ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"24" грудня 2025 р. м. Київ Справа № 911/3626/25

Суддя Господарського суду Київської області Янюк О. С. перевіривши матеріали

заяви ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

УСТАНОВИЛА:

1. 28.11.2025 через електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» до Господарського суду Київської області (далі суд) звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , заявник) із заявою (вх. № 8105 від 01.12.2025) про відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність.

Водночас заявником у порядку абз. 2 п. 2-1 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства (далі КУзПБ) подано суду пропозицію щодо кандидатури арбітражного керуючого для виконання повноважень керуючого реструктуризацією - Белінську Наталію Олександрівну (свідоцтво № 190 від 12.02.2013, далі Белінська Н.О.), яка у свою чергу також подала заяву про участь у даній справі (вх. № 7161/25 від 01.12.2025).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється КУзПБ, Господарським процесуальним кодексом України (далі ГПК України), іншими законами України. Застосування положень ГПК України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених КУзПБ.

Так, ухвалою суду від 08.12.2025, на підставі ст.ст. 37, 113 КУзПБ, відповідну заяву залишено без руху та надано заявнику час для усунення недоліків протягом 10 днів з дня отримання вказаної ухвали.

У свою чергу, вищевказане судове рішення доставлене до електронного кабінету ОСОБА_1 08.12.2025 о 12:07 год, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа 08.12.2025, а відтак, у заявника була наявна можливість усунути недоліки у строк до 18.12.2025.

16.12.2025 через електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» заявником подана до суду заява (вх. № 17713/25 від 17.12.2025) про усунення недоліків, перевіривши яку суд зазначає наступне.

2. Розглядаючи подану заяву про усунення недоліків судом береться до уваги правова позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, яка викладена у постановах від 22.10.2021 у справі № 910/7184/20 та від 06.12.2023 у справі № 904/688/19, яка полягає у тому, що після закінчення строку на усунення недоліків, установленого в ухвалі про залишення тієї чи іншої заяви без руху, досліджується, зокрема, обставини виконання заявником вимог суду щодо усунення недоліків та встановлюється той факт, чи надав він документи/докази, вимоги щодо надання яких містила ухвала про залишення заяви без руху.

Так, в ухвалі суду від 08.12.2025, зокрема, зазначено, що долучений до матеріалів заяви договір про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого від 07.09.2025, укладений із арбітражною керуючою Белінською Н.О., не може братися судом до уваги та, у зв`язку з частковим авансуванням грошової винагороди керуючому реструктуризацією на депозитний рахунок суду, ОСОБА_1 запропоновано надати докази, які підтверджують авансування винагороди керуючому реструктуризацією у розмірі 40 878,00 грн.

На виконання вказаного ОСОБА_1 надав договір про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого, укладений 16.12.2025 з арбітражною керуючою Белінською Н.О. (далі Договір) та зазначив, що існують положення, умови та підстави, за яких суд може відстрочити або ж розстрочити (в залежності від умов угоди, укладеної заявником та арбітражним керуючим) оплату послуг арбітражного керуючого заявником. Крім того, з дефініції п. 1-6 КУзПБ вбачається, що сума винагороди не має перевищувати розмір, встановлений КУзПБ, тобто законодавцем передбачається можливість зменшити суму винагороди за домовленістю між безпосередньо боржником та арбітражним керуючим, що і було зроблено. Головна вимога, щоб розмір винагороди не перевищував того, який встановлено законом. Таким чином, наданий ним договір вважається належним відповідно до положень КУзПБ способом врегулювання питання оплати послуг арбітражного керуючого, оскільки КУзПБ на даний момент передбачає декілька альтернативних способів врегулювання питання оплати послуг арбітражного керуючого. Тому, просить суд додатково розглянути цей аспект та визнати, що ним надано належні докази врегулювання питання оплати послуг арбітражного керуючого в порядку п. 1-6 Прикінцевих та Перехідних положень КУзПБ.

Проаналізувавши твердження заявника та поданий ним Договір суд зазначає наступне.

Як зазначалося в ухвалі суду від 08.12.2025, відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У свою чергу, ст. 6 ЦК України, зокрема, визначено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

З наведеного можна зробити висновок, що особам надається право вибору: використати вже існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд. Відтак цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі сторін щодо врегулювання їхніх правовідносин на власний розсуд (у межах, встановлених законом), тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін договору, регулятором їх відносин.

Приписи ч. ч. 2 та 3 ст. 6 та ст. 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства і договором. Допустимість конкуренції між актами цивільного законодавства і договором випливає з того, що вказані норми передбачають ситуації, коли сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити.

Свобода договору, як одна з принципових засад цивільного законодавства, є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Водночас сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий в силу прямої вказівки акта законодавства, а також якщо відносини сторін регулюються імперативними нормами.

Відповідно сторони не можуть врегулювати свої відносини (визначити взаємні права та обов`язки) у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 3 ЦК України, які обмежують свободу договору. Домовленість сторін договору про врегулювання своїх відносин всупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення.

Так, ч. 1 ст. 27 ЦК України передбачено, що правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки, є нікчемним.

Згідно з ч. 1, абз. 3 ч. 2 ст. 30 КУзПБ грошова винагорода арбітражного керуючого складається з основної та додаткової грошових винагород. Розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією становить п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Отже розмір винагороди арбітражного керуючого чітко встановлений законом та останній не містить у собі норми, що дає права учасникам справи його змінювати, а лише наявне право визначати умови виплати встановленого КУзПБ розміру винагороди арбітражного керуючого.

Ураховуючи зміст ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією становить 45 420,00 грн (3 028,00*5*3= 45 420,00).

Усупереч наведеному, заявник та арбітражна керуюча у п. 3.2. Договору домовилися, що оплата послуг арбітражного керуючого за весь строк виконання повноважень складатиме 22 710,00 грн.

Проаналізувавши зазначене у сукупності із абз. 7 п. 1-6 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ, суд дійшов висновку, що законодавцем надано право особі подати відповідну угоду лише в частині виплати арбітражному керуючому грошової винагороди (установити окремий порядок розрахунку за виконану роботу), у зв`язку з чим, сторони вказаного договору не можуть відступити від положень КУзПБ у цій частині в силу їх імперативності. У свою чергу зазначений припис не дає права, зокрема, змінювати розмір винагороди арбітражного керуючого (у бік зменшення), який закріплений абз. 3 ч. 2 ст. 30 КУзПБ.

Крім того п. п. 3.4, 3.5 Договору встановлено, що сторона-2 (заявник) вносить (перераховує) оплату протягом 5 місяців по 4 542,00 грн на загальну суму 22 710,00 грн на депозитний рахунок суду в якому відкрито провадження у справі про неплатоспроможність, до закриття провадження у справі.

Кошти вносяться боржником на депозитний рахунок суду до 30.04.2026 року.

За таких обставин суд черговий раз звертає увагу заявника на те, що вказаною умовою Договору до його виконання фактично залучено Господарський суд Київської області, який виступає як особа, яка приймає та зараховує на свій депозитний рахунок грошові кошти заявника, призначені для виплати грошової винагороди арбітражному керуючому, тобто фактично здійснює зберігання коштів.

Проте з огляду абз. 7 п. 1-6 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ, суд зазначає, що сторонами відповідного договору, який регулює оплату грошової винагороди, повинні бути тільки арбітражний керуючий, як особа яка отримує таку винагороду, та фізична особа-боржник. Залучення до виконання вказаного Договору суду є таким, що не узгоджується із цими приписами КУзПБ.

У свою чергу, про неможливість залучення суду до виконання умов укладеного між заявником та арбітражною керуючою договору також було зазначено в ухвалі від 09.09.2025.

За таких обставин, долучений до заяви ОСОБА_1 . Договір, укладений 16.12.2025 із арбітражною керуючою Белінською Н.О. не може братися судом до уваги.

Крім того як установлено судом, перед зверненням до суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність заявником частково здійснене авансування винагороди керуючому реструктуризацією на депозитний рахунок суду у розмірі 4 542,00 грн, що підтверджується відповідною квитанцією від 13.11.2025.

З огляду на викладене суд зазначає, що за визначенням, що дає Академічний тлумачний словник української мови «альтернатива» означає «Необхідність вибору між двома або кількома можливостями, що виключають одна одну».

Отже заявником у даному випадку не здійснений вибір між двома передбаченими КУзПБ способами оплати винагороди арбітражного керуючого, а поєднано як право на здійснення авансування на депозитний рахунок суду так і право на укладення відповідної угоди, чого КУзПБ не передбачено.

Крім того, відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

При цьому, ч. 1 ст. 18 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

У свою чергу, ухвала є судовим рішенням у розумінні ч. 1 ст. 232 ГПК України.

Отже, у даному випадку належним виконанням вимог ухвали від 08.12.2025 у цій частині є надання доказів авансування грошової винагороди керуючому реструктуризацією у розмірі 40 878,00 грн саме на депозитний рахунок суду, чого останнім не зроблено. Інших способів виконання зазначеної ухвали судом установлено не було.

3. За таких обставин, проаналізувавши зміст ст. 38 КУзПБ та ч. 4 ст. 174 ГПК України у своїй сукупності суд зазначає - якщо заявником не усунуто недоліки своєї заяви у строк, встановлений судом, така заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із даною заявою.

Ураховуючи викладене суд дійшов висновку про повернення заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , у зв`язку із чим відповідна заява арбітражної керуючої про участь у даній справі залишається судом без розгляду.

Додатково суд зазначає, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 2, 38, 113, 116 КУзПБ, ст.ст. 3, 18, 174, 232, 234-235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 від 28.11.2025 (вх. № 8105 від 01.12.2025) про відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність повернути заявнику без розгляду.

2. Заяву арбітражної керуючої Белінської Наталії Олександрівни про участь у даній справі (вх. № 7261/25 від 01.12.2025) залишити без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КУзПБ, ухвала набрала законної сили 24.12.2025 та згідно з ст. 255 ГПК України може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів у порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Повна ухвала складена 24.12.2025.