РІШЕННЯ

22 грудня 2025 року м. ТернопільСправа № 921/545/25

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Охотницької Н.В.

за участі секретаря судового засідання Коляски І.І.

розглянув матеріали справи

за позовом Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради, вул. Горбача, буд. 1, м. Кременець, Тернопільська область, 47004

до відповідача Кременецької міської ради, вул. Шевченка, 67, м. Кременець, Тернопільська область

про стягнення шкоди в сумі 517 863,84 грн

Представники сторін в судове засідання не прибули.

Згідно з ч.3 ст. 222 ГПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Суть справи: Комунальне некомерційне підприємство "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради звернулося до Господарського суду Тернопільської області із позовною заявою, сформованою у системі "Електронний суд", до відповідача - Кременецької міської ради, про стягнення шкоди, завданої незаконним звільненням директора, у вигляді виплаченого середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та судових витрат в загальній сумі 517 863,84 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач, посилаючись на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 травня 2023 року по справі №569/12405/22 (яке залишено без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2024 року (провадження № 61-55 св24)) та постанову Рівненського апеляційного суду Рівненської області від 03 квітня 2025 року по справі №569/17583/22, якими встановлено протиправність рішення сесії міської ради щодо звільнення директора, обов`язок поновлення директора на посаді, стягнення з КНП "Кременецька опорна лікарня" середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також судового збору, стверджує, що внаслідок протиправних рішень Кременецької міської ради, позивачу було завдано збитки на загальну суму 517 863,84 грн, які є предметом розгляду у цій справі.

Ухвалою суду від 18 вересня 2025 року позовну заяву Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради від 16.09.2025 (вх. №620 від 16.09.2025) залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10-ти днів з дня одержання цієї ухвали.

22 вересня 2025 року до суду через систему "Електронний суд" від Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради надійшла заява б/н від 19.09.2025 (вх. №6668 від 22.09.2025), з якої вбачається, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви, про які зазначено в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 18 вересня 2025 року.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 23 вересня 2025 року суд прийняв позовну заяву Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання у цій справі на 20 жовтня 2025 року о 10:00 год.

Ухвалою суду від 20.10.2025 відкладено підготовче засідання у справі №921/545/25 на 03 листопада 2025 року о 12:00 год.

Ухвалою суду від 29.10.2025 задоволено заяву представниці позивача - Борковської Галини Петрівни б/н від 28.10.2025 (вх.№7591 від 29.10.2025) про її участь у судових засіданнях у справі №921/545/25 в режимі відеоконференції.

30 жовтня 2025 року до суду від позивача надійшло клопотання б/н від 30.10.2025 (вх. №7648) згідно якого останній просив суд витребувати у Кременецької міської ради завірені копії судових рішень, ухвалених за позовом ОСОБА_1 до Кременецької міської ради щодо його поновлення на посаді директора Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради (справа №569/12405/22).

У підготовчому засіданні, яке відбулося 03 листопада 2025 року, заслухавши думку присутніх представників сторін, беручи до уваги те, що позивачем у позовній заяві було зазначено, що ним здійснені заходи з метою здобуття доказів, необхідних для обґрунтування позовних вимог, зокрема судових рішень у справі №569/12405/22, однак у результаті вжитих заходів, вказані документи не були здобуті, оскільки позивач не був стороною у відповідній судовій справі та об`єктивно не мав можливості отримати належним чином завірені копії цих рішень, судом задоволено клопотання позивача б/н від 30.10.2025 (вх. №7648) про витребування доказів та відповідно до ст. 81 ГПК України витребувано у відповідача копії судових рішень, ухвалених за позовом ОСОБА_1 до Кременецької міської ради щодо його поновлення на посаді директора Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради (справа №569/12405/22), без постановлення окремого процесуального документа із зазначенням про це у протоколі судового засідання. Зобов`язано відповідача подати вказані вище докази до наступного судового засідання.

Надалі, у підготовчому засіданні 03 листопада 2025 року, враховуючи задоволення клопотання позивача про витребування у відповідача доказів, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави та надання сторонам, передбаченого ст. ст. 7, 13 ГПК України, рівного права на захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів, судом оголошено перерву в підготовчому засіданні до 11:45 год. 10.11.2025, без постановлення окремого процесуального документа із зазначенням про це у протоколі судового засідання, відповідно до пункту 7 частини 2 статті 223 ГПК України, про що представника позивача повідомлено в режимі відеоконференції, а відповідача під розписку.

07 листопада 2025 року до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів б/н від 07.11.2025 (вх. №7843) згідно якого останній просить суд долучити до матеріалів справи рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03.05.2023, постанову Рівненського апеляційного суду від 05.12.2023 та постанову Верховного Суду від 24.04.2024.

У підготовчому засіданні, яке відбулося 10 листопада 2025 року, заслухавши думку присутніх представників сторін, суд з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави та надання сторонам, передбаченого ст. ст. 7, 13 ГПК України, рівного права на захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів, та неможливістю вирішення судом завдань підготовчого провадження, визначених ст. 177 ГПК України, оголосив перерву в підготовчому засіданні до 24 листопада 2025 року до 12:00 год. та зобов`язав позивача в строк до 13.11.2025 надати суду Статут Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня Кременецької міської ради", без постановлення окремого процесуального документа із зазначенням про це у протоколі судового засідання, відповідно до пункту 7 частини 2 статті 223 ГПК України, про що представника позивача повідомлено в режимі відеоконференції, а представника відповідача під розписку.

10 листопада 2025 року до суду від позивача надійшло клопотання б/н від 10.11.2025 (вх. №7901) згідно якого останній просить суд, з метою правильного вирішення спору, долучити до матеріалів справи копію Статуту КНП "Кременецька опорна лікарня" у редакції, чинній станом на 2022 рік, на момент виникнення спірних правовідносин щодо звільнення та поновлення директора на посаді.

24.11.2025 до суду від представниці відповідача Тартак Олени Сергіївни, надійшла заява б/н від 24.11.2025 (вх. №8257) відповідно до якої заявниця просить суд проводити підготовче засідання по справі 24.11.2025 без участі представника Кременецької міської ради на підставі матеріалів справи та призначити справу до судового розгляду.

У підготовчому засіданні 24.11.2025, заслухавши представницю позивача, беручи до уваги заяву відповідача б/н від 24.11.2025 (вх. №8257 від 24.11.2025), враховуючи, що сторонам забезпечено можливість подати заяви по суті справи, визначені ст. 161 ГПК України, які вони мали намір подати, відсутність заяв чи клопотань у присутньої в підготовчому засіданні представниці позивача, відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, визначених ч. 2 ст. 183 ГПК України, а також з метою дотримання строків проведення підготовчого провадження, передбачених ч. 3 ст. 177 ГПК України, суд у підготовчому засіданні 24 листопада 2025 року, у відповідності до ст. 185 ГПК України, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 08 грудня 2025 року об 11:00 год. без постановлення окремого процесуального документа з зазначенням про це у протоколі судового засідання, відповідно до пункту 7 частини 2 статті 223 ГПК України, про що представницю позивача повідомлено в режимі відеоконференції, а відповідачу надіслано відповідну ухвалу.

Однак, з огляду на тимчасову непрацездатність судді Охотницької Н.В. у період з 08.12.2025 по 16.12.2025, судове засідання, призначене у справі №921/545/25 на 08.12.2025 об 11:00 год. не відбулося.

Ухвалою суду від 17.12.2025 повідомлено учасників справи про те, що судове засідання у справі №921/545/25 відбудеться 22 грудня 2025 року о 09:30 год.

Представник позивача в судове засідання 22.12.2025 не прибув. Поряд з цим, від представниці позивача Борковської Галини Петрівни надійшла заява (вх.№8924 від 22.12.2025) відповідно до якої остання повідомила, що перебуває у щорічній основній відпустці та просить судове засідання, призначене у цій справі на 09:30 год 22 грудня 2025 року провести за її відсутності і розглянути справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів або, за можливості, призначити судове засідання для проведення судових дебатів. При цьому зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, підстав для їх зміни або доповнення немає.

Представник відповідача в судове засідання 22.12.2025 не прибув. Водночас, від представниці відповідача Тартак Олени Сергіївни надійшло клопотання (вх.№8925 від 22.12.2025) відповідно до якого остання просить судовий розгляд справи 22.12.2025 о 09:30 год. проводити без участі представника Кременецької міської ради на підставі матеріалів справи, зазначивши, що не заперечує щодо прийняття рішення у справі без участі представника відповідача.

Частинами 2, 3 ст.120 ГПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з ч.5 ст.6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Згідно з ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом виконано процесуальні вимоги щодо повідомлення сторін у цій справі належним чином про час та місце розгляду справи. При цьому явка представників сторін в судове засідання судом обов`язковою не визнавалася.

Частиною 1 ст. 178 ГПК України передбачено, що у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копії відзиву та доданих до нього документів з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч.2 ст.178 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.13 ГПК України).

Сторонам забезпечено рівні та належні умови для надання заяв по суті справи, а також доказів, необхідних для розгляду справи, водночас відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався.

Відтак, враховуючи клопотання представників сторін (вх.№8924 та вх.№8925 від 22.12.2025), суд визнав за можливе розглянути спір за їх відсутності за наявними у справі матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджено наявні в матеріалах справи докази.

22 грудня 2025 року справу розглянуто по суті.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив наступне.

Рішенням сесії Кременецької міської ради від 23 червня 2022 року №3904 затверджено Статут КНП "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради (надалі - Підприємство) в новій редакції (надалі Статут), в п.1.1 якого зазначено, що Підприємство є опорним закладом охорони здоров`я комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги вторинної/спеціалізованої медичної допомоги в порядку та на умовах, встановлених законодавством України та цим Статутом.

Відповідно до підпункту 1.2.2 пункту 1.2, пунктів 1.3 та 1.4 Статуту, засновником Підприємства із 01.01.2020 є Кременецька міська рада відповідно до рішення третьої сесії VIII скликання Кременецької міської ради №49 від 24.12.2020.

Майно Підприємства є комунальною власністю Кременецької міської територіальної громади, в особі Кременецької міської ради та закріплене за Підприємством на праві оперативного управління.

Власником Підприємства є Кременецька міська територіальна громада в особі органу, до сфери управління якого входить Підприємство Кременецької міської ради. Підприємство є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним Власнику.

Згідно з пунктом 1.8 Статуту Підприємство у своїй діяльності керується Конституцією України, Господарським та Цивільним кодексами України, законами України, постановами Верховної Ради України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства охорони здоров`я України, іншим чинним законодавством, відповідними рішеннями місцевих органів виконавчої влади і органів місцевого самоврядування та цим Статутом.

Відповідно до пунктів 5.1.-5.6 Статуту підприємство є юридичною особою публічного права. Права та обов`язки юридичної особи Підприємство набуває з дня його державної реєстрації. Підприємство користується закріпленим за ним майном, що є комунальною власністю Кременецької міської територіальної громади на праві оперативного управління. Підприємство здійснює некомерційну господарську діяльність, організовує свою діяльність відповідно до фінансового плану, затвердженого Засновником, самостійно організовує виробництво продукції (робіт, послуг) і реалізує її за цінами (тарифами), що визначаються в порядку, встановленому законодавством та рішеннями Засновника. Збитки, завдані Підприємству внаслідок виконання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, які було визнано судом неконституційними або недійсними, підлягають відшкодуванню зазначеними органами добровільно або за рішенням суду. Для здійснення господарської некомерційної діяльності Підприємство залучає і використовує матеріально-технічні, фінансові, трудові та інші види ресурсів, використання яких не заборонено законодавством. Підприємство має самостійний баланс, рахунки в установах банків, Державному казначействі України, круглу печатку зі своїм найменуванням, штампи, а також бланки з власними реквізитами.

Відповідно до пунктів 8.1 та 8.2 Статуту Управління соціального захисту населення та охорони здоров`я Кременецької міської ради є органом, до сфери управління якого належить Підприємство та представником Власника Кременецької міської територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених чинним законодавством. Органом управління Підприємством є керівник Підприємства Директор. Керівник Підприємства призначається на посаду і звільняється з неї за рішенням сесії Кременецької міської ради відповідно до порядку, визначеного законодавством України та відповідним рішенням Кременецької міської ради та який відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим чинним законодавством.

Пунктом 8.3 Статуту визначені повноваження Засновника, зокрема пп. 8.3.4, визначено, що Засновник укладає і розриває контракт з директором Підприємства та здійснює контроль за його виконанням.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03.05.2023 у справі №569/12405/22 задоволено позов ОСОБА_1 до Кременецької міської ради та ОСОБА_2 про поновлення на роботі.

Зазначеним рішенням, серед іншого, встановлено, що 22 листопада 2019 року між Кременецькою районною радою та ОСОБА_1 укладено Строковий трудовий договір (Контракт) з Директором комунального некомерційного підприємства "Кременецької районної комунальної лікарні" Кременецької районної ради Тернопільської області (надалі - Контракт).

Цей Контракт є трудовим договором, на підставі якого виникають трудові відносини між Директором та Кременецькою районною радою (пункт 1.2).

11 серпня 2022 року сесією Кременецької міської ради було прийняте рішення №3920 "Про дострокове розірвання контракту з директором Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради".

Розпорядженням Кременецького міського голови від 12 серпня 2022 року №192-О "Про звільнення директора Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради Павла Кісіля" звільнено ОСОБА_1 з посади директора Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради згідно п. 8 ч. 1 ст.36 КЗпП України з першого робочого дня після закінчення тимчасової непрацездатності.

Рішенням сесії Кременецької міської ради від 30 серпня 2022 року №3987 "Про внесення змін в рішення сесії Кременецької міської ради від 11 серпня 2022 року №3920 "Про дострокове розірвання контракту з директором Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради" внесено зміни в рішення сесії Кременецької міської ради від 11 серпня 2022 року №3920 "Про дострокове розірвання контракту з директором Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради", а саме викладено пункти 7, 8 рішення в новій редакції.

Розпорядженням Кременецького міського голови від 30 серпня 2022 року №207-О "Про внесення змін у розпорядження Кременецького міського голови №192-О від 12 серпня 2022 року "Про звільнення директора Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради Павла Кісіля" внесено зміни в розпорядження Кременецького міського голови №192-О від 12 серпня 2022 року "Про звільнення директора Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради Павла Кісіля", а саме викладено пункт 1 в новій редакції, звільнено ОСОБА_1 з посади директора Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради згідно пункту 8 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України з 30 серпня 2022 року.

За наслідками розгляду справи №569/12405/22 Рівненським міським судом Рівненської області від 03 травня 2023 року ухвалено рішення, яким визнано протиправними та скасовано рішення сесії Кременецької міської ради від 11 серпня 2022 року №3920 "Про дострокове розірвання контракту з директором Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради", від 30 серпня 2022 року №3987 "Про внесення змін в рішення сесії Кременецької міської ради від 11 серпня 2022 року №3920 "Про дострокове розірвання контракту з директором Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради", розпорядження Кременецького міського голови від 27 червня 2022 року №123-ОД "Про проведення службового розслідування", від 01 липня 2022 року №129-ОД "Про продовження проведення службового розслідування", від 12 серпня 2022 року №192-О "Про звільнення директора Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради Павла Кісіля" та від 30 серпня 2022 року №207-О "Про внесення змін у розпорядження Кременецького міського голови від 12 серпня 2022 року №192-О від 12 серпня 2022 року "Про звільнення директора Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради Павла Кісіля". Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради.

Вказане рішення залишене без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2024 року.

Постановою Рівненського апеляційного суду Рівненської області від 03 квітня 2025 року у справі №569/17583/22 за позовом ОСОБА_1 до Кременецької міської ради, Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради, третя особа ОСОБА_2 , про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди та понесених судових витрат, скасовано рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 жовтня 2024 року у справі №569/17583/22 в частині стягнення середнього заробітку з Кременецької міської ради (за час невиконання рішення Рівненського міського суду від 03.05.23 у справі №569/12405/22). Постановлено в цій частині нове судове рішення, яким стягнуто з Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради на користь ОСОБА_1 424 478 гривень 56 копійок середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 31 серпня 2022 року по 03 травня 2023 року та судові витрати. Зокрема, Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради на користь держави 4244 гривні 79 копійок судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 5093 гривні 74 копійки судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

На виконання рішення у справі №569/17583/22 позивачем було виплачено ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 343 827,63 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №13845 від 10.04.2025. Крім того, сплачено податок на доходи фізичних осіб (ПДФО) - 76 406,14 грн (платіжна інструкція №13847 від 10.04.2025); військовий збір (1,5%) - 4 244,79 грн (платіжна інструкція №13846 від 10.04.2025); єдиний соціальний внесок (22% на фонд оплати праці) - 93 385,28 грн (платіжна інструкція №13848 від 10.04.2025). Також позивачем сплачено судовий збір в загальній сумі 9 338,53 грн (4244,79 грн + 5093,74 грн), згідно з платіжними інструкціями №13851 та №13852 від 16.04.2025.

Оскільки, у справах №569/12405/22 та №568/17583/22 судами встановлено протиправність рішення сесії міської ради щодо звільнення директора, обов`язок поновлення директора на посаді, стягнуто з КНП "Кременецька опорна лікарня" середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також судовий збір, позивач звернувся із цим позовом до суду про стягнення збитків заподіяних підприємству через протиправне рішення Кременецької міської ради, нормативно обґрунтовуючи позов положеннями статей 1173, 1174 ЦК України.

При цьому, як вказує позивач, загальна сума шкоди (фактичні майнові втрати КНП) становить 517 863,84 грн.

Оцінивши подані докази та з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до частин 2, 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, юридичні особи мають право звертатись до господарського суду за захистом своїх оспорюваних або порушених прав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як передбачено статтею 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які він одержав би, якщо би зобов`язання було виконане боржником (аналогічний висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі №925/1196/18 (пункт 6.14), від 01.03.2023 у справі № 925/556/21 (пункт 8.49.6)).

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачено статтею 1166 Цивільного кодексу України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.

Частинами 1 та 2 статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 статті 224 Господарського кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Таким чином, стягнення збитків є видом цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Тобто, слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Згідно з ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Слід зазначити, що стаття 1173 Цивільного кодексу України є спеціальною для врегулювання шкоди, тобто у ній передбачені особливості відшкодування шкоди, які відрізняють її від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, особливим є суб`єктний склад завдавачів шкоди - ними є органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим чи органи місцевого самоврядування. Також, особливістю регулювання правовідносин за статтею 1173 Цивільного кодексу України є завдання шкоди саме незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю.

На відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів чи органів місцевого самоврядування.

У постанові Верховного Суду від 19.08.2021 у справі №922/2750/20 зазначено, що для відшкодування шкоди за правилами статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо особа, яка заподіяла шкоду, не була уповноважена на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті 1173 Цивільного кодексу України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки особи, яка заподіяла шкоду.

Наявність сукупності всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки тієї особи, яка заподіяла шкоду.

За таких обставин саме на позивача покладається обов`язок довести обґрунтованість своїх вимог, зокрема, наявність шкоди, протиправність поведінки того, хто заподіяв шкоду, та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, і для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння матеріальної шкоди позивачеві необхідно довести наявність усієї сукупності вищезазначених ознак складу цивільного правопорушення, які необхідні для відшкодування шкоди в порядку статті 1173 Цивільного кодексу України, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у пункті 32 постанови від 03.09.2019 року в справі №916/1423/17, застосовуючи положення статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Таким чином, дії (бездіяльність) відповідного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно, встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та про відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки.

Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 року в справі №914/1221/17, яка також була врахована у постанові від 26.01.2022 року в справі №916/3322/19.

У постанові від 12.03.2019 у справі №920/715/17 Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи виключну правову проблему стосовно самостійного встановлення господарськими судами незаконності дій органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування під час розгляду справ про відшкодування шкоди, дійшла висновку, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, а господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

Як вже зазначалося вище, Рівненським міським судом Рівненської області 03 травня 2023 року ухвалено рішення у справі №569/12405/22 за позовом ОСОБА_1 до Кременецької міської ради, ОСОБА_2 про поновлення на роботі, яким визнано протиправними та скасовано рішення сесії Кременецької міської ради від 11 серпня 2022 року №3920 "Про дострокове розірвання контракту з директором Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради" та від 30 серпня 2022 року №3987 "Про внесення змін в рішення сесії Кременецької міської ради від 11 серпня 2022 року №3920 "Про дострокове розірвання контракту з директором Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради". Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради.

Вказане рішення у справі №569/12405/22 залишене без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2024 року.

Надаючи оцінку підставам звільнення позивача з роботи, судами у справі №569/12405/22 встановлено, що звільнення відбулося з порушенням положень КЗпП України, оскільки позивачем ( ОСОБА_1 ) не допускалося порушення умов укладеного з ним контракту, тобто звільнення відбулося без законної підстави.

Отже, суди на підставі оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли висновку про відсутність у Кременецької міської ради Тернопільської області правових підстав для дострокового розірвання контракту і звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України.

Надалі, постановою Рівненського апеляційного суду Рівненської області від 03 квітня 2025 року по справі №569/17583/22 стягнуто з Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради на користь ОСОБА_1 424 478 гривень 56 копійок середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 31 серпня 2022 року по 03 травня 2023 року, та судові витрати.

При цьому, судом першої інстанції зазначено, що за період вимушеного прогулу (за період з 31.08.2022 по 03.05.2023) середній заробіток ОСОБА_1 за вказаний період часу, що підлягає до стягнення з КНП "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради, становить 424 478,56 грн.

Отже, у справах №569/12405/22 та №568/17583/22 судами встановлено: протиправність рішення сесії міської ради щодо звільнення директора, обов`язок поновлення директора на посаді, стягнуто з КНП "Кременецька опорна лікарня" середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також судовий збір.

В силу частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, встановлені судами обставини підтверджують протиправну поведінку Кременецької міської ради, як засновника комунального підприємства, на яку Статутом позивача покладені управлінські функції щодо призначення і звільнення керівника підприємства, укладення і розірвання контракту з директором підприємства, що призвели до незаконного звільнення керівника, з подальшим покладенням на позивача за вищенаведеними судовими рішеннями обов`язку з виплати середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснена позивачем на підставі судового рішення, призвела до виникнення фінансових зобов`язань підприємства, і така б не виникла за умови дотримання приписів законодавства/належного виконання обов`язків відповідачем, а відтак така виплата має ознаки шкоди, заподіяної комунальному підприємству.

За змістом статті 86, частини 5 статті 236, статті 237 Господарського процесуального кодексу України при розгляді спору про стягнення шкоди господарський суд має з`ясовувати, зокрема, обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Визначаючи розмір матеріальних збитків, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - здійснений позивачем розрахунок збитків), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Подібний за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №926/1904/19, від 30.09.2021 у справі №922/3928/20.

При дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що до завданої позивачу матеріальної шкоди, пов`язаної з оплатою відшкодувань незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу, віднесено здійснені позивачем безпосередні виплати ОСОБА_1 , а також обов`язкові податки та збори, які позивач був зобов`язаний сплатити на користь держави (ПДФО, ЄСВ та військовий збір), а також судовий збір.

Так, згідно з наявним в матеріалах справи розрахунком суми шкоди, до розміру завданої позивачу матеріальної шкоди, позивачем віднесено суми: 343 827,63 грн - середній заробіток за час вимушеного прогулу; 76 406,14 грн податок на доходи фізичних осіб (ПДФО), 4244,79 грн військовий збір (1,5%), що в загальному складає 424 478,56 грн (суму вказану у резолютивній частині постанови Рівненського апеляційного суду Рівненської області від 03 квітня 2025 року у справі №569/17583/22); 93 385,28 грн єдиний соціальний внесок (22% на фонд оплати праці); 9 338,53 грн - судовий збір згідно рішення суду (в тому числі: 4 244,79 грн за розгляд справи судом першої інстанції та 5 093,74 грн за розгляд справи у суді апеляційної інстанції), що в загальному складає 527 202,37 грн.

З долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що Підприємство сплатило ОСОБА_1 суму середнього заробітку 343 827,63 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №13845 від 10.04.2025; а також сплачено податок на доходи фізичних осіб (ПДФО) - 76406,14 грн (платіжна інструкція №13847 від 10.04.2025; військовий збір (1,5%) - 4 244,79 грн (платіжна інструкція №13846 від 10.04.2025); єдиний соціальний внесок (22% на фонд оплати праці) - 93 385,28 грн (платіжна інструкція №13848 від 10.04.2025). Крім того, підприємством сплачено судовий збір по справі №569/17583/22 в сумі 9 338,53 грн (платіжні інструкції №13851 та №13852 від 16.04.2025).

Поряд з цим, позивач просить стягнути з відповідача шкоду в сумі 517 863,84 грн.

Статтею 14 ГПК України "Диспозитивність господарського судочиства" передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 ГПК України).

Частинами 1-3 статті 80 ГПК України передбачено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

За змістом ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Водночас відповідач відзиву на позов не подав, викладені у позовній заяві обставини у встановленому порядку не заперечив, матеріали справи не містять доказів в підтвердження відшкодування в добровільному порядку на час розгляду справи заявленої до стягнення суми шкоди.

Враховуючи зазначене, та оскільки судом встановлено всі елементи складу правопорушення: безпосередній причинний зв`язок між шкодою і неправомірними діями особи, що її завдала Кременецької міської ради, а саме прийняття протиправного рішення (яке в подальшому було скасоване судом), що призвело до незаконного звільнення директора КНП та необхідності сплати позивачем останньому середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу (з урахуванням сплаченого ПДФО, військового збору, ЄСВ) та судових витрат, і заподіяння внаслідок цього шкоди, застосовуючи принцип диспозитивності господарського судочинства, суд дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування завданої йому шкоди (збитків) у розмірі 517 863,84 грн за рахунок відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі як підтверджені матеріалами справи та не оспорені у встановленому порядку відповідачем.

Судові витрати.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у цій справі в розмірі 6214,37 грн, покладаються на відповідача, з урахуванням ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір", оскільки позовну заяву подано в електронній формі.

Керуючись ст. ст. 13, 20, 73, 74, 79, 86, 129, 178, 202, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Кременецької міської ради (47003, м. Кременець, вул. Шевченка, 67, ) на користь Комунального некомерційного підприємства "Кременецька опорна лікарня" Кременецької міської ради (47004, м. Кременець, вул. Горбача, 1, ): 517 863 (п`ятсот сімнадцять тисяч вісімсот шістдесят три) грн 84 коп. шкоди та 6214 (шість тисяч двісті чотирнадцять) грн 37 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити учасникам справи відповідно до положень ч.5 ст. 6 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст. 241 ГПК України).

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення, в порядку визначеному ст.ст. 256-257 ГПК України.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 26.12.2025.

Суддя Н.В. Охотницька