ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2025 року м.Дніпро Справа № 908/894/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Чус О.В.,

при секретарі судового засідання: Кишкань М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго"

на рішення Господарського суду Запорізької області (суддя Мірошниченко М.В.) від 24.06.2025р. та на додаткове рішення від 07.07.2025р. у справі № 908/894/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан" (40000, м. Суми, вул. Івана Піддубного, буд. 25, ідентифікаційний код 32318370)

до відповідача Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, ідентифікаційний код 00130926)

про стягнення 1 100 022,83 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" про стягнення (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) основного боргу в сумі 1 059 683,46 грн., а також нарахованих за прострочення сплати заборгованості 3% річних у сумі 13 312,48 грн. та інфляційних втрат у сумі 55 766,91 грн.

Позов обґрунтовано порушенням відповідачем зобов`язань щодо оплати поставленого позивачем відповідачу товару за договором про закупівлю товарів від 25.06.2024 №570624.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 24.06.2025р. у справі № 908/894/25:

- позов задоволено;

- стягнуто з Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан" основний борг у сумі 1 059 683,46 грн., 3% річних у сумі 13 312,48 грн., інфляційні втрати в сумі 55 766,91 грн. та витрати з сплати судового збору в сумі 13 545,15 грн.;

- заяву Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" про розстрочення виконання судового рішення на 12 місяців залишено без задоволення.

Не погодившись з цим рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго", в якій просить змінити рішення Господарського суду Запорізької області від 24.06.2025р. у справі № 908/894/25 та зменшити суму нарахувань 3% річних та інфляційних втрат; розстрочити виконання рішення на 12 місяців зі сплатою щомісячно рівними частинами, починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому набере законної сили постанова Центрального апеляційного господарського суду у справі № 908/894/25.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про зменшення 3 % річних та інфляційних втрат.

Таким чином, відмовляючи у зменшенні розміру штрафних санкцій судом не враховано, що штрафні санкції не повинні перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Судом не враховано фінансовий стан відповідача, що відповідач відноситься до підприємств та організацій критичної інфраструктури країни, який забезпечує електроенергією населення та підприємства міста Запоріжжя та Запорізької області та наразі всі кошти спрямовує на відновлення енергетичних об`єктів після щоденних обстрілів військами рф. Також, за доводами апелянта з початку повномасштабного вторгнення російських військ на територію України підрозділи АТ "Запоріжжяобленерго" повністю або частково перебувають у тимчасовій окупації.

Скаржник посилається на безпідставну відмову у задоволенні клопотання про розстрочення. Відповідачем наведені об`єктивні обставини, що можуть істотно ускладнити виконання рішення суду та є підстави для надання розстрочки, зокрема: скрутний фінансовий стан АТ "Запоріжжяобленерго"; наявність великого податкового боргу; збільшення дебіторської заборгованості споживачів електричної енергії, щодо яких неможливо вжити заходи припинення, обмеження електропостачання (екологічна, аварійна, технологічна броня) або введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (провадження у справі про банкрутство); значна кредиторська заборгованість АТ "Запоріжжяобленерго" перед ДП "Енергоринок" та ПрАТ "НЕК "Укренерго"; негайне відновлення енергосистеми після ракетно-дронових обстрілів російською федерацією задля забезпечення лікарень, госпіталів, підприємств критичної інфраструктури та населення м. Запоріжжя і Запорізької області.

Наразі відповідач не може сплатити позивачу заборгованість за Договором одним платежем, але в той же час, у разі надання можливості сплати заборгованості на умовах розстрочення, існує реальна можливість виконання рішення протягом року.

Додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 07.07.2025р. у справі № 908/894/25:

- заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 908/894/25 задоволено;

- стягнуто з Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан" витрати на професійну правничу допомогу в сумі 31 287,63 грн.

Акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" звернулось з апеляційною скаргою і на вказане додаткове рішення, просить його змінити, а саме стягнути з Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "ПОЛІСАН" витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 000,00 грн.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення відповідач зазначає, що з Акту-приймання-передачі комплексу правової допомоги вбачається, що адвокатом до переліку правничої допомоги позивачу включено ряд послуг, які не можуть вважатися правничою допомогою, а також послуги, що не передбачені укладеним між позивачем та адвокатом Договором. Крім того, заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям дійсної необхідності таких витрат, оскільки до переліку наданих послуг із правничої допомоги неодноразово включено одні й ті ж самі послуги, наприклад, що стосуються підготовки позовної заяви та оформлення позовної заяви, підрахунку штрафних санкцій, заяви про збільшення розміру позовних вимог, або вивчення та правового аналізу відзиву на позовну заяву і додаткових пояснень. Позивачем жодним чином не обґрунтовано розумної необхідності вчинення такої кількості однакових дій.

Крім того, при підготовці наданих позивачем у межах даної справи заяв по суті спору не потребувалось збирання значного об`єму доказів в підтвердження заявлених позовних вимог, а також аналізу великої кількості законодавства та здійснення аналізу нового законодавства.

Також, справа по своїй суті не відноситься до категорії складних справ та не потребує додаткового аналізу і вивчення практики розгляду судами категорії таких справ, вивчення змін до чинного законодавства.

Сума гонору успіху (її відсоток) не були заявлені позивачем як витрати на професійну правничу допомогу ані в письмовому вигляді, ані усно в ході судового розгляду справи, тому адвокатом сума гонорару успіху включена до Акту безпідставно.

В той же час, відповідач, звертає увагу на своє складне фінансове становище та ситуацію, яка склалась на ринку електричної енергії, у якому він відіграє вагому роль як стратегічне підприємство електроенергетичного комплексу докази яких є в матеріалах справи.

Ухвалами Центрального апеляційного господарського суду від 08.09.2025р. та від 22.09.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами на основне та додаткове рішення, об`єднано їх до спільного розгляду та призначено в судове засідання на 16.12.2025р. о 15:30 год.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та зазначає, що відповіадчем заявлено про зменшення розміру інфляційних втрат та 3% річних з порушенням порядку та строків, визначені ГПК України.

Скарга містить суттєво змінену при апеляційному оскарженні вимогу відповідача про розстрочку виконання рішення суду відносно тієї, що розглядалася судом першої інстанції, оскільки змінено початок строку розстрочення.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу. Розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір 3% річних, не підлягає зменшенню судом вцілому.

Відповідачем не доведено обставин впливу форс-мажору на безпосереднє виконання зобов`язання, окрім того, форс-мажор звільняє сторін від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період його існування, тоді як 3% річних та інфляційні втрати не є за своєю правовою природою відповідальністю.

Підстави для розстрочення виконання рішення також відсутні, оскільки скрутне матеріальне становище відповідача не доведено, окрім того, договір було укладено вже після початку воєнних дій та відповідачем підтверджувалась наявність коштів на здійснення закупівлі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 25.06.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "ПОЛІСАН" (постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством "ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО" (на даний час тип товариства та назву змінено на Акціонерне товариство "ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО", покупець, відповідач) укладено договір про закупівлю товарів №570624 (далі договір).

Відповідно до п. п. 1.1, 1.2 договору постачальник зобов`язується передати у встановлений строк у власність покупця товар, зазначений в специфікації до договору (додаток 1), а покупець - прийняти та оплатити такий товар.

Найменування товару - Фарба водоемульсійна, фарба латексна, емаль алкiдна, грунт ГФ, емаль молоткова, код ДК 02l:2015 - 448 l 0000- l Фарби (далі - товар). Номенклатура, асортимент, кількість, ціни та технічні (якісні) характеристики товару зазначені в специфікації до договору (додаток l).

Згідно з п.3.1 договору ціна цього договору становить всього без ПДВ 1 053 421,75 грн., ПДВ 20% - 210 684,35 грн. Всього з ПДВ 1 264 106,10 грн.

За умовами п. 5.2 договору постачальник зобов`язаний поставити заявлену партію товару протягом 20 (двадцяти) календарних днів з моменту подання письмової заявки покупцем.

Відповідно до п. 4.1 договору за умови реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної, яка складена відповідно до вимог законодавства, діючого на дату її складання, та умов цього договору, покупець здійснює розрахунок за кожну замовлену партію товару протягом 120 (сто двадцять) календарних днів після підписання покупцем видаткової накладної (акту приймання-передачі товару) постачальника на поставку товару.

Після укладення договору за письмовим зверненням постачальника можлива попередня оплата на підставі виставленого рахунку постачальника протягом 15 календарних днів з дати отримання рахунка покупцем, за умови фінансової можливості покупця. Розмір передоплати, що може бути здійснена за договором, визначається покупцем в односторонньому порядку. Незалежно від сплати чи несплати попередньої оплати постачальник зобов`язаний виконати зобов`язання з поставки товару (партії товару) в строк та на умовах, передбачених цим договором.

За умовами п. 4.2 договору датою оплати по цьому договору визначається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п. 5.1 договору загальний строк поставки товару за договором до 31.12.2024, протягом якого кожна окрема поставка здійснюється за замовленням виключно на підставі письмової заявки покупця у строки та на умовах, зазначених у п. 5.2 цього договору.

На виконання договору позивачем здійснено поставку відповідачу товару:

- 17.07.2024 на суму 301 665,84 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №2800879 від 17.07.2024, ТТН від 17.07.2024 №Р2800879 та довіреністю №168 від 16.07.2024;

- 23.07.2024 на суму 7 761,60 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №2800891 від 23.07.2024, ТТН Р2800891 від 23.07.2024 та довіреністю №168 від 16.07.2024;

- 03.09.2024 на суму 33 371,52 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №2791951 від 03.09.2024, ТТН Р2791951 від 03.09.2024 та довіреністю № 200 від 30.08.2024;

- 12.09.2024 р. на суму 716 884,50 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №2858982 від 12.09.2024, ТТН Р2858982 від 12.09.2024 та довіреністю №211 від 10.09.2024.

Загальна сума поставленого товару за договором становить 1 059 683,46 грн.

Видаткові накладні, ТТН підписано уповноваженими особами сторін договору (позивачем та відповідачем). Будь-яких заперечень, зауважень, претензій тощо не містять.

Позивачем оформлено та зареєстровано в ЄРПН податкові накладні:

· №8453 від 17.07.2024 на суму 301 665,84 грн., в ЄРПН зареєстровано 02.08.2024 за №, що підтверджується квитанцією про реєстрацію податковою накладної в ЄРПН;

· №1065 від 23.07.2024 на суму 7 761,60 грн., в ЄРПН зареєстровано 07.08.2024 за №, що підтверджується квитанцією про реєстрацію податковою накладної в ЄРПН;

· № 632 від 03.09.2024 на суму 33 371,52 грн., в ЄРПН зареєстровано 20.09.2024 за №, що підтверджується квитанцією про реєстрацію податковою накладної в ЄРПН;

· № 6060 від 12.09.2024 на суму 716 884,50 грн., в ЄРПН зареєстровано 27.09.2024 за №, що підтверджується квитанцією про реєстрацію податковою накладної в ЄРПН.

Відповідачем не здійснено оплату товару згідно умов договору в межах строків, визначених у п.4.1 договору:

- за поставку товару 17.07.2024 на суму 301 665,84 грн. з ПДВ (ВН №2800879 від 17.07.2024); граничний строк оплати 14.11.2024;

- за поставку товару 23.07.2024 р. на суму 7 761,60 грн. з ПДВ (ВН №2800891 від 23.07.2024); граничний строк оплати 20.11.2024;

- за поставку товару 03.09.2024 на суму 33 371,52 грн. з ПДВ (ВН №2791951 від 03.09.2024; граничний строк оплати 01.01.2025;

- за поставку товару 12.09.2024 р на суму 716 884,50 грн. з ПДВ (ВН №2858982 від 12.09.2024); граничний строк оплати 10.01.2025.

Позивач звертався до відповідача із претензіями від 29.11.2024 № 10051-Т, від 21.01.2025 №32, які залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Також позивач звертався до відповідача з листами №10238-Т від 20.12.2024р., № 22-Т від 20.01.2025 для проведення звірки взаємних розрахунків та підпису актів звірки взаємних розрахунків, однак на ці листи відповідач також відповіді не надав, акти звірки не підписав.

Оскільки зобов`язання за договором з оплати за товар відповідачем не виконані, позивач звернувся з позовом у даній справі про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 1 059 683,46 грн., а також нарахованих за прострочення сплати заборгованості 3% річних у сумі 13 312,48 грн. та інфляційних втрат у сумі 55 766,91 грн.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договір.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вище встановлено, відповідач свої зобов`язання з оплати вартості переданого товару у порядку, визначеному договором, не виконав.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у встановлений строк.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами спірного договору не встановлено іншого розміру процентів річних, ніж передбачено ст. 625 ЦК України.

За період з листопада 2024 року по квітень 2025 року позивачем нараховано на суму заборгованості інфляційні втрати в сумі 55 766,91 грн., а за період з 15.11.2024 по 26.05.2025 нараховано 3% річних у сумі 13 312,48 грн.

Суд першої інстанції перевірив зроблені позивачем розрахунки 3 % річних і інфляційних втрат та встановив, що вони є арифметично правильними.

Ознайомившись з апеляційною скаргою, судова колегія звертає увагу, що апелянтом не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині стягнення основного боргу, а також висновків про правомірність вимог позивача щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, як не оскаржується і здійснений розрахунок сум, що підлягають стягненню. Натомість апелянтом оскаржується рішення місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні клопотання про зменшення розміру заявлених до стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат.

Так, під час розгляду цієї справи судом першої інстанції, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Верховний Суд у постановах від 31.07.2019 у справі № 910/3692/18, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17 та від 22.01.2019 у справі № 905/305/18 вказав, що з аналізу положень статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України вбачається, що ними передбачено право суду на зменшення штрафних санкцій (штрафу, пені), в той час як стягнення 3% річних та інфляційних витрат не є штрафними санкціями, зокрема неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Отже, зменшення розміру інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України, не передбачено положеннями чинного законодавства.

Можливість зменшення відсотків річних передбачено виключно судовою практикою, викладеною, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 по справі № 902/417/18. При цьому, Великою Палатою Верховного Суду зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати в кожному конкретному випадку.

У свою чергу, колегія суддів також звертається до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24, де Велика Палата Верховного Суду конкретизувала правовий висновок, викладений в її постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 та зазначила, що три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.

У постанові також вказано, що інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони входять до складу грошового зобов`язання і виступають способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат.

Отже, розглядаючи клопотання відповідача про зменшення інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції, врахувавши те, що заявлений позивачем до стягнення розмір відсотків річних відповідає розміру, встановленому частиною 2 статті 625 ЦК України, а зменшення інфляційних втрат законом не передбачено, правомірно відмовив у задоволенні зазначеного клопотання.

Також, суд враховує, що форс-мажор є окремою, самостійною обставиною, яка звільняє від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, яка характеризується тим, що обставини форс-мажору повинні виникнути після укладення договору, а неможливість виконання зобов`язання повинна бути/настати у період існування таких обставин, і такі обставини повинні бути зазначені в договорі.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

У даній справі відповідач не довів факту впливу жодних форс-мажорних обставин на можливість виконання зобов`язань за договором. Окрім того, спірний договір було укладено після початку воєнних дій, а отже з розумінням відповідних ризиків.

Форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору. Нарахування у вигляді інфляційних втрат та 3% річних, що передбачені ч.2 ст.625 ЦК України, за своєю правовою природою не є правовою відповідальністю (штрафними санкціями), встановленою ст.611 ЦК України. Тому правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені ст.617 ЦК України, не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання, передбаченого ч.2 ст. 625 ЦК України, щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми.

Також суд враховує, що загальна сума 3 % річних та інфляційних втрат заявлених до стягнення є цілком співмірно з сумою боргу.

Ураховуючи наведене вище нормативно-правове регулювання спірних правовідносин, з огляду на встановлені обставин справи (прострочення відповідачем основного зобов`язання), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат у спірних правовідносинах, а також відсутності підстав для їх зменшення.

Щодо заяви відповідача про розстрочення виконання судового рішення колегія суддів зазначає наступне.

Положення частини 1 ст. 331 ГПК України визначають, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця ( у випадках, встановлених законом ), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (частина 4 ст. 331 ГПК України).

Частина 5 ст. 331 ГПК України передбачає, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Отже, розстрочення виконання рішення судового рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав. При вирішенні відповідного питання враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як зауважив Верховний Суд у постанові від 17.09.2025 р. у cправі № 905/1197/24 -підставою для відстрочення або розстрочення виконання рішення суду згідно зі ст. 331 ГПК України є виняткові обставини, які ускладнюють або виключають виконання рішення, утруднюють чи унеможливлюють виконання, і питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

У справі, що розглядається, суд попередньої інстанції встановив, що в обґрунтування заяви про розстрочення виконання рішення суду відповідач послався на тяжкий фінансовий стан, який унеможливлює виконання рішення суду у строк, а також на те, що розстрочення виконання рішення суду у даній справі не порушить інтереси позивача, забезпечить їх баланс, буде співмірним можливості поновлення порушеного права стягувача з можливістю відповідача забезпечити таке поновлення.

Позивач заперечував проти заяви про розстрочення виконання рішення суду.

Відносно посилань відповідача на активні бойові дії, обстріли та тимчасову окупацію частини Запорізької області суд першої інстанції вірно зауважив, що дані обставини існували на час укладання сторонами договору.

Фінансова звітність, надана відповідачем, не підтверджує його поточний майновий стан. Відповідачем не було надано суду достатніх доказів на підтвердження своєї неплатоспроможності; зокрема, але не виключно, довідки про відсутність майна у власності, за рахунок якого можливе виконання рішення суду, тощо.

Крім того, відповідач продовжує здійснювати активну господарську діяльність та отримує грошові надходження, за рахунок яких можлива сплата заборгованості.

Сам скаржник підтверджує намір його контрагентів здійснити погашення частини їх заборгованості перед відповідачем найближчім часом.

Вказане у сукупності підтверджує наявність фінансової спроможності у відповідача сплатити заборгованість, що стягується в даній справі, а також спростовує доводи, що одномоментне стягнення такої заборгованості матиме незворотні наслідки для відповідача.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін; за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у Боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Складне фінансове становище відповідача, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання розстрочення виконання судового рішення; при цьому, розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

У свою чергу, враховуючи строки судового розгляду судами першої та апеляційної інстанції, відповідачу і так фактично було надано додатковий час протягом якого він не сплачував заборгованість, подальша затримка такої оплати є необґрунтованою.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведені скаржником обставини, не свідчать про неможливість виконання рішення суду у даній справі, а лише відображають поточну підприємницьку діяльність заявника, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість розстрочення виконання судового рішення, а обставини, на які посилався Відповідач у заяві, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у цей час та можливість настання негативних наслідків у зв`язку з цим. При цьому, фінансове становище відповідача є результатом його власної підприємницької діяльності, в ході якої Товариство мало планувати свої видатки на погашення заборгованості, укладаючи договір з Позивачем, оскільки було обізнане про строк настання її погашення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при вирішенні питання про надання розстрочення необхідно врахувати, що спір у даній справі виник саме з вини відповідача у зв`язку з не сплатою відповідних платежів.

Колегія суддів також зазначає, що тяжка економічна ситуація в країні спричинена військовою агресією носить загальний характер та у повній мірі стосується обох сторін. Як позивач так і відповідач несуть однакову економічну відповідальність за свої дії та однакові ризики, оскільки господарська діяльність здійснюється на власний ризик, за власним комерційним розрахунком щодо наслідків вчинення відповідних дій, суб`єкт господарювання повинен самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись) таких дій. Учасник договору не повинен відповідати за прорахунки суб`єкта підприємницької діяльності, з яким він уклав договір.

Колегія суддів звертає також увагу на обставини визначення у апеляційній скарзі строку розстрочення більшого ніж було заявлено у суді першої інстанції, оскільки змінено його початок обрахунку з моменту прийняття рішення, на дату прийняття постанови. Вказане не узгоджується з вимогами процесуального законодавства.

Щодо оскаржуваного додаткового рішення, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, у позовній заяві позивач навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи: 13 200, 27 грн. (судовий збір) + 20 000, 00 грн. (витрати на професійну правничу допомогу), всього 37 200,27 грн. Зазначив, що докази фактичних витрат на професійну правничу допомогу будуть надані позивачем у порядку та строки визначені процесуальним законодавством України.

В судовому засіданні суду першої інстанції 24.06.2025 представник позивача повідомив, що позивачем будуть подані заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та докази понесення цих витрат.

30.06.2025 від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 31 287,63 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової (правничої) допомоги № 02-01-2023/1 від 02.01.2023 (далі договір), укладений позивачем (клієнтом) із адвокатом Мєльнік О.В., та ордер серії ВМ №1064563 від 03.04.2025, який виданий на підставі цього договору.

Згідно з п. 1.1 договору адвокат надає правову (правничу) допомогу клієнту на умовах і в порядку, визначених договором, а клієнт оплачує надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору в порядку та на умовах, визначених ним

Керуючись п.6.1, п.6.2 договору позивачем та адвокатом Мєльнік О.В. підписано Погодження комплексу правової допомоги та гонорару (договір № 02-01-2023/1 від 02.01.2023) від 25.02.2025 (далі - Погодження), яким погоджено комплекс правової допомоги, що має бути надано адвокатом позивачеві в межах захисту прав та інтересів позивача (в тому числі, у суді) при стягненні з ПАТ "ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО" заборгованості за договором про закупівлю товарів від 25.06.2024 №570624, сума основного боргу 1 059 683,46 грн.

У п. 1 Погодження визначено комплекс правової допомоги, що надається адвокатом згідно договору та включає, зокрема, але не обмежуючись: консультування клієнта, розробку стратегії захисту його інтересів, представництво інтересів клієнта в судах України всіх інстанцій (в тому числі, в першій, апеляційній та касаційній інстанціях, Верховному Суді; далі суд) з усіма правами, наданими процесуальним законодавством, в тому числі, складання та подання міркувань, доводів, заперечень, заяв, клопотань, скарг, пояснень (усних та письмових), інших документів згідно процесуального законодавства України; надання інших видів правової допомоги в межах договору та адвокатської діяльності, необхідних для повного та належного виконання адвокатом обов`язків за договором.

У п. 3 Погодження, керуючись п. 6.1 договору, визначено винагороду адвоката за надання комплексу правової допомоги при розгляді справи в розмірі однієї з фіксованих сум: 10 000,00 грн. при умові розгляду справи в суді в порядку спрощеного позовного провадження; 20 000,00 грн. при умові розгляду справи в суді в порядку загального позовного провадження.

У п. 6 Погодження, керуючись п.6.2 договору, визначено, що гонорар успіху становить 1% від усієї суми задоволеного судом позову на користь клієнта або від суми укладеної мирової угоди, якщо сторонами спору її укладено. У випадку, якщо судом відмовлено у задоволенні позову клієнта гонорар успіху не виплачується.

За результатами надання позивачу комплексу послуг адвокатом підписано з позивачем акт приймання-передачі комплексу правової допомоги (договір № 02-01-2023/1 від 02.01.2023) від 27.06.2025. Пунктом 2 цього акту засвідчено:

- сплату клієнтом частини гонорару в розмірі 10 000,00 грн. платіжною інструкцією №39662 від 23.05.2025 (додана позивачем до матеріалів справи);

- обов`язок клієнта сплатити гонорар в розмірі 10 000,00 грн. в порядку та строки, визначені договором та Погодженням від 25.03.2025;

- обов`язок клієнта сплатити в порядку та строки, визначені договором та Погодженням від 25.03.2025 гонорар успіху в розмірі 1% від усієї суми задоволеного судом позову на користь клієнта, що становить: 11 287,63 грн.

Таким чином, гонорар становить 20 000,00 грн., гонорар успіху 11 287,63 грн., загальна сума витрат позивача на професійну правничу допомогу становить 31 287,63 грн.

Пункт 1 акту містить опис наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а саме:

- надано консультацію клієнту адвокатом, розроблено стратегію захисту його інтересів;

- здійснено правовий аналіз матеріалів, необхідних для судового захисту прав та інтересів клієнта, розрахунок інфляційних втрат, 3% річних, судового збору та інші необхідні дії;

- складено позовну заяву;

- оформлено позовну заяву, додатки до неї та подано до суду;

- здійснено постійний (регулярний) моніторинг справи згідно Єдиного реєстру судових рішень та електронного кабінету ЄСІТ "Електронний суд" протягом усього розгляду справи в суді першої інстанції;

- розроблено тактику захисту інтересів клієнта у справі з урахуванням усної пропозиції представника відповідача про укладення мирової угоди та ухвали суду про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження;

- здійснено представництво інтересів клієнта в суді 27.05.2025 та 24.06.2025.

Також актом засвідчено складання адвокатом таких документів у справі: позовна заява, відповідь на відзив, заява про збільшення розміру позовних вимог, заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач подав до суду першої інстанції заперечення щодо заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу. Аналогічні доводи викладені відповідачем в апеляційній скарзі на додаткове рішення.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Частинами 1 та 2 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Слід також зауважити, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Так, договором про надання правничої допомоги визначений фіксований розмір гонорару адвоката та зазначено, що здійснюється представництво інтересів замовника у даній справі.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

"Гонорар успіху" є складовою гонорару адвоката і належить до судових витрат. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати, зокрема, і "гонорар успіху" за критерієм розумності таких витрат, їх співмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для сторони справи.

Виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їх розміру, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); обґрунтованістю позовних вимог; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); суд першої інстанції дійшов висновку що заявлені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 31 287,63 грн є співмірними зі складністю справи, ціною позову та не є завищеними, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги дублюють заперечення відповідача, які вже були враховані судом першої інстанції під час винесення додаткового рішення та обґрунтовано відхилені ним.

Свої доводи щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу у заявленій сумі відповідач не довів та належним чином не обґрунтував, а лише надав їх власну суб`єктивну оцінку.

Суд не погоджується з доводами відповідача щодо недоцільності на необов`язковості певних видів послуг, вказаних в акті здачі-приймання робіт.

Право на професійну правничу допомогу та вільний вибір захисника гарантується ст. 59 Конституції України, також це право продубльовано у господарському процесуальному законодавстві. Однією з основних засад господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Учасник судового процесу може вільно реалізовувати свої права відповідно до закону. Послуги правової допомоги, вказані в акті здачі-приймання робіт узгоджуються з процесуальними правами сторони, визначеними ст. 42 ГПК України, ознак зловживання ними позивачем не встановлено.

Відшкодування судових витрат стороні, яка виграла справу, є одним із принципів судочинства, який забезпечує ефективний захист прав та стимулює досудове врегулювання спорів. Фінансовий стан сторони не є основним критерієм, який є підставою для зменшення витрат на професійну правничу допомогу, проте він враховується судом, оскільки від нього залежить співмірність заявлених витрат. Однак, відповідачем не доведено, що його майновий стан є набагато гіршим, у порівнянні з позивачем, та відповідач потерпає у більшій мірі від наслідків збройної агресії.

Сума витрат на професійну правничу допомогу, визначена судом першої інстанції має розумний розмір, тоді як розмір витрат визначений відповідачем у сумі 1 000, 00 грн. не відповідає не лише обсягу послуг наданому адвокатом позивача у справі але є явно заниженим у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, доводи апелянта не знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються вищевикладеним, тому основне та додаткове рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 129 ГПК України та виходячи з результатів апеляційного розгляду, сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір слід покласти на апелянта.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на рішення Господарського суду Запорізької області від 24.06.2025р. та на додаткове рішення від 07.07.2025р. у справі № 908/894/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 24.06.2025р. та додаткове рішення від 07.07.2025р. у справі № 908/894/25 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 17.12.2025 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя О.В. Чус