РІШЕННЯ

Іменем України

26 грудня 2025 року м. Чернігівсправа № 927/1062/25

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами позовну заяву

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю МАРКЕТВІН (код 41086901) 49083, м. Дніпро, вул. Собінова, 1
до фізичної особи підприємця Черток Анастасії Вікторівни АДРЕСА_1
про стягнення 33 632 грн 76 коп.

ВСТАНОВИВ:

27 жовтня 2025 року через систему Електронний суд до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява від 27.10.2025 Товариства з обмеженою відповідальністю МАРКЕТВІН до фізичної особи підприємця Черток Анастасії Вікторівни про стягнення 13 216,62 грн заборгованості по оплаті товару, поставленого згідно Договору поставки № 370-ДНЕ від 24.03.2025, 265,32 грн нарахованого на суму боргу індексу інфляції та 20 150,82 грн 350% річних від простроченої суми.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань щодо своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 03.11.2025 постановлено:

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю МАРКЕТВІН про стягнення 33 632 грн 76 коп. залишити без руху;

зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю МАРКЕТВІН протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху подати до господарського суду разом із заявою про усунення недоліків:

позовну заяву, оформлену з додержанням вимог, передбачених ст. 162 Господарського процесуального кодексу України;

докази направлення копії заяви про усунення недоліків та копії належно оформленої позовної заяви відповідачу;

роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю МАРКЕТВІН, що в разі неусунення всіх недоліків заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала суду від 03.11.2025 направлена позивачу до його електронного кабінету в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи Електронний суд та згідно довідки про доставку електронного листа, роздрукованої з комп`ютерної програми Діловодство спеціалізованого суду, доставлена до електронного кабінету 03.11.2025 18:20.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи вищенаведені положення ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 03.11.2025 є такою, що отримана позивачем 04.11.2025.

12.11.2025, у встановлений судом процесуальний строк, з метою усунення виявлених недоліків, позивачем через систему Електронний суд до Господарського суду Чернігівської області подані запитувані докази.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 17.11.2025, зокрема:

прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі;

постановлено здійснювати розгляд позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами;

встановлений процесуальний строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали;

встановлено процесуальні строки: для подання позивачем відповіді на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; для подання відповідачем заперечення протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив;

роз`яснено сторонам, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Вказана ухвала суду від 17.11.2025, що направлялась відповідачу на адресу реєстрації, була повернута до суду з відміткою відділу поштового зв`язку адресат відсутній за вказаною адресою.

За змістом п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, вказана вище ухвала суду від 17.11.2025, є такою, що отримана відповідачем 02.12.2025 (дата відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження), а тому останній є такими, що належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі.

Процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

24.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю МАРКЕТВІН (постачальник) та фізичною особою підприємцем Черток Анастасією Вікторівною (покупець) укладено договір поставки №370-ДНЕ (надалі - Договір).

Згідно п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується передавати у власність покупця, а покупець приймати та оплачувати на умовах і у порядку, визначених цим договором, товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у накладних, які є невід`ємною частиною цього договору.

Поставка товару на склад покупця (адреса місця призначення узгоджується у замовленні) здійснюється окремими партіями транспортом постачальника та за рахунок постачальника на умовах DDP (Інкотермс 2010) (п.2.2. Договору).

Згідно п.2.3 Договору право власності на товар, а також ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) товару переходить від постачальника до покупця з моменту фактичної передачі товару, що засвідчується підписанням уповноваженими представниками сторін накладної.

Асортимент та кількість товару, що постачається зазначається у видаткових накладних (п.3.1 Договору).

Відповідно до п.4.1 Договору ціни на товар вказуються у накладних на товар, які є невід`ємною частиною цього договору. Оплата здійснюється в національній валюті України виключно у формі безготівкових розрахунків.

Згідно п.4.2 Договору покупець зобов`язаний оплачувати кожну партію переданого постачальником товару не пізніше 30 календарних днів з дати її поставки.

Поставка товару покупцю здійснюється окремими партіями у кількості і у строки, визначені у замовленні покупця на поставку, які узгоджуються з постачальником, за цінами вказаними у накладних (п.5.1 Договору).

Згідно п.5.9 Договору підписання покупцем товарної (товарно-транспортної) накладної свідчить про те, що покупець згоден з ціною на товар, вказаною у накладній, перевірив кількість, асортимент, тару поставленої партії товару та погоджується на прийняття всього товару як належно поставленого згідно цього договору з дотриманням строків його постачання.

У разі невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань по даному договору сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України (п.6.1. Договору).

Згідно п.6.6. Договору якщо покупець прострочив оплату товару, проданого на умовах відстрочення платежу, на прострочену суму нараховуються 35 процентів річних від останнього дня строку, коли товар мав бути сплачений та протягом 10 календарних днів після останнього дня, тобто до моменту, коли починає діяти інша процентна ставка, визначена у п.6.7 Договору.

Відповідно до п.6.7 Договору якщо покупець прострочив оплату товару, проданого на умовах реалізації, більш ніж на 10 календарних днів від останнього дня строку, коли товар мав бути оплачений, до дня фактичної оплати, на прострочену суму нараховуються 350 відсотків річних.

Згідно п.8.1 Договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 30.01.2027.

На виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на суму 13580,22 грн, що підтверджується видатковими накладними №31059 від 31.03.2025 на суму 785,40 грн, №11363 від 11.04.2025 на суму 1048,98 грн, №11364 від 11.04.2025 на суму 2619,78 грн, №18245 від 18.04.2025 на суму 2619,78 грн, №2072 від 02.05.2025 на суму 2356,20 грн, №2329 від 02.05.2025 на суму 785,40 грн, №12068 від 12.05.2025 на суму 1793,88 грн, №15229 від 15.05.2025 на суму 1570,80 грн, товарно-транспортними накладними №31059 від 31.03.2025, №11363 від 11.04.2025, №11364 від 11.04.2025, №18245 від 18.04.2025, №2072 від 02.05.2025, №2329 від 02.05.2025, №12068 від 12.05.2025.№15229 від 15.05.2025.

Як вказує позивач у позовній заяві, відповідач не виконав свого зобов`язання з оплати поставленого товару, заборгованість за поставлений товар складає 13 216,62 грн.

За своєю правовою природою договірні відносини, які склалися між сторонами є договором поставки, відносини сторін за яким регулюються, зокрема положеннями ст. 655, 662, 663, 693, 712 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності з ст. 610, 612, 613 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать матеріали справи, зокрема, копії видаткових та товарно-транспортних накладних, позивач належним чином виконав свої зобов`язання з поставки товару. Відповідач же своїх зобов`язань щодо оплати товару не виконав, в зв`язку з чим має заборгованість перед позивачем в сумі 13 216,62 грн.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 13 216,62 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків. Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Оскільки відповідач за отриманий товар повністю не розрахувався, позивач просить стягнути з відповідача 265,32 грн інфляційних за період з 11.05.2025 по 16.10.2025 та 20150,82 грн 350 відсотків річних за період з 11.05.2025 по 16.10.2025.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені, викладеними вище нормами законодавства, наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок річних та інфляційних втрат, враховуючи строки оплати поставленого товару, визначені умовами договору, по кожній окремій партії товару, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних підлягають задоволенню повністю в сумі 265,32 грн, позовній вимоги в частині стягнення 350% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 18 728,67 грн у зв`язку з допущенням позивачем помилок під час визначення початку перебігу строку оплати товару.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідачем у справі не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, доказів погашення заборгованості суду не надано.

Оскільки відповідач у порушення ст. 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України взятих на себе зобов`язань не виконав та не оплатив отриманий товар, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 13 216,62 грн, інфляційних в сумі 265,32 грн, 350% річних в сумі 18 728,67 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В решті позову слід відмовити.

За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 2900,99 грн судового збору.

Керуючись 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю МАРКЕТВІН до фізичної особи підприємця Черток Анастасії Вікторівни про стягнення 33 632,76 грн задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи підприємця Черток Анастасії Вікторівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю МАРКЕТВІН (код 41086901, 49083, м. Дніпро, вул. Собінова, 1) 13 216,62 грн заборгованості, 265,32 грн інфляційних, 18 728,67 грн 350% річних та 2 900,99 грн судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено та підписано 26.12.2025.

Суддя А.С. Сидоренко