РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.12.2025Справа № 910/12002/25
За позовом Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення в особі Дніпропетровської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення

до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Волинь»

про стягнення заборгованості за договором №21/24 від 01.01.2024 у розмірі 29 687,22 грн

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення в особі Дніпропетровської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (надалі позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Волинь» (надалі відповідач) про стягнення заборгованості за договором №21/24 від 01.01.2024 у розмірі 29 687, 22 грн.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 525, 526, 530, 610, 901, 903 Цивільного кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором №21/24 від 01.01.2024, у частині повної та своєчасної оплати наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі №910/12002/25. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

28.10.2025 від представника позивача, на виконання вимог ухвали суду, надійшла виписка банку про рух коштів, а також письмове підтвердження, що ціна позову не змінилася.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження в справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 02222, місто Київ, вулиця Пухівська, будинок 1-а.

Однак, конверт з ухвалою про відкриття провадження в справі від 06.10.2025 був повернутий до суду з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до вимог частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з пунктами 3, 4, 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат відмовився», «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т.п., врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Враховуючи викладене вище, судом було вжито усіх належних заходів, щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, відтак, останній вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений в праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами в справі № 910/12002/25 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Крім цього, суд зазначає, що згідно ст. 6 Господарського процесуального кодексу України відповідач зобов`язаний був зареєструвати електронний кабінет в системі «Електронний суд», чого останнім зроблено не було.

За відсутності відзиву від відповідача суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2024 між позивачем (надалі виконавець) та відповідачем (надалі замовник) було укладено договір №21/24 (надалі договір), відповідно до п. 1.1. якого, його предметом є надання виконавцем послуг з експлуатаційно-технічного обслуговування обладнання замовника.

Згідно з п. 2.4. договору, замовник, зокрема, приймає на себе зобов`язання здійснювати розрахунки за надані виконавцем послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені даним договором.

Відповідно до п. 3.1. договору, ціна договору встановлюється за домовленістю сторін і визначається в додатку №1, який є невід`ємною частиною даного договору, та може бути переглянута сторонами за взаємною згодою.

Пунктом 3.2. договору визначено, що вартість наданих послуг по договору щомісяця визначається актом прийняття наданих послуг.

Згідно з п. 5.2. договору, виконавець щомісячно складає акт прийому-передачі наданих послуг і направляє рахунок і акт замовнику електронною поштою (за адресою ) з подальшим відправленням рахунку і акту рекомендованим листом з повідомленням поштою. Сторони дійшли згоди, що дата відправлення рахунку і акту електронною поштою є датою їх отримання.

Відповідно до п. 5.3. договору, замовник у триденний строк після отримання рахунку і акту електронною поштою, розглядає їх і, у випадку відсутності зауважень або заперечень, сплачує рахунок. За наявністю зауважень або заперечень до рахунку або акту замовник протягом 3 днів після їх отримання складає протокол зауважень та/або заперечень і направляє його виконавцю для врегулювання розбіжностей, що виникли (на електронну пошту ). В разі не досягнення згоди сторонами, спірні питання вирішуються в судовому порядку.

Пунктом 5.4. договору сторони погодили, що у разі неотримання виконавцем протоколу зауважень та/або заперечень від замовника в строк, зазначений в п.5.3. цього договору, послуга вважається прийнятою замовником в обсязі, визначеному актом прийняття наданих послуг, а сума, що зазначена в акті, вважається узгодженою сторонами і підлягає оплаті.

Згідно з п.5.9. договору, оплата перераховується замовником виконавцю щомісячно не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до п.10.1. договору, він діє з 01.01.2024 по 31.12.2024 включно, а в частині виникнення фінансових зобов`язань по договору до їх повного виконання.

Згідно з протоколом узгодження договірної ціни, який є додатком №1 до договору, сторони домовились, що договірна ціна за годину послуг з експлуатаційно-технічного обслуговування обладнання в 2024 році складатиме 19,65 грн.

На підставі договору відповідач передав, а позивач прийняв обладнання на загальну суму 42 483, 00 грн, для виконання умов договору, що підтверджується актом прийому-передачі технічних засобів, який є додатком №2 до договору.

Додатковою угодою №1 від 22.02.2024 сторони вирішили достроково припинити дію договору №21/24 від 01.01.2024 з 11:00 год. 22.02.2024. Фінансові зобов`язання сторін за договором діють до їх повного виконання (п.1-п.2).

Так, на виконання умов договору, за період з січня 2024 по лютий 2024 року позивач надав відповідачу послуги з експлуатаційно-технічного обслуговування обладнання на загальну суму 29 687, 22 грн, що підтверджується:

- актами виконаних робіт: №59 від 31.01.2024 на суму 17 543, 52 грн та № 137 від 22.02.2024 на суму 12 143, 70 грн;

- рахунками на оплату: № 51 від 31.01.2024 на суму 17 543, 52 грн та № 128 від 22.02.2024 на суму 12 143, 70 грн.

Вказані акти виконаних робіт та рахунки на оплату були направлені на електронну пошту відповідача () та засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням на адресу відповідача (02222, місто Київ, вулиця Пухівська, будинок 1-а), що підтверджується скріншотом з електронної пошти позивача від 25.08.2025, описом вкладення в цінний лист та накладною АТ «Укрпошта» №176 від 26.08.2025.

Разом з цим, акти виконаних робіт №59 від 31.01.2024 та № 137 від 22.02.2024 з боку відповідача не підписані.

Спір у даній справі виник з підстав неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором щодо своєчасної та повної оплати наданих послуг, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 29 687, 22 грн.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. 6 та ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як убачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивачем за період з січня 2024 по лютий 2024 року було надано послуги з експлуатаційно-технічного обслуговування обладнання на загальну суму 29 687, 22 грн, що підтверджується актами виконаних робіт та рахунками на оплату, що містяться в матеріалах справи. Однак, зазначені акти підписані зі сторони відповідача не були.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені в ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 5.2. договору, виконавець щомісячно складає акт прийому-передачі наданих послуг і направляє рахунок і акт замовнику електронною поштою (за адресою ) з подальшим відправленням рахунку і акту рекомендованим листом з повідомленням поштою. Сторони дійшли згоди, що дата відправлення рахунку і акту електронною поштою є датою їх отримання.

Як було встановлено судом вище, акти виконаних робіт №59 від 31.01.2024 і № 137 від 22.02.2024 та рахунки на оплату № 51 від 31.01.2024 і № 128 від 22.02.2024 були направлені на електронну пошту відповідача () та засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням на адресу відповідача (02222, місто Київ, вулиця Пухівська, будинок 1-а), що підтверджується скріншотом з електронної пошти позивача від 25.08.2025, описом вкладення в цінний лист та накладною АТ «Укрпошта» №176 від 26.08.2025.

Відповідно до п. 5.3. договору, замовник у триденний строк після отримання рахунку і акту електронною поштою, розглядає їх і, у випадку відсутності зауважень або заперечень, сплачує рахунок. За наявністю зауважень або заперечень до рахунку або акту замовник протягом 3 днів після їх отримання складає протокол зауважень та/або заперечень і направляє його виконавцю для врегулювання розбіжностей, що виникли (на електронну пошту ). В разі не досягнення згоди сторонами, спірні питання вирішуються в судовому порядку.

Пунктом 5.4. договору сторони погодили, що у разі неотримання виконавцем протоколу зауважень та/або заперечень від замовника в строк, зазначений в п.5.3. цього договору, послуга вважається прийнятою замовником в обсязі, визначеному актом прийняття наданих послуг, а сума, що зазначена в акті, вважається узгодженою сторонами і підлягає оплаті.

Оскільки в суду відсутні підстави ставити під сумнів твердження позивача з приводу факту та обсягів наданих послуг та оскільки матеріали справи не містять протоколів зауважень та/або заперечень відповідача до рахунків або актів, то такі акти вважаються підписаними згідно з п.5.4. договору за принципом «мовчазної згоди», а послуги за ними прийнятими в повному обсязі та підлягають оплаті.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п.5.9. договору, оплата перераховується замовником виконавцю щомісячно не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

Отже, строк оплати за надані позивачем послуги за період з січня 2024 по лютий 2024 року з експлуатаційно-технічного обслуговування обладнання є таким, що настав.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Статтею 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, оскільки матеріалами справи підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості в розмірі 29 687, 22 грн по оплаті наданих послуг, доказів її погашення відповідачем не надано, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення суми основної заборгованості за договором.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 29 687, 22 грн основного боргу.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Волинь» (02222, місто Київ, вулиця Пухівська, будинок 1-а, ідентифікаційний код 19138008) на користь Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (04112, місто Київ, вулиця Дорогожицька, будинок 10, ідентифікаційний код 01190043) в особі Дніпропетровської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (49010, місто Дніпро, вулиця Телевізійна, будинок 3, ідентифікаційний код 34965381) 29 687 (двадцять дев`ять тисяч шістсот вісімдесят сім) грн 22 коп. основного боргу та 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань