ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.12.2025р. Справа №905/1138/25

Господарський суд Донецької області у складі судді Зельман Ю.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом: Фізичної особи-підприємця Сосновської Ольги Володимирівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Сидорової Тетяни Олександрівни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

про стягнення 23 419,92 грн., з яких: 22 763,00 грн. заборгованість, 269,41 грн. 3% річних, 387,51 грн. інфляційні нарахування, -

без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Сосновська Ольга Володимирівна звернулась до Господарського суду Донецької області з позовом до Фізичної особи-підприємця Сидорової Тетяни Олександрівни про стягнення 23 419,92 грн., з яких: 22 763,00 грн. заборгованість, 269,41 грн. 3% річних, 387,51 грн. інфляційні нарахування.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки №08/11 від 08.11.2019, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 22 763,00 грн. та підстави для нарахування 3% річних в сумі 269,41 грн. та інфляційних втрат в сумі 387,51 грн.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 31.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 905/1138/25 та визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Частиною 3 та 4 статті 120 ГПК України передбачено, що повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень; ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Згідно з частиною одинадцятою статті 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 №1364 "Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" Наказом №376 від 28.02.2025 Міністерства розвитку громад та територій України затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, що додається; визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією", зареєстрований Міністерством юстиції України 23 грудня 2022 року №1668/39004 (зі змінами).

Відповідно до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією вбачається, що Краматорська міська територіальна громада з 24.02.2022 є територією можливих бойових дій.

У зв`язку з викладеним, ухвалою суду від 04.11.2025 було витребувано у Міністерства соціальної політики України відомостей про реєстрацію в якості внутрішньо переміщеної особи Сидорової Тетяни Олександрівни.

01.12.2025 на адресу суду від Міністерства соціальної політки України надійшов лист, згідно якого станом на 26.11.2025 в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб відсутня така інформація щодо запитуваної особи.

З метою повідомлення сторін про розгляд справи, ухвалу Господарського суду Донецької області про відкриття провадження у справі було направлено на адресу відповідача, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Разом із тим, вказана копія ухвали були повернута відділенням поштового зв`язку на адресу суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (проставлена 21.11.2025).

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 29.03.2021 у справі № 910/1487/20 та врахована судом, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, яким в даному випадку є суд (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17, від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19, від 17.11.2021 у справі № 908/1724/19 та від 01.03.2023 у справі №910/18543/21).

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Крім того, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України Про доступ до судових рішень).

Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою суду про відкриття провадження у справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Також в матеріалах справи наявна телефонограма від 24.12.2025, зроблена помічником судді Фроловою Т.С., згідно якої у вказану дату не вдалося встановити зв`язок з Сидоровою Тетяною Олександрівною (телефон НОМЕР_3 ) та передати інформацію про рух справи №905/1138/25.

Разом із тим, станом на дату винесення цього рішення у встановлений строк відповідачем не надано відзиву на позовну заяву, про причини та/або намір вчинити відповідні дії суд не повідомлено.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач своїм правом на подання відзиву по справі не скористався, в інший спосіб своєї позиції не довів, суд на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

На думку суду, враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

За приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд, -

В С Т А Н О В И В

08.11.2019 між Фізичною особою-підприємцем Сосновською Ольгою Володимирівною (далі постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Сидоровою Тетяною Олександрівною (далі покупець) було укладено договір поставки №08/11 (далі-договір), відповідно до п.п. 1.1 якого постачальник зобов`язується забезпечити, а покупець оплатити товар/продукцію у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених цим договором. Під товаром/продукцією по цьому договору сторони розуміють каву, гарячі кавові напої та чай, у відповідності до специфікації наведеної у додатку 1 до цього договору, що є невід`ємною його частиною.

Згідно п. 1.2 договору для виконання умов пункту 1.1 цього договору, постачальник зобов`язується надати покупцю спеціальне обладнання та інші товаро-матеріальні цінності, необхідні для забезпечення всіх процесів приготування та видачі кави, гарячих кавових напоїв та чаю. Перелік та специфікація такого обладнання та інших товарно-матеріальних цінностей визначені сторонами у додатку 2 цього договору. Вартість експлуатації обладнання (протягом строку дії цього договору), а також інших товаро-матеріальних цінностей, включені до вартості товару/продукції, що є предметом взаєморозрахунків між сторонами.

Вартість товару/продукції, що є предметом цього договору, визначаються на підставі специфікації постачальника, яка наведена у додатку 1 цього договору (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору взаєморозрахунок між сторонами здійснюється за цінами, наведеними у додатку 1 цього договору, та на підставі звіту продажів, форма якого наведена у додатку 3 цього договору. Сторони підписують такий звіт на паперовому носії у двох примірниках: один залишається у постачальника, інший у покупця. Згідно з даними вищезазначеного звіту, покупець здійснює розрахунок з постачальниками в безготівковій або в готівковій формі (за домовленістю сторін), в національній грошовій одиниці України, в день підписання сторонами такого звіту.

Незалежно від того, якими програмними комплексами користується покупець, для ведення обліку вжитих (зроблених) напоїв за загальною їх кількістю та за окремими їх видами, першочерговою підставою взаєморозрахунків є дані показників електронного та механічного лічильників обладнання (п. 4.2 договору).

Згідно п. 5.2 договору постачальник має право вимагати від покупця своєчасної оплати за цим договором.

Строк дії договору складає 1 календарний рік з моменту його підписання сторонами (п. 6.1 договору).

Відповідно до п. 6.2 договору в разі, якщо за тридцять календарних днів до закінчення строку дії договору жодна сторона не виявить бажання розірвати його, про що сторона повинна повідомити іншу сторону письмово або в усній формі, то дія договору автоматично продовжується на один рік на тих же умовах без обмеження кількості таких пролонгацій.

Вищезазначений договір підписано представниками сторін без зауважень.

Сторонами підписано Додаток №1 до Договору поставки в якому викладена Специфікація товару/продукції та Специфікація обладнання та інших товарно-матеріальних цінностей.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.11.2019 між позивачем та відповідачем підписано акт приймання-передачі обладнання та товарно-матеріальних цінностей за договором поставки №08/11 від 08.11.2019 згідно переліку (а.с. 9).

В подальшому, 07.05.2025 між позивачем та відповідачем підписано акт повернення обладнання та товарно-матеріальних цінностей за договором поставки №08/11 від 08.11.2019 згідно переліку (а.с.12).

Також 07.05.2025 між сторонами було підписано звіт продажів за договором поставки №08/11 від 08.11.2019, відповідно до умов якого за період з 22.04.2025 по 07.05.2025 згідно показників лічильника кавового апарату станом на 07.05.2025 вартість товару за договором становить 22 763,00 грн.

Як зазначає позивач, в порушення умов договору відповідач не здійснив остаточний розрахунок за договором, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість в сумі 22 763,00 грн, що стало підставою для звернення позивача із даним позовом до суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Оцінюючи правомірність заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні відповідача до виконання грошових зобов`язань.

Оцінивши зміст зазначеного договору, з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладена угода за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином в силу статті 712 і 655 Цивільного кодексу України, пункту 1.1 договору, постачальник зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар, в асортименті, кількості, якості та за цінами, визначеними у специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір поставки №08/11 від 08.11.2019 є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов`язань, визначених його умовами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, приписи ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалося, відповідно до п. 4.1 договору взаєморозрахунок між сторонами здійснюється за цінами, наведеними у додатку 1 цього договору, та на підставі звіту продажів, форма якого наведена у додатку 3 цього договору. Сторони підписують такий звіт на паперовому носії у двох примірниках: один залишається у постачальника, інший у покупця. Згідно з даними вищезазначеного звіту, покупець здійснює розрахунок з постачальниками в безготівковій або в готівковій формі (за домовленістю сторін), в національній грошовій одиниці України, в день підписання сторонами такого звіту.

Як встановлено судом, 07.05.2025 між сторонами було підписано звіт продажів за договором поставки №08/11 від 08.11.2019, відповідно до умов якого за період з 22.04.2025 по 07.05.2025 згідно показників лічильника кавового апарату станом на 07.05.2025 вартість товару за договором становить 22 763,00 грн. Звіт з боку відповідача підписано без зауважень, а отже кількість та вартість товару є погодженою сторонами.

Факт отримання від позивача товару з боку відповідача за вищевказаним договором під час розгляду справи не спростовано.

Разом із тим, в порушення п. 4.1 договору оплату за поставлений товар здійснено не було.

Таким чином, відповідач свої зобов`язання за договором поставки № 08/11 від 08.11.2019 щодо оплати отриманих послуг в обумовлені договором строки не виконав, а отже прострочив виконання зобов`язання у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України. Доказів зворотнього суду не надано.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості в сумі 22 763,00 грн.

Згідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано інфляційні нарахування за період з травня 2025 по серпень 2025 в сумі 387,51 грн. та 3 % річних за період з 08.05.2025 по 28.09.2025 в сумі 269,41 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання та її приписи підлягають застосуванню у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов`язання виникають нові додаткові зобов`язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру. Відповідно такі додаткові зобов`язання є заходами відповідальності за порушення основного зобов`язання, у тому числі, коли має місце прострочення виконання основного зобов`язання.

3% річних за своїми ознаками є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою є самостійним способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України від 24.01.2018 по справі № 910/24266/16, відповідно до якої вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. До вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

Тобто, всі вищевказані приписи застосовуються у разі наявності прострочення грошового зобов`язання боржника перед кредитором за невиконання (неналежне виконання) умов відповідного договору.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за визначені позивачем періоди суд дійшов висновку, що останні є арифметично вірними. У зв`язку з викладеним, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 387,51 грн. та 3% річних в сумі 269,41 грн.

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судовий збір відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 126, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Сосновської Ольги Володимирівни до Фізичної особи-підприємця Сидорової Тетяни Олександрівни про стягнення 23 419,92 грн., з яких: 22 763,00 грн. заборгованість, 269,41 грн. 3% річних, 387,51 грн. інфляційні нарахування, задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сидорової Тетяни Олександрівни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Сосновської Ольги Володимирівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість в сумі 22 763,00 грн., інфляційні втрати в сумі 387,51 грн., 3% річних в сумі 269,41 грн., судовий збір в сумі 3028,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України (з урахуванням п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 26.12.2025.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.С. Зельман