ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про затвердження мирової угоди та закриття провадження

"23" грудня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/2253/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Лінник І.А.

за участю представників:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: адвокат Тимофеєв Д.В.,

розглянувши спільну заяву (вх. № 2-2011/25 від 22.12.2025) про затвердження мирової угоди по справі № 916/2253/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1)

до відповідача: Приватного підприємства «Херсонтеплогенерація» (73000, м. Херсон, вул. Кутузова, № 2А)

про стягнення 13 759 129,91 грн,

ВСТАНОВИВ:

10.06.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства «Херсонтеплогенерація», в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 13 759 129,91 грн.

Позовні вимоги ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу № 6275-ТКЕ(23)-33 від 18.09.2023 в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем природного газу.

16.06.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області прийнято позовну заяву (вх.№ 2308/25 від 10.06.2025) до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/2253/25. Постановлено справу № 916/2253/25 розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на "03" липня 2025 року о 12:20 год.

03.07.2025 у підготовчому засіданні по справі № 916/2253/25 судом постановлено протокольну ухвалу про перерву до "15" липня 2025 року о 12:20 год.

15.07.2025 у підготовчому засіданні по справі № 916/2253/25 судом постановлено протокольну ухвалу про перерву до "31" липня 2025 року об 11:20 год.

Підготовче засідання, призначене протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.07.2025 у справі № 916/2253/25 на 31.07.2025 об 11:20 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Цісельського О.В. у період з 31.07.2025 по 07.08.2025 включно на лікарняному.

08.08.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі № 916/2253/25 за ініціативою суду на 30 днів та підготовче засідання призначено на "21" серпня 2025 року об 11:20 год.

21.08.2025 у підготовчому засіданні по справі № 916/2253/25 судом постановлено протокольну ухвалу про перерву до "04" вересня 2025 року о 14:20 год.

04.09.2025 у підготовчому засіданні по справі № 916/2253/25, після вирішення всіх питань, передбачених ст. 182 ГПК України, судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 916/2253/25 до судового розгляду по суті на "14" жовтня 2025 року о 10:00 год.

14.10.2025, з урахуванням клопотання відповідача та з метою надання сторонам врегулювати спір мирним шляхом, судом у судовому засіданні з розгляду справи по суті постановлено протокольну ухвалу про перерву до "11" листопада 2025 року о 12:00 год.

11.11.2025 судом постановлено протокольну ухвалу про перерву у судовому засіданні з розгляду справи № 916/2253/25 по суті до "27" листопада 2025 року об 11:00 год.

27.11.2025 у судовому засіданні, враховуючи неможливість завершити розгляд справи по суті та з метою надання сторонам часу для підготовки до судових дебатів, судом постановлено протокольну ухвалу про перерву до "23" грудня 2025 року о 12:40 год.

22.12.2025 до суду учасниками справи була надана спільна заява сторін про затвердження мирової угоди (вх.№ 2-2011/25), в якій сторони домовились врегулювати спір по справі №916/2253/25 шляхом укладання мирової угоди, яка надана суду, в порядку ст.192 ГПК України, та просили затвердити укладену між ними мирову угоду і закрити провадження по справі.

В судове засідання, призначене на 23.12.2025, представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином, присутній в судовому засіданні представник відповідача просив суд задовольнити їх спільну заяву та закрити провадження у зв`язку з затвердженням мирової угоди.

Отже, розглянувши вищевказану спільну заяву сторін та дослідивши зміст мирової угоди, суд дійшов висновку про таке.

Одним із визначальних принципів господарського судочинства є принцип диспозитивної, закріплений в статті 14 ГПК України. Такий принцип полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст. 14 ГПК України).

Так, статтею 46 ГПК України передбачено, зокрема, що сторони можуть примиритися, у тому числі шляхом медіації, на будь-якій стадії судового процесу. Результат домовленості сторін може бути оформлений мировою угодою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 192 ГПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією самою ухвалою одночасно закриває провадження у справі (ч. 3, 4 ст. 192 ГПК України).

До основних завдань та переваг мирової угоди належать процесуальна економія, спрощення роботи суду, можливість сторонам самостійно врегулювати основні питання, пов`язані із захистом порушених прав, за умови комплексного врахування інтересів всіх сторін. У такий спосіб мирова угода є однією з форм прояву свободи (диспозитивності) в реалізації сторонами господарського процесу своїх прав, що проявляється в укладенні між ними угоди про заміну зобов`язання, на підставі якого й виник спір, іншим зобов`язанням з метою врегулювання такого спору (постанова Верховного Суду від 17.02.2020 у справі № 911/427/19).

Мирова угода у позовному провадженні - це письмова домовленість між сторонами спору про його вирішення, яка укладається в добровільному порядку з метою припинити спір, на погоджених сторонами умовах. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт самостійним (без державного примусу) врегулюванням розбіжностей на погоджених умовах. Спір може бути врегульовано укладенням мирової угоди на будь-якій стадії господарського процесу, у тому числі, на стадії виконання судового рішення. На відміну від звичайного договору, мирова угода у позовному провадженні укладається в процесі розгляду справи у господарському суді у формі та на умовах, передбачених процесуальним законодавством; підлягає затвердженню господарським судом; припиняє процесуально-правові відносини сторін; якщо мирова угода не виконується добровільно, вона виконується в порядку, встановленому для виконання судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/661/20).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2024 у справі № 185/8179/22 щодо застосування ст. 207 ЦПК України, яка за змістом є аналогічною статті 192 ГПК України, зазначила, що мирова угода є юридичним документом, який створюється сторонами процесу і затверджується судом з метою вирішення спору шляхом досягнення взаємної згоди. Загальний наслідок укладення мирової угоди полягає в тому, що сторони приймають умови, які для них є прийнятними, замість того, щоб покладати вирішення спору на суд.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду також вказала, що за своїм змістом процедура закінчення розгляду справи укладенням мирової угоди складається з декількох послідовних дій, що вчиняються сторонами та судом:

1) сторони справи укладають мирову угоду;

2) сторони повідомляють суд про укладання мирової угоди, подавши до суду спільну письмову заяву про це;

3) суд роз`яснює сторонам наслідки укладення сторонами мирової угоди;

4) суд перевіряє: чи не обмежені представники сторін вчинити дії з укладання мирової угоди; чи мирова угода укладається сторонами на підставі взаємних поступок; чи стосується мирова угода лише прав та обов`язків сторін; якщо у мировій угоді сторони вийшли за межі предмета спору, то чи мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб;

5) суд постановляє ухвалу, якою: затверджує мирову угоду; вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету; закриває провадження у справі.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 911/918/15 зазначив, що для встановлення обставин щодо правомірності закриття провадження у справі у зв`язку із затвердження мирової угоди сторін необхідно перевірити дотримання судом при затвердженні мирової угоди вимог статті 192 ГПК України, зокрема дослідити умови мирової угоди на предмет того, чи відповідають ці умови закону, чи не порушують права або охоронювані законом інтереси інших осіб, чи не є вони невиконуваними, а також чи відповідають дії представників сторін мирової угоди інтересам осіб, яких вони представляють, оскільки порушення будь-якої з наведених вимог є безумовною підставою для відмови у затвердженні мирової угоди і, як наслідок, відсутністю передумов для закриття провадження у справі з цих підстав.

Отже, надавши учасникам справи право на врегулювання спору між собою на засадах диспозитивності, законодавець в той же час визначив межі реалізації такого права, дотримання яких є обов`язковим і для учасників правовідносин, і для суду. Повноваження суду щодо ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди також є обмеженими та передбачають можливість відмови у затвердженні мирової угоди та продовження судового розгляду у вказаних випадках.

Відтак, за своїм змістом мирова угода - це досягнення домовленостей між сторонами з метою припинення спору та вирішення всіх спірних питань, у зв`язку з якими було подано позов, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спору, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Така угода призводить до врегулювання спору шляхом визначення її сторонами певних дій, які та чи інша сторона угоди має вчинити. У зв`язку з цим укладення мирової угоди, як способу реалізації процесуальних прав, закріплених у процесуальних нормах, є правом сторін, яке, відповідно до процесуального закону, неможливо реалізувати тільки за наявності умов, що суперечать законодавству, або призводять до порушення чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів.

Отже, умови мирової угоди мають бути викладені чітко та недвозначно з тим, щоб не виникало неясності і спорів з приводу її змісту під час виконання. Господарський суд не затверджує мирову угоду, якщо умови мирової угоди суперечать закону або порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними, або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє. Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини імперативно врегульовано законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін.

Згідно з частиною 5 статті 192 Господарського процесуального кодексу України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону або порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Так, подана на затвердження мирова угода у даній справі, укладена між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» та Приватним підприємством «Херсонтеплогенерація», підписана з боку позивача - адвокатом Кулик Оксаною Андріївною на підставі довіреності №29 від 27.03.2025, з боку відповідача - директором Горіним Олексієм Михайловичем на підставі статуту. Повноваження зазначених осіб підтверджено доданими до матеріалів справи доказами.

Відповідно до п. 2 Мирової угоди відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі, а також грошові вимоги, пов`язані з неналежним виконанням зобов`язань за договором, у загальній сумі 19002211,10 грн, а саме: залишок основного боргу за договором у сумі 13759129,91 грн, а також пеню у сумі 1994409,67 грн, проценти річних у сумі 670204,40 грн, інфляційні втрати у сумі 2578467,12 грн, нараховані за період з початку прострочення виконання основного зобов`язання і до останнього числа місяця включно, що передує місяцю, в якому укладається мирова угода.

Дослідивши умови поданої мирової угоди, суд дійшов висновку, що наведені умови угоди свідчать про те, що відповідачем буде сплачений весь обсяг заборгованості, який становить предмет спору у справі №916/2253/25, перед позивачем, а також про те, що сторони дійшли згоди як про виплату відповідачем позивачу пені, процентів річних, інфляційних втрат, нарахованих за період з початку прострочення виконання основного зобов`язання і до останнього числа місяця включно, що передує місяцю, в якому укладається мирова угода.

Отже, укладаючи мирову угоду, керуючись статтею 192 ГПК України, сторони вийшли за межі позовних вимог, здійснили розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат станом на 31.10.2025, всього сума нарахувань становить 5243081,19 грн.

Відповідно до п. 3 мирової угоди відповідач зобов`язується виплатити в повному обсязі заборгованість, зазначену в пункті 2 мирової угоди, упродовж 48 місяців шляхом перерахування щомісяця коштів на поточний рахунок позивача частинами, не пізніше останнього числа місяця, а саме: заборгованість зі сплати основного боргу у сумі 13759129,91 грн - рівними платежами впродовж 36 місяців, починаючи з місяця, в якому укладено мирову угоду, а заборгованість зі сплати пені, процентів річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 5243081,19 грн - упродовж 12 місяців після сплати основного боргу відповідно до такого графіка погашення заборгованості (далі - графік погашення заборгованості).

Щодо п. 3 мирової угоди суд зазначає, що положення ч. 1 ст. 331 ГПК України визначають, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 331 ГПК України).

Частина 5 вказаної статті передбачає, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 виснувала, що розстрочення - це виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення. Водночас розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною.

З наведеного вбачається висновок, що положення ст. 331 ГПК України застосовується до судового рішення, яким вже вирішено спір між сторонами та яке набрало законної сили й підлягає обов`язковому виконанню. На користь такого свідчить також розміщення законодавцем цієї норми саме в розділі V ГПК України, присвяченому процесуальним питанням, пов`язаним з виконанням судових рішень у господарських справах. При цьому, розстрочення виконання рішення ініціюється стороною одноосібно, зазвичай боржником. Фактично у цьому випадку мова йде про наявність субординаційних відносин між боржником та судом, який, на стадії виконання судового рішення, має право дозволити відповідне розстрочення або відстрочення.

В свою чергу, аналіз положень ч. 1 ст. 192 ГПК свідчить, що мирова угода - це результат дискреційних повноважень сторін спору координаційного (договірного) характеру з метою припинити спір, виражений в укладеному ними та поданому на затвердження суду правочині - мировій угоді, яка набирає чинності з моменту її затвердження судом.

Слід зазначити, що взаємними поступками є добровільна відмова кожної із сторін від чого-небудь (певних вигод, умов, намірів тощо) або послаблення своїх вимог на користь врегулювання конфлікту. Узгодження взаємних поступок є виключним правом сторін, яким вони користуються на власний розсуд, виходячи із власної оцінки комерційної доцільності, господарських, цивільних чи ділових взаємовідносин із контрагентом, майнових або немайнових інтересів тощо. Сутність поступок може носити кількісний (прощення боргу у певній частині тощо) або якісний характер (розстрочення боргу на певний строк). Втручання суду в оцінку взаємних поступок обмежене підставами для відмови у затвердженні мирової угоди, визначеними ч. 5 ст. 192 ГПК України.

Можливість встановлення графіку платежів, у тому числі поза межами річного строку, не заборонено ГПК України як умови для затвердження мирової угоди та є виявленням взаємоузгодженої волі сторін на підставі взаємних поступок, виходячи з їх власних інтересів. А тому помилковим є ототожнення узгодження сторонами мирової угоди умови про розстрочення платежів (ст. 192 ГПК України) та розстрочення виконання судового рішення, яке набрало законної сили (ст. 331 ГПК України).

Погодження сторонами у цій справі в мировій угоді поетапного погашення всього обсягу заявленої позивачем заборгованості з використанням фактичного розстрочення погашення боргу на строк, що перевищує один рік, не є порушенням ст. 192 ГПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 06.06.2025 у справі № 917/141/24.

Законодавець зазначаючи у ч.1 ст.192 ГПК України про врегулювання спору на підставі взаємних поступок сторін, не визначив самих критеріїв, ознак чи співвідношення цих поступок, фактично залишивши їх на розсуд учасників мирової угоди.

Судом встановлено, що умови мирової угоди не суперечать закону та не порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, мирова угода підписана повноважними представниками сторін та укладена в інтересах обох сторін. Підстави, встановлені ч. 5 ст. 192 ГПК України, для постановлення ухвали про відмову у затвердженні мирової угоди, судом не встановлені. Суд зазначає, що погоджені сторонами у цій справі умови мирової угоди відповідають взаємним поступкам та узгоджуються із правом сторін вийти за межі предмета спору.

Одним із загальних засад (принципів) господарського судочинства є диспозитивність, що відповідно до ч.2 ст.14 ГПК України передбачає, в тому числі, право учасника справи розпоряджатись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

А тому виходячи із мети інституту мирової угоди врегулювання спору, відсутності критеріїв та співвідношень поступок щодо укладення мирової угоди, принципу диспозитивності, суд не знаходить підстав, визначених ч.5 ст.192 ГПК України, які б вказували, що умови мирової угоди суперечать закону, порушують права третіх осіб чи є невиконуваними.

Приписами статті 193 Господарського процесуального кодексу України визначено, що виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Таким чином, із аналізу наданої на затвердження суду мирової угоди від 28.11.2025 вбачається, що мирова угода, укладена між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» та Приватним підприємством «Херсонтеплогенерація», не суперечить законодавству і не порушує прав і законних інтересів інших осіб, відповідає вимогам норм матеріального права щодо змісту угод, підписана особами, які мають на це повноваження, а також скріплена належними печатками, містить відомості про умови, розмір і строки виконання зобов`язань сторін, стосується осіб, які є сторонами справи, тому у суду наявні законні підстави для її затвердження, у зв`язку з чим суд закриває провадження у справі №916/2253/25 у відповідності з п.7 ч.1 ст.231 ГПК України.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

Згідно ст. 231 ГПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для затвердження мирової угоди, наданої представниками сторін та закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 86, 129, 192, 193, п. 7 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 232-235, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Спільну заяву про затвердження мирової угоди (вх. № 2-2011/25 від 22.12.2025) по справі № 916/2253/25 - задовольнити.

2. Затвердити мирову угоду, укладену 28 листопада 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» та Приватним підприємством «Херсонтеплогенерація» про наступне:

МИРОВА УГОДА

в судовій справі № 916/2253/25

м. Київ « 28» листопада 2025 р.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116, ) (далі ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», Позивач) в особі адвоката Кулик Оксани Андріївни, що діє на підставі довіреності, з однієї сторони, та

Приватне підприємство «Херсонтеплогенерація» (вул. Кутузова, 2-А, м. Херсон, 73000, ) (далі ПП «Херсонтеплогенерація», Відповідач), в особі директора Горіна Олексія Михайловича, що діє на підставі Статуту, з другої сторони (у подальшому разом іменовані Сторони, а кожне окремо - Сторона),

що є сторонами у справі № 916/2253/25 за позовом ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» до ПП «Херсонтеплогенерація» про стягнення заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням основного зобов`язання за договором від 18.09.2023 № 6275-ТКЕ(23)-33, керуючись ст.192 Господарського процесуального кодексу України, домовились урегулювати спір на підставі взаємних поступок шляхом укладення мирової угоди в судовій справі (далі Мирова угода) на таких умовах:

1. Предметом Мирової угоди є врегулювання спору в господарській справі № 916/2253/25, який виник між Сторонами у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань з оплати природного газу, переданого за договором постачання природного газу від 18.09.2023 № 6275-ТКЕ(23)-33 (далі Договір).

2. Відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі, а також грошові вимоги, пов`язані з неналежним виконанням зобов`язань за Договором, у загальній сумі 19 002 211,10 грн (дев`ятнадцять мільйонів дві тисячі двісті одинадцять гривень 10 копійок), а саме: залишок основного боргу за Договором у сумі 13 759 129,91 грн, а також пеню у сумі 1 994 409,67 грн, проценти річних у сумі 670 204,40 грн, інфляційні втрати у сумі 2 578 467,12 грн, нараховані за період з початку прострочення виконання основного зобов`язання і до останнього числа місяця включно, що передує місяцю, в якому укладається Мирова угода.

3. Відповідач зобов`язується виплатити в повному обсязі заборгованість, зазначену в пункті 2 Мирової угоди, упродовж 48 місяців шляхом перерахування щомісяця коштів на поточний рахунок Позивача частинами, не пізніше останнього числа місяця, а саме: заборгованість зі сплати основного боргу у сумі 13 759 129,91 грн - рівними платежами впродовж 36 місяців, починаючи з місяця, в якому укладено Мирову угоду, а заборгованість зі сплати пені, процентів річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 5 243 081,19 грн - упродовж 12 місяців після сплати основного боргу відповідно до такого графіка погашення заборгованості (далі Графік погашення заборгованості):

п/п Остаточна дата щомісячного Сума щомісячного

платежу до (включно) платежу, грн

1. 30 листопада 2025 р. 382 198,05

2. 31 грудня 2025 р. 382 198,05

3. 31 січня 2026 р. 382 198,05

4. 28 лютого 2026 р. 382 198,05

5. 31 березня 2026 р. 382 198,05

6. 30 квітня 2026 р. 382 198,05

7. 31 травня 2026 р. 382 198,05

8. 30 червня 2026 р. 382 198,05

9. 31 липня 2026 р. 382 198,05

10. 31 серпня 2026 р. 382 198,05

11. 30 вересня 2026 р. 382 198,05

12. 31 жовтня 2026 р. 382 198,05

13. 30 листопада 2026 р. 382 198,05

14. 31 грудня 2026 р. 382 198,05

15. 31 січня 2027 р. 382 198,05

16. 28 лютого 2027 р. 382 198,05

17. 31 березня 2027 р. 382 198,05

18. 30 квітня 2027 р. 382 198,05

19. 31 травня 2027 р. 382 198,05

20. 30 червня 2027 р. 382 198,05

21. 31 липня 2027 р. 382 198,05

22. 31 серпня 2027 р. 382 198,05

23. 30 вересня 2027 р. 382 198,05

24. 31 жовтня 2027 р. 382 198,05

25. 30 листопада 2027 р. 382 198,05

26. 31 грудня 2027 р. 382 198,05

27. 31 січня 2028 р. 382 198,05

28. 29 лютого 2028 р. 382 198,05

29. 31 березня 2028 р. 382 198,05

30. 30 квітня 2028 р. 382 198,05

31. 31 травня 2028 р. 382 198,05

32. 30 червня 2028 р. 382 198,05

33. 31 липня 2028 р. 382 198,05

34. 31 серпня 2028 р. 382 198,05

35. 30 вересня 2028 р. 382 198,05

36. 31 жовтня 2028 р. 382 198,16

37. 30 листопада 2028 р. 436 923,43

38. 31 грудня 2028 р. 436 923,43

39. 31 січня 2029 р. 436 923,43

40. 28 лютого 2029 р. 436 923,43

41. 31 березня 2029 р. 436 923,43

42. 30 квітня 2029 р. 436 923,43

43. 31 травня 2029 р. 436 923,43

44. 30 червня 2029 р. 436 923,43

45. 31 липня 2029 р. 436 923,43

46. 31 серпня 2029 р. 436 923,43

47. 30 вересня 2029 р. 436 923,43

48. 31 жовтня 2029 р. 436 923,43

УСЬОГО 19 002 211,10

4. Відповідач зобов`язується відшкодувати ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 82 554,78 грн (вісімдесят дві тисячі п`ятсот п`ятдесят чотири гривні 78 копійок), що не підлягає поверненню з державного бюджету, шляхом перерахування вказаної суми на рахунок Позивача протягом 10 (десяти) робочих днів з дня затвердження Мирової угоди судом.

5. Перерахування грошових коштів, зазначених у пункті 4 Мирової угоди, та чергові щомісячні платежі згідно з Графіком погашення заборгованості Відповідач здійснює на рахунок Позивача № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Укрексімбанк».

У разі зміни будь-яких реквізитів відповідна Сторона зобов`язана письмово повідомити про це іншу Сторону не пізніше 3 (трьох) календарних днів з дати виникнення таких змін.

У разі зміни платіжних реквізитів Позивача Відповідач повинен здійснювати перерахування з урахуванням нових реквізитів з моменту отримання від Позивача письмового повідомлення про таку зміну платіжних реквізитів.

6. При перерахуванні грошових коштів Відповідач зобов`язується у графі «призначення платежу» зазначати: «на виконання мирової угоди у справі № 916/2253/25».

7. Сплачені кошти першочергово зараховуються в рахунок погашення суми судового збору, зазначеної у пункті 4 Мирової угоди. Далі погашається основний борг. В останню чергу погашаються інфляційні втрати, проценти річних, пеня.

8. Зобов`язання Відповідача зі сплати платежів згідно з Графіком погашення заборгованості вважаються виконаними за умови надходження на рахунок Позивача грошових коштів у строк та в сумі, визначених Графіком погашення заборгованості.

9. У разі коли у Відповідача існує прострочена сума оплати щомісячних платежів за попередні місяці згідно з Графіком погашення заборгованості, Позивач зараховує кошти, що надійшли від Відповідача, як погашення заборгованості за простроченими платежами попередніх періодів незалежно від зазначеного в платіжній інструкції призначення платежу.

10. Відповідач має право на дострокове погашення заборгованості, визначеної Графіком погашення заборгованості.

11. Виконання зобов`язань за Мировою угодою здійснюється згідно з Графіком погашення заборгованості з дня її затвердження судом. Щомісячні платежі згідно з Графіком погашення заборгованості, які передують місяцю, у якому судом затверджено Мирову угоду (у разі наявності), здійснюються Відповідачем на рахунок Позивача впродовж 10 (десяти) робочих днів з дня її затвердження.

12. У разі невиконання або неналежного виконання Відповідачем Мирової угоди в частині дотримання Графіка погашення заборгованості та/або відшкодування судових витрат у розмірі та у строк, визначені у пункті 4 Мирової угоди, Позивач має право пред`явити ухвалу про затвердження Мирової угоди для примусового виконання в частині стягнення прострочених платежів за Мировою угодою.

У разі невиконання або неналежного виконання Відповідачем Мирової угоди, яке полягає в повному або частковому нездійсненні платежів згідно з Графіком погашення заборгованості, з урахуванням пункту 11 Мирової угоди, у розмірі, що дорівнює сумі тримісячних платежів, вважається, що строк погашення усієї суми залишку заборгованості, зазначеної у пункті 2 Мирової угоди, настав, а Позивач має право пред`явити ухвалу про затвердження Мирової угоди для примусового виконання з метою стягнення усієї суми залишку заборгованості за Мировою угодою.

13. У разі прийняття рішення про припинення Відповідача, не пов`язаного з банкрутством, або визнання його банкрутом вважається, що строк погашення всієї суми залишку заборгованості, зазначеної у пункті 2 Мирової угоди, настав.

14. Сторони підтверджують, що укладають Мирову угоду в добровільному порядку, її умови є зрозумілими, відповідають волевиявленню Сторін та породжують правові наслідки, які відповідають інтересам Сторін, а також не порушують прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

15. Представники Сторін, що підписують Мирову угоду, підтверджують та гарантують, що вони мають усі необхідні передбачені чинним законодавством України та установчими документами повноваження на її підписання та не мають будь-яких застережень та/або обмежень таких повноважень.

16. Мирова угода набирає чинності з дати її затвердження господарським судом.

17. Мирову угоду складено в трьох автентичних примірниках, які мають однакову юридичну силу: по одному для кожної із Сторін та один для господарського суду.

18. РЕКВІЗИТИ ТА ПІДПИСИ СТОРІН:

Позивач: Відповідач:

ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» ПП «Херсонтеплогенерація»

вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116, вул. Кутузова, 2А, м. Херсон, 73000,

Поточні рахунки: Поточний рахунок:

№ НОМЕР_2 № НОМЕР_3

в АТ «Ощадбанк»; в ХОУ АТ «Ощадбанк»

№ НОМЕР_4

в АБ «Укргазбанк»;

№ НОМЕР_1

в АТ «Укрексімбанк»

Адвокат Директор

(підпис) Оксана Кулик (підпис) Олексій Горін

3. Роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до ч.3 ст.231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

4. У випадку невиконання мирової угоди між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» та Приватним підприємством «Херсонтеплогенерація» у добровільному порядку, ухвала дійсна для пред`явлення до примусового виконання в строки, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

5. Провадження у справі № 916/2253/25 - закрити.

Стягувач за цією ухвалою: Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ).

Боржник за цією ухвалою: Приватне підприємство «Херсонтеплогенерація» (73000, м. Херсон, вул. Кутузова, № 2А, ).

Ухвала набирає законної сили 23.12.2025 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її винесення (підписання).

Повну ухвалу складено 26.12.2026.

Суддя Цісельський Олег Володимирович