ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2025 р. Справа № 910/3320/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Ходаківської І.П.

Владимиренко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Мельничука О.С.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Нестеришин Т.С.

від відповідача: Буряк І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецшина Україна";

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2025 (повний текст рішення складено 05.06.2025) (суддя Кирилюк Т.Ю.)

у справі № 910/3320/25 Господарського суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецшина Україна"

про стягнення 2 370 627,49 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" (далі ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецшина Україна" (далі ТОВ "Спецшина Україна", відповідач) про стягнення 2 370 627,49 грн, з яких 1 941 533,20 грн витрат на оплату послуг перевізника вантажу, 156 205,03 грн інфляційних втрат, 27 553,38 грн трьох процентів річних та 245 335,88 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором транспортного експедирування № Z-152724/120220 від 12.02.2020 (далі Договір) у частині повної та своєчасної оплати наданих послуг з транспортно-експедиторського обслуговування вантажів.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2025 у справі № 910/3320/25 позов задоволено частково та стягнуто з ТОВ "Спецшина Україна" на користь ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)" 1 941 533, 20 грн основного боргу та 23 298,41 грн витрат зі сплати судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено належним чином понесення ним фактичних витрат, пов`язаних із перевезенням вантажу відповідача в сумі 1 941 533,20 грн.

Разом із тим, введення воєнного стану хоча і опосередковано, але вплинуло на неможливість виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань, що, виходячи з умов Договору, є належною підставою звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їхніх доводів

Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва 03.06.2025 у справі № 910/3320/25, ТОВ "Спецшина Україна" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст. 236 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

При цьому відповідач зазначає, що він не заперечує факту перерахування позивачем коштів на рахунок Маеrsk A/S у розмірі 47 884,94 дол. США, але не погоджується з тим, що це є підставою для компенсації відповідачем понесених витрат позивача на організацію перевезення вантажу відповідача, оскільки вантаж не був доставлений на погоджених умовах, а отже, позивач не виконав свої зобов`язання за Договором і, відповідно, не має права вимагати компенсації з відповідача.

ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)" також подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва 03.06.2025 у справі № 910/3320/25, в якій просить його скасувати в частині відмови в стягненні з ТОВ "Спецшина Україна" 156 205,03 грн інфляційних втрат за період з 01.09.2024-31.01.2025, 245 335,88 грн пені за період з 31.08.2024 по 19.02.2025, 27 553,38 грн 3 % річних за період з 31.08.2024 по 19.02.2025 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції, дійшовши правильного висновку про наявність у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем, помилково звільнив відповідача від заходів відповідальності у вигляді пені, процентів річних та інфляційних нарахувань. При цьому, останні два види мір відповідальності узагалі входять до складу грошового зобов`язання та є спеціальними способами захисту цивільного права та інтересу кредитора. Визначені ст. 617 ЦК України та ст. 218 Господарського кодексу України не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання, передбаченого ч. 2 ст. 625 ЦК України, щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2025 (колегія суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого, суддів Ходаківської І.П., Владимиренко С.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ТОВ "Спецшина Україна" та ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2025 у справі № 910/3320/25; об`єднано апеляційні скарги ТОВ "Спецшина Україна" та ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2025 у справі № 910/3320/25 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду; розгляд апеляційних скарг призначено на 11.11.2025 о 10:20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2025 продовжено строк розгляду апеляційних скарг ТОВ "Спецшина Україна" та ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2025 у справі № 910/3320/25; оголошено перерву у розгляді апеляційних скарг до 02.12.2025 об 11:00.

Позиції учасників справи

Позивач подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2025 в частині стягнення з ТОВ "Спецшина Україна" на користь ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)" основної суми заборгованості в розмірі 1 941 533,20 грн, а також витрат зі сплати судового збору в розмірі 23 298,41 грн без змін, посилаючись на те, що факт відмови від вантажу не звільняє від обов`язку компенсувати витрати, понесені у зв`язку з транспортуванням вантажу, якщо такі витрати вже виникли й були сплачені третьому суб`єкту MAERSK A/S.

Також, позивачем подано до Північного апеляційного господарського суду клопотання про застосування правових висновків Верховного Суду.

Явка представників учасників справи

У судове засідання 02.12.2025 з`явились представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги позивача підтримав і просив суд її задовольнити, проти апеляційної скарги відповідача заперечував і просив суд залишити її без задоволення.

Представник відповідача вимоги апеляційної скарги відповідача підтримав і просив суд її задовольнити, проти апеляційної скарги позивача заперечував і просив суд залишити її без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, за умовами договору транспортного експедирування № Z-152724/120220 від 12.02.2020, укладеного між ТОВ "Спецшина Україна" (клієнт) та ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)" (експедитор) (Договір), експедитор зобов`язався у відповідності до цього Договору та узгоджених сторонами заявок до нього, які є його невід`ємними частинами, за дорученням від імені та за рахунок клієнта забезпечити надання (в інтересах останнього) послуг транспортно-експедиторського обслуговування (ТЕО) його вантажів, що перевозяться комбінованим способом, включаючи морський, авіа, залізничний і автомобільний транспорти на будь-якій території, а також надання інших послуг клієнту, а клієнт, у свою чергу, зобов`язався оплатити послуги експедитора в розмірі, погодженому сторонами у відповідній заявці, та компенсувати додаткові витрати в порядку та на умовах, передбачених даним Договором (п. 1.2, 1.3 Договору).

Відповідно до п. 1.4 Договору щодо кожної партії вантажу, запланованої до перевезення, сторони підписують заявку. У заявці сторони фіксують умови перевезення, вид та найменування вантажу, вид транспорту, вартість послуг експедитора, пункти призначення та відправлення вантажу, порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта, терміни доставки вантажу, а також інші умови, пов`язані з виконанням даного Договору.

Згідно з п. 2.2 Договору експедитор має право, зокрема: укладати договори та інші правочини, а також здійснювати розрахунки у взаємовідносинах з перевізниками, складами, авіакомпаніями, судноплавними компаніями/їх агентами, портами, аеропортами, державними органами, експедиторськими та іншими організаціями, які є резидентами або нерезидентами України, у зв`язку з перевезенням, перевалкою, ТЕО вантажів Клієнта для виконання своїх зобов`язань за цим Договором (підп. 2.2.5); здійснювати від свого імені з подальшою компенсацією за рахунок Клієнта додаткові платежі, оплачувати збори, штрафи, санкції, витрати по використанню контейнерів, зберігання, які не були передбачені/або узгоджені сторонами, проте стали необхідні в процесі виконання даного Договору та відповідних заявок до нього (підп. 2.2.6).

Клієнт, у свою чергу, згідно з п. 3.1 Договору, зобов`язаний, зокрема: оплачувати або компенсувати експедиторові документально підтверджені додаткові витрати, пов`язані з виконанням умов Договору. Компенсація таких витрат відбувається протягом 3 (трьох) днів з моменту отримання від експедитора відповідного рахунку та підтверджуючих документів (підп. 3.1.8); якщо виконання експедитором своїх обов`язків за Договором припиняється з незалежних від нього причин, що підтверджується відповідними документами, клієнт пропорційно оплачує експедиторові фактично надані послуги і виплачує йому компенсацію за понесені додаткові витрати протягом 3 (трьох) днів з моменту отримання від експедитора відповідного рахунка та підтверджуючих документів (п. 3.1.9 Договору).

Пунктом 4.3 Договору врегульовано, що у разі виникнення у експедитора або його контрагентів додаткових витрат, здійснення ним оплати штрафів або проведення інших платежів (зокрема, зберігання вантажу, використання інфраструктури, використання контейнерного обладнання тощо) в інтересах клієнта і пов`язаних з виконанням цього Договору, клієнт зобов`язаний компенсувати експедитору понесені ним витрати, протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання відповідного рахунка та документів, що підтверджують здійснення експедитором або його контрагентами відповідних витрат.

Відповідно до п. 5.10 Договору у разі прострочення строків здійснення платежів, передбачених даним Договором та/або відповідною заявкою чи додатковою угодою до нього, клієнт сплачує на користь експедитора пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, що підлягає до сплати за кожний день прострочення.

Пунктом 8.1 Договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань за цим Договором, якщо воно стало прямим або непрямим наслідком обставин непоборної сили.

На виконання умов Договору за результатами електронної переписки працівників сторін організовано перевезення шести контейнерів із колесами відповідача відповідно до інвойсу № 3 від 15.02.2022 за маршрутом Китай-Україна.

Заявку на організацію відповідного перевезення з визначенням вартості послуг позивача не узгоджено.

Відповідачем підтверджено факт надання позивачу доручення на організацію цього перевезення (листи № 200622/3 від 20.06.2022, № 160822/1 від 16.08.2022, № 030924/1 від 05.09.2024, відзив на позовну заяву в даній справі тощо).

У процесі виконання перевезення позивачем перераховано згідно з платіжною інструкцією від 05.07.2024 зі свого рахунку в АТ "Сітібанк" на користь нерезидента Maersk A/S 47 884,94 дол. США, що за курсом НБУ (40,5458) на 05.07.2024 (день здійснення платежу) складає 1 941 533,20 грн.

Відповідно до довідки АТ "Сітібанк" № 240779/0401-01 від 17.09.2024 платіж здійснено на підставі таких документів, наданих банку: договору № UA033731 від 05.03.2021, акта № М18-06/2024 від 18.06.2024, оформленого до рахунку № від 18.06.2024.

Рахунком № від 18.06.2024 визначено оплату фрахту шести контейнерів з 11.02.2022.

Предметом позову у даній справі є стягнення зазначених вище витрат позивача, пов`язаних з організацією перевезення вантажу відповідача.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Статтею 932 ЦК України встановлено, що експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Відповідно до частини третьої статті 929 ЦК України умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. У разі залучення експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта. Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування. У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

За ст. 11 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитор зобов`язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку. За необхідності відступати від вказівок клієнта, зокрема в разі виникнення загрози пошкодження вантажу, безпеці людей і довкіллю, експедитор зобов`язаний попередньо отримати згоду клієнта на таке відступлення. У разі якщо немає можливості попередньо повідомити про це або якщо відповідь на такий запит не отримано експедитором у належний за наявними обставинами строк, експедитор має право діяти на свій розсуд, повідомивши клієнта про свої дії, як тільки таке повідомлення стане можливим.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" клієнт зобов`язаний своєчасно надати експедитору повну, точну і достовірну інформацію щодо найменування, кількості, якості та інших характеристик вантажу, його властивостей, умов його перевезення, іншу інформацію, необхідну для виконання експедитором своїх обов`язків за договором транспортного експедирування, а також документи, що стосуються вантажу, які потрібні для здійснення митного, санітарного та інших видів державного контролю і нагляду, забезпечення безпечних умов перевезення вантажу. Клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 02.04.2025 у справі № 910/15170/23, визначений нормами статті 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" обов`язок клієнта (замовника) відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта (замовника) в цілях виконання договору транспортного експедирування, не залежить від чіткого погодження в договорі, що саме такі витрати (з конкретним визначенням за які саме послуги) як додаткові підлягають відшкодуванню окремо від плати експедитора. Необхідним для їх відшкодування експедитору, в силу цієї норми, є документальне підтвердження цих витрат та доведення факту понесення цих витрат експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору.

У пункті 1.4 Договору погоджено, що щодо кожної партії вантажу, запланованої до перевезення, сторони підписують заявку. У заявці сторони фіксують умови перевезення, вид та найменування вантажу, вид транспорту, вартість послуг експедитора, пункти призначення та відправлення вантажу, порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта, терміни доставки вантажу, а також інші умови, пов`язані з виконанням даного Договору.

Як встановлено судом, заявки на організацію відповідного перевезення з визначенням вартості послуг позивача сторонами у справі не було погоджено.

Разом із тим, за результатами електронної переписки сторін організовано перевезення шести контейнерів із колесами відповідача відповідно до інвойсу № 3 від 15.02.2022 за маршрутом Китай-Україна.

При цьому відповідачем підтверджено факт надання позивачу доручення на організацію спірного перевезення.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, матеріалами справи підтверджується, що на час початку повномасштабної збройної агресії росії проти України вантаж відповідача перебував на морському судні.

Загальновідомим є факт припинення функціонування морських портів України, в тому числі і Південного, з початком повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну через блокування військовими кораблями та мінну небезпеку.

Відповідно до частини третьої статті 75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Наведені обставини без сумніву є обставинами, які унеможливили здійснення доставки вантажу у порт Південний.

Судом першої інстанції обґрунтовано відхилено доводи відповідача про можливу та вірогідну компенсацію перевізником своїх витрат після можливої реалізації ним вантажу, оскільки ці доводи є припущенням відповідача, яке не може бути покладено в основу судового рішення. Крім того, у даному судовому провадженні дії перевізника контейнерів не можуть досліджуватись, оскільки він не є учасником даного судового розгляду.

У будь-якому випадку, як встановлено судом, матеріали справи не містять жодного доказу продажу будь-якою особою вантажу відповідача. Матеріали справи містять тільки копію листа перевізника (Maersk) № 13899/01 від 12.07.2022, яким стверджується лише про вивантаження шести контейнерів у транзитному порту.

Позивачем згідно з платіжною інструкцією від 05.07.2024 перераховано зі свого рахунку в АТ "Сітібанк" на користь нерезидента Maersk A/S 47 884,94 дол. США, що за курсом НБУ (40,5458) на 05.07.2024 (день здійснення платежу) складає 1 941 533,20 грн.

Відповідно до довідки АТ "Сітібанк" № 240779/0401-01 від 17.09.2024 платіж здійснено на підставі наданих банку договору № UA033731 від 05.03.2021 та акта № М18-06/2024 від 18.06.2024, оформленого до рахунку № від 18.06.2024.

Рахунком № від 18.06.2024 визначено оплату фрахту шести контейнерів з 11.02.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

За ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано виснував, що в даному випадку позивачем доведено суду належними доказами факт оплати ним фрахту шести контейнерів, в яких здійснювалось перевезення вантажу відповідача.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1 941 533,20 грн фактичних витрат, пов`язаних із перевезенням вантажу відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У силу ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Разом із тим, ч. 3 ст. 550 ЦК України встановлено, що кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617 цього Кодексу).

За приписами статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до п. 8.1 Договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань, якщо воно стало прямим або непрямим наслідком обставин непоборної сили.

Таким чином, як слушно врахував суд першої інстанції, непрямий вплив на виконання зобов`язань обставин непоборної сили визначено сторонами як належну підставу звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання. Відтак, судом обґрунтовано взято до уваги доводи відзиву на позовну заяву, що введення воєнного стану хоча і опосередковано, але вплинуло на неможливість виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань.

За таких обставин, місцевим господарським судом обґрунтовано відмовлено в задоволенні вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних, які є мірою відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, § 54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що в даній справі надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного в даній справі судового рішення відсутні.

За таких обставин, підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

Судові витрати

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційних скарг судові витрати за їхній розгляд відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржників.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецшина Україна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2025 у справі № 910/3320/25 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційних скарг покласти на скаржників.

4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з тривалими повітряними тривогами по місту Києву, повна постанова складена та підписана 23.12.2025.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді І.П. Ходаківська

С.В. Владимиренко