ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/16097/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С. К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Случ О. В.

за участю секретаря судового засідання Амірханяна Р. К.,

та представників:

позивача - Дубаневича О. З.,

відповідача - 1 - Безуха О. В.,

відповідача - 2 - не з`явився,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог

щодо предмета спору, на стороні позивача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2025

у справі № 910/16097/23

за позовом Національного агентства з питань запобігання корупції

до Головного управління Національної поліції у м. Києві,

Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоекспо"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Київська міська рада

про визнання договорів недійсними,

В С Т А Н О В И В:

Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК; позивач) звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві (ГУ НП у м. Києві; відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоекспо" (далі - ТОВ "Автоекспо"; відповідач-2) про визнання недійсними договорів від 25.01.2022 № 6 ВПЗ, від 26.01.2023 № 37 ВПЗ на закупівлю послуг з оренди нерухомого майна за державні кошти.

Позивач обгрунтовує позов такими обставинами:

- відповідачі, маючи злочинний намір вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України (далі - КК України), з метою розтрати та привласнення коштів державного бюджету, уклали удавані правочини, які фактично є договорами суборенди земельної ділянки, яка була передана в оренду відповідачу-2 відповідно до рішення Київської міської ради (далі - Київська міська рада; Міськрада, третя особа у справі);

- договори суперечать ч. 6 ст. 93 Земельного кодексу України, ст. 8 Закону України "Про оренду землі", п. 286.6 ст. 286 Податкового кодексу України, а отже підлягають визнанню недійсними згідно з ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України);

- НАЗК є уповноваженим органом державної влади звертатись до суду з вимогами про визнання недійсними договорів, укладених унаслідок вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення (п. 5-6 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про запобігання корупції");

- факт вчинення корупційного правопорушення безпосередньо підтверджується проведенням досудового розслідування ТУ ДБР у м. Києві, яке розпочато на підставі висновку НАЗК від 10.08.2023 та підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань;

- оспорювані договори суперечать інтересам держави та підлягають визнанню недійсними відповідно до ч. 3 ст. 228 ЦК України.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 03.10.2024 (суддя - Бондаренко-Легких Г. П.) у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2025 (головуючий суддя - Скрипка І. М., судді - Мальченко А. О., Тищенко А. І.) змінено мотивувальну частину рішення Господарського суду м. Києва від 03.10.2024 в частині висновків суду щодо недоведеності НАЗК удаваності оскаржуваних ним договорів на закупівлю послуг з оренди нерухомого майна за державні кошти від 25.01.2022 № 6 ВПЗ, від 26.01.2023 № 37 ВПЗ, шляхом виключення їх із мотивувальної частини рішення суду.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з рішенням Київської міської ради від 24.09.2015 № 52/1955 передано ТОВ "Автоекспо" земельну ділянку з кадастровим номером :66:041:0001 загальною площею 6,2618 га для експлуатації та обслуговування частини майнового комплексу та відкритої автостоянки для вантажного транспорту на вул. Павла Усенка, 8 у Дніпровському районі міста Києва.

На підставі рішення Київської міської ради від 24.09.2015 № 52/1955, між ТОВ "Автоекспо" (орендар) та Київською міською радою (орендодавець) було укладено договір оренди земельної ділянки від 18.11.2015 (далі - договір оренди землі).

Уподальшому між ТОВ "Автоекспо" (орендодавець) та ГУ НП у місті Києві (орендар) було укладено договір на закупівлю послуг з оренди нерухомого майна за державні кошти від 25.01.2022 № 6ВПЗ (далі - договір-1), строк дії якого закінчився 31.12.2022.

У зв`язку із закінченням строку дії договору, 26.01.2023 між відповідачами було укладено договір на закупівлю послуг з оренди нерухомого майна за державні кошти № 37ВПЗ (далі - договір-2).

Пунктом 1.1 договорів-1,-2 визначено, що їх предметом є послуги з оренди спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Згідно з п. 2.1 договору-2 відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України цей договір набирає чинності з 01.01.2023 і діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та продовженого Указом Президента України від 17.08.2022 № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану", а в частині оплати за надані послуги -до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань. Строк дії договору може бути продовжений за згодою сторін у разі продовження строку дії воєнного стану в Україні, понад період, визначений Указом Президента України від 17.08.2022 № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", але не довше ніж до 31.12.2023.

Відповідно до п. 1.2 договорів-1,-2 в порядку та на умовах визначених цими договорами, орендодавець зобов`язується передати, а орендар - прийняти в тимчасове, платне користування з метою розміщення персоналу та зберігання автомобілів: відкритий огороджений майданчик загальною площею 28 000 кв.м та нежитлові будівлі автостоянки: літ. "5" (цифра) площею 42,3 кв.м, літ "6" площею 50, 1 кв. м, що становить загальну площу 92, 4 кв.м.

Додатковою угодою від 20.03.2023 № 226ВПЗ до договору-2 сторони виклали п. 1.2 договору в новій редакції, а саме: погодили, що у порядку та на умовах визначених цим договором, орендодавець зобов`язується передати, а орендар - прийняти в тимчасове платне користування з метою розміщення персоналу та зберігання автомобілів: відкритий огороджений майданчик загальною площею 37 200 кв.м (кадастровий номер :66:041:0001); нежитлові будівлі автостоянки: літ. "5" площею 42,3 кв.м, літ "6" площею 50,1 кв.м; офісні приміщення, літ. "Ц", приміщення площею 101,7 кв.м; офісні приміщення, літ "Ч", 1 поверх, приміщення площею 32,4 кв.м; офісні приміщення, літ. "Ч", підвал, приміщення площею 33,5 кв.м; складське приміщення, літ. "Т", приміщення площею 94,1 кв.м; складське приміщення, цифра "13", приміщення площею 354,3 кв.м; складське приміщення, цифра "14", приміщення площею 2481 кв.м; офісне приміщення, літ "П", приміщення площею 9,9 кв.м.

Загальна площа приміщень, що надаються орендарю в користування становить 966, 4 кв.м.

Пунктом 1.3 договорів-1,2 визначено, що об`єкт оренди знаходиться за адресою: 02105, м. Київ, вул. Павла Усенка, 8 та забезпечений системою тепло-, водо-, електропостачання.

Згідно з п. 1.4 договорів-1,2 об`єкт оренди належить орендодавцю на праві власності відповідно до договору поділу нерухомого майна від 19.06.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин А. С. та зареєстрованого в реєстрі за № 2437, та договору оренди земельної ділянки (кадастровий номер :66:041:0001) між Київської міською радою та ТОВ "Автоекспо" від 18.11.2015 на підстав рішення Київської міської ради від 24.09.2015 № 52/1955, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин А. С. та зареєстрованого в реєстрі за № 5304.

Згідно з п. 3.1 договору-1 загальний розмір орендної плати за цим договором складає 1 848 000, 00 грн, в т.ч. ПДВ по ставці 20 %, що складає 308 000, 00 грн.

Пунктом 3.1 договору-2 встановлено, що загальний розмір орендної плати за цим договором складає 2 217 600, 00 грн, в т.ч. ПДВ (на період воєнного стану - платник єдиного податку (ІІІ група) без ПДВ).

Предметом цього спору є визнання недійсними договорів від 25.01.2022 № 6 ВПЗ, від 26.01.2023 № 37 ВПЗ на закупівлю послуг з оренди нерухомого майна за державні кошти.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що:

- НАЗК передчасно звернулося з цим позовом до суду з огляду на п. 5-6 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про запобігання корупції" (станом на дату проголошення рішення у цій справі кримінальне провадження (№ 0000132 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України), триває, обвинувальний вирок відсутній);

- НАЗК не доведено того, що оспорювані правочини укладені внаслідок вчинення ГУ НП у м. Києві та ТОВ "Автоекспо" корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, а отже, і того, що такі договори суперечать "інтересам держави";

- недоведеність удаваності договорів-1,-2 та безпідставності твердження позивача про недотримання відповідачами земельного законодавства при переданні землі в суборенду, а отже, відсутності підстав, визначених ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, для визнання договорів недійсними;

- що обраний позивачем спосіб захисту не є належним та ефективним.

Переглядаючи справу у апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відсутність у позивача підстав для подачі вказаного позову є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні цього позову. Встановивши, що суд першої інстанції одночасно мотивував рішення різними самостійними підставами для відмови у задоволенні позову (недоведеність позивачем факту удаваності оспорюваних договорів та відсутність у НАЗК правових підстав для звернення до суду з цим позовом та обрання неефективного способу захисту), допустив порушення норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд змінив мотивувальну частину рішення суду першої інстанції шляхом виключення з неї висновків суду в частині недоведеності НАЗК удаваності оспорюваних ним правочинів.

Не погоджуючись із постановою апеляційного господарського суду, ГУ НП у м. Києві звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного господарського суд, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Скаржник мотивує подання касаційної скарги на підставі п. 3 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а саме вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування ст.ст. 238, 258, 269, 277 ГПК України у подібних правовідносинах.

У касаційній скарзі скаржник також зазначає таке: скаржник в апеляційній скарзі не наводив в чому полягає порушення або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права; у апеляційній скарзі лише повторювалися доводи позовної заяви, висновки Верховного суду України, які не мають жодного відношення до цієї справи; чинним законодавством не передбачена можливість виключення з рішення суду однієї з підстав позову що розглянута; при вирішенні цього спору Господарський суд м. Києва виконав вимоги закону, зокрема ст. 238 ГПК України, а апеляційний господарський суд порушив норми процесуального права, зокрема, ст. 277 ГПК України.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.09.2025 відкрито провадження за касаційною скаргою ГУ НП у м. Києві з підстави, передбаченої п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 14.10.2025.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного господарського суду без змін з мотивів, наведених у цьому відзиві.

У справі оголошувалася перерва з 15.11.2025 до 16.12.2025.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, відповідача-1, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до суду в установленому цим Кодексом порядку гарантуються. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Законодавець у ч. 2 ст. 4 ГПК України закріпив норму, відповідно до якої юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 45 ГПК України визначає сторони в судовому процесі. Так, позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Верховний Суд висновував таке:

- встановивши обставини звернення з позовом неналежного позивача, суд повинен відмовити в задоволенні такого позову, не розглядаючи його по суті позовних вимог, оскільки у випадку наступного звернення до суду належного позивача можуть бути встановлені певні фактичні обставини у первісно поданому позові без участі належної сторони спору (див. постанову Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 910/3433/17);

- відсутність у позивача права на звернення до суду є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову (див. постанови Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 640/21611/19, від 27.02.2019 у справі № 904/4654/18).

Для звернення державного органу до суду з позовом в державних чи суспільних інтересах повинні бути наявні законодавчі підстави.

Законом України "Про запобігання корупції" визначено правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень, а також спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції, до яких належить Національне агентство з питань запобігання корупції (Національне агентство), як центральний орган виконавчої влади зі спеціальним статусом, що забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Повноваження Національного агентства безпосередньо регламентовані ст. 11 цього Закону.

Відповідно до п. 6-1 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про запобігання корупції" до повноважень Національного агентства належать здійснення моніторингу та контролю за виконанням актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб.

Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень, відповідно до ст. 12 Закону, в тому числі, має право, отримувати заяви фізичних та юридичних осіб про порушення вимог цього Закону, проводити за власною ініціативою перевірку можливих фактів порушення його вимог, складати протоколи про адміністративні правопорушення, віднесені законом до компетенції Національного агентства, застосовувати передбачені законом заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 5-6 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про запобігання корупції" Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має право звертатися до суду із позовами (заявами), зокрема щодо визнання недійсними правочинів, укладених унаслідок вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення.

Підстави для скасування апеляційним господарським судом судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення регулює ст. 277 ГПК України. Так, відповідно до цієї статті підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Встановивши, що зверненню з відповідним позовом до суду згідно з п. 5-6 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про запобігання корупції" повинна передувати обставина притягнення учасника (учасників/виконавців) відповідного правочину (правочинів) до відповідальності (зокрема, наявність рішення відповідного органу, вирок у кримінальній справі тощо), а станом на дату звернення з цим позовом і ухвалення судового рішення у справі № 910/16097/23 відповідні відомості у матеріалах справи відсутні, суди з урахуванням положень п. 5-6 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про запобігання корупції" дійшли обґрунтованого висновку про передчасність звернення позивача з позовом до суду.

Разом з тим, встановивши, що незважаючи на висновки щодо відсутності у позивача законних підстав для звернення із цим позовом та оскарження оспорюваних договорів з огляду на п. 5-6 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про запобігання корупції", місцевий господарський суд у мотивувальній частині свого рішення від 03.10.2024 надав оцінку оспорюваним договорам на предмет їх відповідності положенням законодавства, тобто по суті розглянув заявлений спір, чим порушив норми процесуального права, апеляційний господарський суд, керуючись нормами ГПК України, обґрунтовано змінив рішення суду першої інстанції шляхом виключення з його мотивувальної частини висновків щодо недоведеності НАЗК удаваності оспорюваних договорів. Такі висновки апеляційного суду не суперечать нормами матеріального і процесуального права і висновками Верховного Суду.

Здійснивши аналіз оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду, Верховний Суд не встановив порушень апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права при вирішені цього спору.

Щодо посилання скаржника на підставу касаційного оскарження судового рішення, передбачену у п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, то необхідно зазначити, що касаційна скарга не містить відповідних доводів щодо необхідності формування висновку щодо застосування наведених скаржником норм права у подібних правовідносинах, а лише зводиться до викладення такого висновку у тому формулюванні, як це необхідно скаржнику в межах конкретної справи. Касаційна скарга в цій частині за своїм змістом фактично зводиться до незгоди зі висновками суду апеляційної інстанції. Зважаючи на викладене, а також межі розгляду справи судом касаційної інстанції, Верховний Суд не формує висновку щодо застосування вказаних скаржником норм права у цьому випадку.

Інші доводи касаційної скарги підставами касаційного оскарження не обґрунтовані і, відповідно, Верховним Судом не розглядаються (див. постанову Верховного Суду від 29.05.2024 у справі № 910/2491/23).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст. 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Отже, суд касаційної інстанції, переглянувши оскаржувану постанову в межах доводів касаційної скарги, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного господарського суду - без змін.

Згідно з ст. 129 ГПК України судовий збір за подання касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2025 у справі № 910/16097/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Волковицька Н.О.

Случ О.В.