповідача 6, Відповідача 7 та Відповідача 8 полягає у порушенні ними свого фідуціарного обов`язку перед Банком (обов`язку діяти якнайкраще в інтересах Банку) та недобросовісному виконанні покладених на них функцій.

При прийнятті рішення про розірвання договорів застави Відповідачі діяли всупереч інтересів Банку, відмова від забезпечення створила для Банку нічим не виправданий ризик отримання збитків в разі порушення Позичальниками умов кредитних договорів, відповідно такі дії не можуть вважатись добросовісними чи розумними. Наслідком рішення про відмову від забезпечення стала неможливість задоволення вимог Банку за рахунок заставного майна і як наслідок завдання Банку збитків.

При цьому суд апеляційної інстанції констатує, що в розумінні статті 49 Закону України "Пре банки і банківську діяльність", ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК", здійснюючи кредитну операцію, зобов`язаний був додержуватись основних принципів кредитування, у тому числі перевіряти кредитоспроможність позичальників та наявність забезпечення, додержуватись встановлених Національним банком України вимог щодо концентрації ризиків.

Відповідно до пункту 1.1 глави 1 Розділу V Інструкції № 368 ліквідність банку - це здатність банку забезпечити своєчасне виконання своїх грошових зобов`язань, яка визначається збалансованістю між строками і сумами погашення розміщених активів та строками і сумами виконання зобов`язань банку, а також строками та сумами інших джерел і напрямів використання коштів (надання кредитів, інші витрати).

Кредитна діяльність банків пов`язана з кредитним ризиком або нездатністю контрагента виконувати частково або в повному обсязі свої зобов`язання згідно з угодою, тому банки зобов`язані оцінювати кредитоспроможність своїх контрагентів, вчасно ідентифікувати погані активи (тобто активи, за якими існує ймовірність отримання збитків), створювати необхідні резерви для списання безнадійних до погашення активів.

Оцінюючи всі вищеописані дії Відповідачів та наслідки цих дій, що настали для Банку, колегія суду приходить до висновку, що прийняті керівниками Банку рішення, щодо виведення забезпечення без встановлення обов`язку надати ліквідне забезпечення, або вимоги дострокового повернення коштів, були не тільки недобросовісними, а і прямо суперечили Закону, адже відсутність забезпечення не дозволяла адекватно оцінити ризики від операцій з кредитування.

При цьому Відповідачі, які володіли спеціальними знаннями та досвідом як керівники та посадові особи банку, не могли не розуміти значення та наслідки своїх дій по виведенню єдиного забезпечення за кредитами, заборгованість за якими сягає більше 123 млн.

Протиправна поведінка власників Банку полягає в тому, що пов`язані з ними компанії не повернули Банку кредитні кошти. При цьому вбачається, що саме Власники Банку мали вплив на членів Кредитного комітету Банку при вирішенні питань щодо видачі кредитів пов`язаним компаніям та відмови від забезпечення по цим кредитам.

Суд апеляційної інстанції констатує при цьому, що важливим елементом доказування наявності повного складу правопорушення є причинно-наслідковий зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, який полягає у тому, що: протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.

Як вбачається з доказів наявних у матеріалах справи та висновків експертів, Позивач належними та допустимими доказами доводить, що протиправні дії/бездіяльність заподіювачів є причиною, а шкода, яка завдана банку, - наслідком такої протиправної поведінки.

Причинно-наслідковий зв`язок між шкодою і протиправними діяннями згадуваних вище відповідачів полягає в тому, що завдана Банку шкода є прямим наслідком невиконання пов`язаними з власниками Банку Позичальниками умов кредитних договорів щодо повернення отриманих в Банку кредитів та неможливість погасити зазначену заборгованість шляхом звернення стягнення на заставне майно, через рішення Кредитного комітету про відмову від забезпечення.

Завдані ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" збитки не охоплюються звичайним кредитним ризиком, не є результатом форс-мажорних або інших незалежних від волі сторін обставин, не можуть бути пояснені "випадковим збігом обставин".

Згідно з частиною другою статті 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини першої статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже, виною є невжиття особою всіх належних від неї заходів для запобігання заподіянню шкоди.

В той же час цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювана шкоди, яка полягає в тому, що наявність вини заподіювана шкоди не підлягає доведенню позивачем, а саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків, що в даній справі Відповідачами 1-8 вчинено не було. Отже, спростування цієї вини (у тому числі з підстав вини самого позивача в заподіяній шкоді) є процесуальним обов`язком її заподіювана, тобто відповідачів у правовідносинах про відшкодування шкоди.

Водночас зі змісту частини другої статті 1166 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди, яка полягає в тому, що наявність вини заподіювача шкоди не підлягає доведенню позивачем, а саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Отже, з усього вищеописаного слідує, що Відповідач 5 (як і інші Відповідачі) не виконали свій фідуціарний обов`язок щодо сумлінності, а навпаки, прийняли ризикове рішення, внаслідок якого Банком було втрачено грошові кошти в значному розмірі. Такі дії Відповідачів були необґрунтованими та безпідставними, а прийняте ними завідомо неправомірне та протиправне рішення, оформлене протоколом кредитного комітету призвело до виведення єдиного майна, на яке могло б бути звернено стягнення.

Як вже зазначалося вище, виною є невжиття особою всіх належних від неї заходів для запобігання заподіянню шкоди, а відтак саме відповідачі мають доводити суду відсутність вини, тобто вжиття ними всіх можливих заходів і вчинення дій для запобігання завданню шкоди банку, свою добросовісну і розумну поведінку, як керівників Банку.

Утім Відповідачами під час розгляду справи не доведено відсутність своєї вини та не підтверджено жодними належними доказами обґрунтованої необхідності та доцільності прийняття ними рішення щодо придбання цінних паперів.

Таким чином, з урахуванням усього вищевстановленого в цій постанові, саме на Відповідачів 1-8 покладається обов`язок доводити відсутність своєї вини та обґрунтовану необхідність, а також доцільність прийняття рішення про виведення єдиного забезпечення за кредитами, яке фактично слугувало гарантією повернення кредитних коштів.

В той же час Відповідач 5 в апеляційній скарзі вказує, що відповідно до протоколів від 7 травня 2014 року №90705/14-1, №90705/14-2, №0705/14-3, №0705/14-4, та №0705/14-5 Банком розпочата процедура заміни предмета застави, яка не змогла бути завершена із підстав віднесення Банку до категорії неплатоспроможних. Однак, дане твердження не має жодного доказу, крім того й протоколи не містять відомостей, про яке саме забезпечення могла би йти мова чи будь-яке додаткове зобов`язання позичальників про надання майна в забезпечення, що вказує на абсолютну бездоказовість такого твердження.

Крім того, від моменту звернення позичальників із проханням про звільнення майна із під застави (6 травня 2014 року) до розірвання договорів забезпечення (7 травня 2014 року) минуло менше доби, тоді як тимчасову адміністрацію в Банку було запроваджено лише з 29 травня 2014 року.

В той же час, із будь якими зверненнями до ПАТ "Західінкомбанк" щодо обслуговування кредитів, позичальники звертаються тільки протягом вересня-жовтня 2014 року, отже, після отримання ними повідомлення уповноваженої особи Позивача про виявлення нікчемних правочинів щодо зміни строків сплати процентів за користування кредитними коштами та звільнення майна із під застави (3 липня 2014 року та 5 вересня 2014 року), що також опосередковано спростовує вищеописане твердження Відповідача 5.

Таким чином, прийняття Відповідачами рішення про відмову від забезпечення по кредитах позичальників, завдало ПАТ "Західінкомбанк" збитків, оскільки розуміючи фінансову неспроможність позичальників щодо виконання своїх зобов`язань, Відповідачі приймають рішення, яке має своїм наслідком позбавлення Банку єдиного забезпечення за Кредитними договорами, а саме: Кредитний договір №2409/10-96 від 24 вересня 2010 року, укладений із ПП "АГРОВИНТРЕЙД", Кредитний договір №2309/10-96 від 23 вересня 2010 року, укладений із ТОВ "ТК ІНТАЛ", Кредитні договори №1912/12 від 19 грудня 2012 року та № 3101/13-1 від 19 грудня 2012 року, укладені із ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЕКО-ВУГІЛЛЯ УКРАЇНИ", Кредитний договір № 2802/14 від 28 лютого 2014 року, укладений із ТОВ "ПРОМТЕХ-ЮГ".

Відповідач 5 в апеляційній скарзі зауважує, що саме уповноважена особа Позивача мала б здійснити заміну предмета застави, по суті чим намагаючись перекласти свою вину, щодо залишення кредитів без забезпечення на уповноважену особу Позивача.

Тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до частини 5 статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Згідно статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов`язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду.

Втім, Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не містить положень, які б свідчили про можливість проводити звичайну банківську діяльність в період здійснення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, адже, ці процедури спрямовані на виведення банку з ринку в межах передбачених законодавством.

В той же час, нічого не заважало позичальникам повернути отримані кредитні кошти за наслідком, реалізації наявного в них майна, що зроблено не було, або передати його в забезпечення виконання зобов`язань за кредитами, ще 7 травня 2014 року, що також зроблено не було.

В порядку та строки передбачені законодавством уповноважена особа Позивача звернулась із позовними заявами до позичальників про стягнення заборгованості, рішеннями судів позовні вимоги задоволено, встановлено порушення умов кредитних договорів, зобов`язання щодо повернення коштів (основна заборгованість та проценти), не виконано.

Однак, 7 травня 2014 року за декілька днів до 12 травня 2014 року, коли Публічне акціонерне товариство "ЗАХІДІНКОМБАНК" віднесено до категорії проблемних, кредитний комітет Банку приймає рішення про виведення забезпечення за 5 кредитами, що в свою чергу в сукупності доказів вказує опосердковано на те, що такі дії вчинялись Відповідачем 5-8 не з метою зміни предмета застави, а саме з метою виведення активів для осіб, пов`язаних з Відповідачами 1-4 і саме з огляду на не запровадження процедури тимчасової адміністрації для Банку.

При цьому, продовж всього часу заміна забезпечення здійснювалась день в день і тільки 7 травня 2014 року кредитний комітет не вважає за необхідне прийняти нове забезпечення та виконати свої прямі обов`язки, захищаючи інтереси Банку та його кредиторів.

Що ж стосується доводів Відповідача 5 наведених в апеляційній скарзі щодо того, що на момент здійснення судового розгляду даної справи застава є дійсною, то колегія суду зауважує таке.

Згідно Висновку за №664/15-53/07 від 13 червня 2014 року про результати відпрацювання ризикового платника податків ТОВ "Дарвикон-М" встановлено, що ТОВ "Дарвикон-М" за податковою адресою не знаходиться, не має основних засобів, трудових ресурсів та виробничих потужностей. Факт відсутності управлінського та технічного персоналу, складських приміщень та транспортних засобів, що в свою чергу свідчить про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання будь-яких послуг, та постачання товарів, що є доказом відсутності реальності господарських операцій згідно податково-судової доктрини "Реальності господарської операції. Також судом враховується, що ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області 13 червня 2014 року складено Акт про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Дарвикон М", , щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами за період лютий, березень 2014 року за № 3418/15-53-22-3/37811672, яким було встановлено, що зустрічну звірку ТОВ "Дарвикон-М" неможливо провести у зв`язку з незнаходженням посадових осіб означеного підприємства та будь-яких ознак ведення фінансово-господарської діяльності за податковою адресою.

При цьому, 19 червня 2014 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб внесено запис про відсутність юридичної особи ТОВ "Дарвикон-М" за зареєстрованим місцезнаходженням, а засновник та керівник ТОВ "ДАРВИКОН-М" було перереєстровано на Дорофєєва Максима Павловича, який зареєстрований в АДРЕСА_1 .

В той же час, відповідно до відповіді Державної служби статистики України №04.3-09/28-19 від 12 березня 2019 року на адвокатський запит АО "АК "ЛАУРУС" від 28 лютого 2019 року, статистична звітність від ТОВ "ДАРВИКОН-М" з 2014 року до органів державної статистики не надходила.

Відповідач 5 в апеляційній скарзі наголошує, що станом на травень 2014 року в ТОВ "Дарвикон-М" було наявне майно, однак Відповідачами 5-8 прийнято рішення про виведення його із під забезпечення (відповідні записи внесено в ДРОРМ), що надало змогу заставодавцю реалізувати належне йому майно, при цьому припинивши подальшу підприємницьку діяльність, як підтверджують документи зібрані АО "АК "ЛАУРУС" та обставини встановлені судами України.

Таким чином, Позивачем належними та допустимими доказами доведено, що за наслідком протиправної поведінки Відповідачів, ПАТ "Західінкомбанк" втратив можливість задовольнити свої вимоги за рахунок забезпечення.

Фактично дії уповноваженої особи Позивача щодо визнання нікчемними угод про розірвання договорів застави № 1103/14-1, № 1103/14-2, № 1103/14-3, № 1103/14-4 та № 1103/14-5 від 11 березня 2014 року та поновлення в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна записів про заставу рухомого майна згідно цих договорів застави не призвели до поновлення порушених прав Банку, як заставодержателя, через фактичну відсутність заставодавця та заставного майна на момент виявлення збиткових операцій та вчинення заходів для визнання їх нікчемними.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що Відповідач 5 в своїй апеляційній скарзі не довів, що в діях Відповідачів (в тому числі і Відповідача 5) відсутній склад цивільного правопорушення, в той же час Позивач належними, допустимими та достовірними доказами довів неправомірність поведінки заподіювачів шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, при цьому, вина заподіювачів шкоди презюмується.

Підсумовуючи усе описане вище колегія суддів резюмує, що до правовідносин, у яких бере участь Позивач як ліквідатор неплатоспроможного Банку (виявлення недостатності майна для розрахунків з кредиторами, нікчемних та сумнівних правочинів, протиправної діяльності пов`язаних з банком осіб, збитків, звернення з вимогами до пов`язаних з банком осіб, з позовом до суду) застосовуються вимоги статті 52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та статті 58 Закону "Про банки та банківську діяльність", що були чинними станом на момент вчинення Позивачем відповідних дій. Відповідачі 1-8 у спірний період входили до складу власників Банку та членів кредитного комітету ПАТ "Західінокомбанк". При цьому, як під час розгляду позову в місцевому господарському суді так і під час розгляду апеляційної скарги (з подачею апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу) Відповідачі 1-8 не навели жодних обставин та не надали жодних доказів на спростування доводів Позивача, а встановлені факти не дають підстав для висновку, що Відповідачі 1-8 вчиняли достатні дії, спрямовані на повернення кредитних коштів.

Також судом апеляційної інстанції враховується, що рішення кредитного комітету приймається шляхом голосування, оформлюється протоколом, який підписується кожним членом із зазначенням його позиції при прийняті рішення (пункт 1.5 Положення "Про кредитні комітети ПАТ "Західінкомбанк"").

Рішення, прийняті кредитними комітетами, оформляються протоколом, який складає ініціатор засідання кредитного комітету. Якщо позиція будь-якого з членів кредитного комітету відрізняється від прийнятого більшістю рішення, вона, за його вимогою, включається до протоколу.

Із документів, що долучені Позивачем до позовної заяви, очевидно, що рішення про звільнення з-під застави товарів в обороті за низкою кредитів Відповідачами прийнято одноголосно.

При цьому суд ще раз констатує, що рішення кредитного комітету є підставою до початку, зміни і припинення правовідносин Банку і клієнта з питань кредитування і має визначати наступні суттєві умови договору з позичальником: сума кредиту та цільове призначення, терміни кредитування та плата за користування кредитними ресурсами, забезпечення кредиту, в тому числі страхування фінансового ризику майна, яке прийняте в забезпечення (пункт 4.7 Положення "Про кредитні комітети ПАТ "Західінкомбанк"").

Члени Кредитного комітету повинні бути неупередженими в прийнятті рішень, керуватись виключно вимогами банківського законодавства та діяти в інтересах Банку, чого в даній справі встановлено не було (члени наглядової ради діяли в порушення своїх повноважень).

Усе описане вище свідчить, що прийняті Відповідачами 1-8 рішення мали своїм наслідком заподіяння Банку шкоди, загальний розмір якої становить 123 261 672 грн 49 коп..

Пунктом 2.1 Положення ""Про кредитні комітети ПАТ "Західінкомбанк"" визначено, що кредитні комітети створюються із найбільш кваліфікованих та відповідальних спеціалістів банку у складі непарної кількості осіб, але не менше трьох осіб, кожна з яких має один голос.

Отже, Відповідачі, які володіли спеціальними знаннями та досвідом як посадові особи Банку, не могли не розуміти значення та наслідки своїх дій по виведенню значної суми грошових коштів з банку без будь-якого забезпечення, що відповідно впливало на ліквідність банку.

Обставини щодо недобросовісності дій керівників/посадових осіб Банку (Відповідачів) підтверджено протоколами засідань Кредитного комітету ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК", копіями кредитних договорів із додатковими договорами, копіями договорів застави та угод про їх розірвання, копіями листів на адресу ТОВ "Дарвикон-М", копією Висновку за результатами комплексного аналізу причин недостатності майна/активів Банку, копією Висновку експертного дослідження, копіями постанов НБУ про віднесення банку до категорії проблемних/ неплатоспроможних.

Відтак, колегія суду з огляду на усе описане вище у цій постанові виснує, що Позивачем доведено належними та допустимими доказами складові цивільного правопорушення, наявність яких є необхідною для настання такої міри відповідальності як стягнення збитків, що є підставою для задоволення позовних вимог та стягнення солідарно з Відповідачів шкоду (збитки) в розмірі 123261672 грн 49 коп..

Дане судове рішення в цій частині і прийнято місцевим господарським судом.

Що ж до заяви Відповідача 5 про застосування стоку позовної давності, то колегія суду зауважує таке.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як передбачено частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушує.

Аналіз даної норми ЦК України дає підстави зробити висновок про те, що право на пред`явлення позову виникає у особи з моменту настання (встановлення) однієї з подій (фактів): коли стало відомо або могло стати відомо про порушення свого права; коли стало відомо або могло стати відомо про особу, яка порушила право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18) зазначено, що "для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц)".

За змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Розглядаючи заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, колегією суду враховується, що в постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду від 5 лютого 2024 року в справі №910/4149/21 зазначено: " 6.96. За змістом частини другої статті 53 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" за результатами проведення ліквідації банку Фонд складає ліквідаційний баланс та звіт, що затверджуються виконавчою дирекцією Фонду. Звіт складається відповідно до нормативно-правових актів Фонду і має містити, зокрема, відомості про реалізацію майна банку та задоволення вимог кредиторів та/або вичерпання можливостей здійснення заходів, спрямованих на задоволення вимог кредиторів.

6.97. Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 24.06.2019 №1575 "Про затвердження ліквідаційного балансу та звіту про завершення процедури ліквідації АТ "Артем-Банк" було затверджено ліквідаційний баланс станом на 03.06.2019 та Звіт про завершення процедури ліквідації АТ "Артем-Банк", відповідно до якого залишок незадоволених вимог кредиторів, внесених до Переліку (реєстру) вимог кредиторів, за балансом банку станом на 03.06.2016 складає 154 699 660,00 грн.

6.98. Отже станом на 24.06.2019 було підтверджено неліквідність Банку, факт недостатності майна Банку у сумі 154 699 660,00 грн, що відповідає залишку незадоволених вимог кредиторів.

6.99. Відтак, установлення указаних обставин недостатності майна Банку та наявності у діях відповідачів повного складу правопорушення, є підставою для покладення на останніх відповідальності згідно з частиною п`ятою статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (у редакції, чинній станом на дату подання Фондом позову у цій справі, право на пред`явлення якого виникає з 25.06.2019 ), що, у свою чергу, свідчить про правильність прийнятого судом апеляційної інстанції рішення про задоволення позовних вимог у цій справі".

Поряд з тим, як слідує з матеріалів справи, Звіт про завершення ліквідаційної процедури ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" затверджено рішенням виконавчої дирекції Позивача від 21 березня 2019 року за №636.

Враховуючи висновки, викладені у вищезазначеній постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду від 5 лютого 2024 року в справі № 910/4149/21, у справі, що розглядається, встановити момент недостатності майна банку можна було лише 21 березня 2019 року, а право на пред`явлення позову в інтересах банку, виникло у Позивача - 22 березня 2019 року.

В зв`язку з чим, 30 грудня 2021 року (в межах трьох років, як з моменту затвердження Звіту про завершення ліквідаційної процедури Банку так і з моменту припинення Банку як юридичної особи) Позивач подав позов в інтересах кредиторів неплатоспроможного ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК", відповідно до норм статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Окрім того, колегією суду враховується висновок, наведений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18 березня 2024 року в справі № 910/12955/20, де зазначено:

" 337 У свою чергу Фонд звернувся до суду з позовом про стягнення шкоди з відповідачів 28 серпня 2020 року.

340. Якщо ж банку заподіяно шкоди не шляхом вчинення окремо визначених дій (бездіяльності), які мали наслідком знищення або пошкодження конкретної речі, втрату конкретних доходів чи подібні наслідки, а шляхом недотримання вимог законодавства, невжиття своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності банку тощо, що призвело до зниження чистих активів банку, порушення нормативів, зокрема ліквідності та втрати банком стану платоспроможності, то розмір шкоди, завданої банку, оцінюється розміром недостатності майна банку для задоволення вимог усіх кредиторів, якщо не доведений більший розмір шкоди. Тобто у цьому разі розмір недостатності майна банку для задоволення вимог усіх кредиторів є мінімальною оцінкою шкоди, завданої банку (п.7.61).

341. У справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції вказав, що розрахунок розміру збитків дорівнює різниці між балансовою вартістю кредиту та сумою реалізації прав вимоги за кредитами на торгах, проведених під час процедури ліквідації Банку.

342. Як було встановлено, 05.03.2019 (за наслідками проведених 24.01.2019 других відкритих торгів (аукціону) за лотом №F170GL38061) ПАТ "Платинум Банк" та новий кредитор уклали Договір №351К, за ціною договору, що визначена на відкритих торгах (аукціоні) в сумі 13 748 047,83 грн.

343. Отже, за такою логікою, датою, коли позивач міг визначити суму збитків мала би бути щонайменше дата вчинення правочину з продажу Банком прав вимоги за кредитними договорами за ціною 13748047,83 грн, тобто дата укладення Договору №351К від 05.03.2019 .

344. правильність висновку про те, що позовна давність у цій справі не була пропущена".

В ході ліквідаційної процедури ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК", було реалізовано активи (право вимоги за договорами, якими завдано шкоду та якими обґрунтовано позов Позивача в справі № 903/43/22) за ціною 643 777 грн 69 коп.: ПП "АГРОВИНТРЕЙД" - 42 317 грн 32 коп.; ТОВ "ТК "Інтал" - 190 962 грн 95 коп.; ТОВ "ТД "ЕКО-ВУГIЛЛЯ УКРАЇНИ" - 197 656 грн 52 коп.; ТОВ "ТД "ЕКО-ВУГIЛЛЯ УКРАЇНИ" - 65 121 грн 66 коп.; ТОВ "ПРОМТЕХ-ЮГ" - 147 719 грн 24 коп..

Ціна реалізації підтверджується довідкою та меморіальними ордерами (що описано вище в даній постанові).

Обставини реалізації даних активів підтверджуються Договором про відступлення права вимоги від 13 лютого 2019 року № 2018-12-29-000001-7 (8,9) та протоколом електронного аукціону UA-EA-2018-12-29-000001-b, укладеного між Банком та ТОВ "ФК "КАПІТАЛ". Аукціон відбувся на майданчику Prozorro.

Таким чином, Позивач зміг визначити суму збитків в день вчинення правочину з продажу Банком прав вимоги за кредитними договорами за загальною ціною 643 777 грн 69 коп., а саме - 13 лютого 2019 року.

Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що 30 грудня 2021 року Позивачем подано позов в інтересах кредиторів ліквідованого ПАТ "ЗАХІДІНКОМБАНК" і позовна давність не пропущена в жодному з випадків, а саме: позов подано в межах трьох років з моменту внесення запису про припинення банку як юридичної особи (3 травня 2019 року); позов подано в межах трьох років з моменту затвердження Звіту про завершення ліквідаційної процедури банку (21 березня 2019 року), яким підтверджується факт недостатності майна у Банку; позов подано в межах трьох років з моменту вчинення правочину з продажу Банком прав вимоги за кредитними договорами (13 лютого 2019 року).

Відтак заява Відповідача 5 про застосування наслідків спливу позовної давності не підлягає до задоволення з огляду звернення Позивача з даним позовом до суду в межах трирічного строку позовної давності.

Водночас, враховуючи зазначені норми та встановлені вище обставини, суд апеляційної інстанції доходить до висновку, що позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно апеляційний господарський суд задовільняє позов Позивача повністю.

Дане рішення в цій частині й було прийняте місцевим господарським судом.

Відповідно приймаючи таке рішенні Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду без змін.

Що ж стосується опосердковано додаткового рішення, то колегія суду зважаючи на доводи апеляційної скарги, щодо того, що поданий висновок містить суб`єктивну точку зору та не містить доказів понесення судових витрат, то колегія суду зауважує таке.

При ухваленні рішення суду від 30 вересня 2025 року судом першої інстанції не було вирішено питання про розподіл судових витрат по справі.

За змістом статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

При цьому, суд зазначає, що додаткове рішення є засобом доповнення змісту рішення суду, тобто виправлення його неповноти при незмінності усього змісту. Унормовані названою статтею процесуального закону підстави для його ухвалення є вичерпними та розширеному тлумаченню не підлягають.

За приписами статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Пунктом 4 статті 129 ГПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В силу дії частини 2 статті 129 ГПК судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься також у пункті 49 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року по справі №242/4741/16-ц).

Як визначено пунктом 24 частини 1 статті 5 Закону "Про судовий збір") від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняється Фонд - за подання позовів, предметом яких є відшкодування шкоди (збитків), у порядку, визначеному статтею 52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно статті 1 Закону України "Про судовий збір", судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Частиною 1 статті 4 вказаного Закону визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Таким чином, при зверненні до Господарського суду Волинської області 5 січня 2022 року Позивачем мав би бути сплачений судовий збір в загальному розмірі 868350 грн (не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Визначену суму судового збору при зверненні з позовом до суду Позивачем сплачено до Державного бюджету України не було, зокрема, з огляду на звільнення позивача від такої сплати.

Отже, з врахуванням вище викладеного, суд першої інстанції виснував про ухвалення додаткового рішення про судові витрати зі сплати судового збору, оскільки судом не вирішено питання про судові витрати, а тому останні покладено судом на Відповідачів 1-8 порівну та стягнуто в дохід Державного бюджету України, оскільки Позивач звільнений від його сплати на підставі пункту 24 частини 1 статті 5 Закону "Про судовий збір".

З огляду на те, що позов задоволено повністю, за рахунок Відповідачів 1-8, то Позивачу мають бути відшкодовані судові витрати по сплаті судового збору в сумі 868350 грн (на момент подачі позову до суду), у рівних частинах по 108543 грн 75 коп. з кожного.

При цьому судом враховано, що судові витрати, за наявності у справі двох і більше відповідачів, розподіляються між відповідачами у визначених частках, оскільки солідарне стягнення суми судових витрат, законом не передбачене (Постанова КГС ВС від 5 березня 2024 року №903/135/23 (903/134/23).

Водночас, апелянтом не оскаржено додаткове судове рішення в цій частині.

Колегія суддів констатує, що статтею 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що: суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням меж розгляду справи судом апеляційної інстанції, визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд здійснює перегляд справи за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відтак оцінюючи доводи апеляційної скарги про відсутність доказів на підтвердження заяви про стягнення судових витрат, колегія суду зауважує, що як слідує з матеріалів справи, 13 квітня 2023 року представник Позивача надіслав на адресу суду: договір про надання послуг з проведення комплексного аналізу причин недостатності майна/активів ПАТ "Західінкомбанк" та виявлення і дослідження операцій (обставин), які стали чинниками недостатності майна Банку (збитку) від 19 лютого 2019 року з додатком №1; платіжне доручення №720 від 19 лютого 2019 року (передплата за договором); акт прийому-передачі наданих послуг до договору від 19 лютого 2019 року укладеного ФГВФО з Адвокатським об`єднанням "Адвокатська компанія "Лаурус" від 26 грудня 2019 року; платіжне доручення №4409 від 27.12.2019 року (доплата за договором); перелік додатків до висновку та додатки до Висновку Адвокатського об`єднання "Адвокатська компанія "Лаурус".

Згідно частини 3 статті 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В силу дії 4 статті 127 ГПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

У відповідності до пунктів 2, 3 статті 98 ГПК України, предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Статтею 101 ГПК України визначено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

У відповідності до пунктів 6, 7, статті 101 ГПК України, експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав.

Частина перша статті 1 Закону України "Про судову експертизу" визначає, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

Пункт 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5, передбачає, що підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню.

Системний аналіз наведених положень процесуального законодавства дозволяє констатувати таке: витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат; висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи; у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду; при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.

При цьому, колегія суду звертає увагу апелянта, що як слідує з матеріалів справи, Позивач оплатив проведення комплексного аналізу причин недостатності майна/активів та виявлення і дослідження операцій (обставин), які стали чинниками недостатності майна Банку (збитку), що підтверджується платіжною інструкцією №720 від 19 лютого 2019 року та №4409 від 27 грудня 2019 року (том 9, а.с.9,11) та актом здачі-приймання від 26 грудня 2019 року (том 9, а.с.10), які були подані до суду на вимогу ухвали суду.

При цьому під час вирішення питання про стягнення інших судових витрат, колегія суду враховує висновок Великої Палати ВС по справі №712/4126/22 щодо того, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд ураховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду з позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи. Адже чинний ГПК України дозволяє стягувати витрати здійснені стороною за висновком експерта зробленим до початку, проте саме зробленим на замовлення сторони. В нашому ж випадку вищеописані висновки мають відповідні критерії (він проведений до подачі позову до суду саме на замовлення сторони спору), що в свою чергу вказує на наявність підстав для покладення таких витрат судом при вирішенні спору чи при винесенні додаткового судового рішення.

Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Тому сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ, і таку експертизу проведено на замовлення сторони.

Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (особливо, якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ), не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує конструкцію передбачуваності застосування процесуальних норм, отже не є такою, що відповідає принципу верховенства права.

Отже, відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Тож сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ.

За таких обставин доводи про те, що суд не мав права стягувати витрати за правничу експертизу на замовлення сторони зроблено до подачі позову не знайшли свого підтвердження.

Згідно частин 6 та 7 статті 127 ГПК України, у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Окрім того в пункті 1.4. Договору про надання послуг з проведення комплексного аналізу причин недостатності майна/активів ПАТ «ЗАХІДІНКОМБАНК та виявлення і дослідження операцій (обставин), які стали чинниками недостатності майна Банку (збитку) від 19 лютого 2019 року, передбачено, що при використанні Висновку в рамках здійснення судових проваджень про відшкодування шкоди, він матиме статус «письмового доказу» відповідно до статтей 73 та 91 Господарського процесуального кодексу України. Таким чином, складений АО «АК «Лаурус» Висновок є обов`язковою та необхідною передумовою для проведення СБУ експертного дослідження, тобто його невід`ємною частиною, без наявності якого було би неможливим проведення відповідної експертизи, що свідчить про застосування до нього положень частини третьої статті 123 ГПК.

Крім того, згідно Додатку №2 до Договору про надання послуг проведення комплексного аналізу доручено групі спеціалістів (за спеціальністю: правознавство, економіка, аудитор, фінанси і кредит, фінанси, оцінювач, прикладна математика, економіка і підприємство, міжнародна економіка). Зважаючи на предмет вивчення, комплексний аналіз причин недостатності майна та виявлення операцій, що призвели до збитків, є дослідженням, яке вимагає спеціальних знань у сфері фінансів, бухгалтерського обліку та банківської діяльності, що відповідає умовам статті 1 Закону України «Про судову експертизу».

Водночас, той факт, що таке дослідження здійснило адвокатське об`єднання, не змінює його сутності як спеціального дослідження, яке в господарському процесі прирівнюється до висновку експерта, зробленого на замовлення сторони (статя 101 ГПК).

Таким чином, підсумовуючи усе описане вище, колегія суду резюмує, що судом першої інстанції правомірно кваліфіковано витрати, понесені Позивачем на проведення комплексного аналізу причин недостатності майна/активів банку (що підтверджений Висновком експертного дослідження №УМП від 9 грудня 2019 року Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБУ), як витрати на підготовку експертного висновку на замовлення сторони в розумінні пункту 4 частини 3 статті 123 та частини 4 статті 127 ГПК.

З врахуванням вище викладеного, та факту відсутності клопотання при зменшенні розміру оплат послуг експерта, витрати за проведення експертизи (комплексного аналізу причин недостатності майна/активів та виявлення і дослідження операцій (обставин), які стали чинниками недостатності майна Банку ((збитку)) в розмірі 1 300000 грн підлягають до стягнення з Відповідачів 1-8 солідарно на користь Позивача.

З огляду на все вищевказане суд апеляційної інстанції задовільняє цю вимогу Позивача про стягнення витрат на проведення експертизи до подачі позову на замовлення сторони.

Дане додаткове рішення у цій частині прийнято і судом першої інстанції, з огдяду на що апеляційний господарський суд залишає без змін рішення у даній частині.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогідним, ніж протилежний.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання Відповідача 5, викладені в апеляційній скарзі на судове та додаткове рішення, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подані апеляційні скарги, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення та додаткового рішення, а наведені в них доводи не спростовують висновків суду.

Відтак Північно-західний апеляційний господарський суд повністю задовольняє позовні вимоги Позивача, залишає без змін оспорюване рішення та додаткове рішення, а апеляційні скарги без задоволення.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на Відповідача 5, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 30 вересня 2025 року по справі №903/43/22 - залишити без задоволеня.

2. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 3 листопада 2025 року по справі №903/43/22 - залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду Волинської області від 30 вересня 2025 року по справі №903/43/22 - залишити без змін.

4. Додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 3 листопада 2025 року по справі №903/43/22 - залишити без змін.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

6. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

7. Справу №903/43/22 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови виготовлено 29 грудня 2025 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.