ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про задоволення скарги

25.12.2025м. ДніпроСправа № 904/4046/20

За скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Галілєй" на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

у справі:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Галілєй"

до Держави в особі Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

Третя особа: Ленінський районний суд м. Дніпропетровська

про визнання незаконними дій і бездіяльності, витребування майна

Суддя Ліпинський О.В.

За участю секретаря судового засідання Перебийніс О.О.

Представники: не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Суть спору викладена в рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2023 року, яким позов задоволено частково, зобов`язано Державу Україна в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області повернути Товариству з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями Галілєй майно: 1) кран козловий ГП-45; 2) двигуни А-4 500 кВ., в кількості 2 штуки; 3) двигун ДАЗО - 1250 кВ; 4) холодильну установку МКТ; 5) редуктор Р100000/1,5; 6) насоси НКУ 630/80, в кількості 2 штуки; 7) насоси АВЗ-63-125Д, в кількості 39 штук. В частині вимог про визнання незаконним вилучення посадовими особами податкової міліції Держаної податкової адміністрації у Дніпропетровській області і неповернення Товариству з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями Галілєй майна: 1) крана козлового ГП-45; 2) двигунів А-4 500 кВ., в кількості 2 штуки; 3) двигуна ДАЗО т 1250 кВ; 4) холодильної установки МКТ; 5) редуктора Р100000/1,5; 6) насосів НКУ 630/80, в кількості 2 штуки; 7) насосів АВЗ-63-125Д, в кількості 39 штук., провадження у справі закрито. Стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями Галілєй 2102,00 грн. витрат зі сплати судового збору за звернення з позовом до суду.

02.06.2023 року на виконання рішення суду від 20.04.2023 року видано накази.

03.12.2025 Позивач подав скаргу на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за змістом якої просив суд визнати бездіяльність державного виконавця неправомірною та скасувати постанову державного виконавця від 13.11.2025 (ВП 76631749).

Ухвалою суду від 05.12.2025 скаргу прийнято до розгляду в засіданні на 18.12.25 о 11:30год.

В судове засідання з розгляду скарги Відповідач та державний виконавець не з`явились, про призначене засідання повідомлені належним чином.

Державний виконавець подав письмові пояснення на скаргу, за змістом яких заперечував проти її задоволення, а також просив розгляд скарги проводити за його відсутності.

18.12.2025 суд з метою постановлення ухвали за результатами розгляду скарги, оголосив перерву до 25.12.2025 відповідно до положень ст. 233 ГПК України.

В призначене на 25.12.2025 засідання представники сторін не з`явились.

Розглянувши подану скаргу, заслухавши мотиви, якими вона обґрунтована суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Конституцією України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення (ч. 4 ст. 13, ч. 1 ст. 55, п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічні приписи містяться у ст. 326 ГПК України, а саме: судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що засадами виконавчого провадження є, зокрема, обов`язковість виконання рішень, гласність та відкритість виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Зокрема, ст. 3 вищезазначеного Закону встановлено, що завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Як вбачається з оскарженої постанови, остання винесена, зокрема на підставі ч.3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», яка регулює порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, та п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначено статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до частин 1 - 3 якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, відповідно до положень наведеної норми повторне невиконання боржником рішення суду, яке може бути виконано без його участі, має наслідком надіслання державним виконавцем органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, а також вжиття заходів примусового виконання рішення суду. Водночас, у разі невиконання рішення суду, яке не може бути виконане без участі боржника, державний виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Відповідно до рішення у даній справі боржника зобов`язано повернути Товариству з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями Галілєй майно: 1) кран козловий ГП-45; 2) двигуни А-4 500 кВ., в кількості 2 штуки; 3) двигун ДАЗО - 1250 кВ; 4) холодильну установку МКТ; 5) редуктор Р100000/1,5; 6) насоси НКУ 630/80, в кількості 2 штуки; 7) насоси АВЗ-63-125Д, в кількості 39 штук.

Втім, та обставина, що саме боржник відповідно до вказаного судового рішення зобов`язаний вчинити певні дії не свідчить про те, що у разі невиконання цього рішення саме боржником, воно не може бути виконано без його участі відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження", а саме шляхом примусового виконання рішення.

Хоча судове рішення і зобов`язує саме боржника вчинити ці дії, однак не є нерозривно пов`язаним з особою боржника та не унеможливлює виконання цього рішення без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені судами обставини невиконання його у добровільному порядку. (Правова позиція Верховного Суду, викладена у постановах від 30.08.2018 №916/4106/14).

Крім того, суд вважає, що, виходячи зі змісту та предмету позовних вимог, а також змісту наказу Господарського суду Дніпропетровської області у даній справі, відповідно до якого боржнику присуджено передати майно стягувачу, рішення суду носить майновий характер (повернення майна).

З сукупності наведеного слідує, що виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області у даній справі, згідно з яким стягувачу має бути повернуто визначене в наказі майно, не підпадає під регулювання ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження».

Отже, виходячи з наведеного, винесення постанови від 13.11.2025 року на підставі ст. ст. 63, 39 Закону України «Про виконавче провадження» про закінчення виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2023р. у даній справі, відповідно до якого майно підлягає поверненню, не відповідає вищезазначеним приписам щодо виконання рішення, що носить майновий (а не зобов`язальний) характер.

Крім того, суд звертає увагу на положення ст. 7 ЗУ "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", відповідно до яких виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Згідно зі ст. 343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), пов`язані з винесенням постанови від 13.11.2025 року про закінчення виконавчого провадження №76631749 є неправомірними.

В судовому засіданні підписано скорочену (вступну та резолютивну частини) ухвалу, відповідно до приписів ст. 233 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 233, 234, 342 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні №76631749 неправомірною.

Скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 13.11.2025 про закінчення виконавчого провадження №76631749.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повну ухвалу складено 26.12.2025

Суддя О.В. Ліпинський