ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 грудня 2025 року Справа № 903/1098/25

Господарський суд Волинської області у складі головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича, розглянувши у приміщенні Господарського суду Волинської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи справу №903/1098/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автошлях-Транс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансзбутсервіс» про стягнення 1326866,16 грн,

ВСТАНОВИВ:

25.11.2025 представниця Товариства з обмеженою відповідальністю «Автошлях-Транс» сформувала в системі «Електронний суд» позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансзбутсервіс» про стягнення 1326866,16 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди техніки (транспортних засобів) з екіпажем №6о/10-22 від 01.10.2022.

Ухвалою суду від 27.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвала суду від 27.11.2025, отримана відповідачем 02.12.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №R99.

Строк для подання відзиву - до 17.12.2025 включно.

Відзив відповідача на адресу суду не надходив.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відсутні.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч.4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 ГПК України).

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 ГПК України).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

З огляду на викладене, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2022 між ТОВ «Автошлях-Транс» (Орендодавець) та ТОВ «Трансзбутсервіс» (Орендар) укладено Договір оренди техніки (транспортних засобів) з екіпажем №6о/10-22.

Відповідно до п.1.1 якого Орендодавець зобов`язується передати Орендарю в тимчасове володіння та користування техніку (транспортні засоби), визначену у Договорі, а також зобов`язується забезпечити своїми силами її керування та технічну експлуатацію, а Орендар зобов`язується прийняти в тимчасове володіння та користування техніку під керуванням екіпажу (водіїв) Орендодавця і зобов`язується сплачувати Орендодавцю орендну плату.

Згідно п.1.2. Договору, під технікою в цьому Договорі розуміються автомобілі та причепи до них, марка, державні (реєстраційні) номери яких зазначаються у додатках до цього Договору.

У відповідності п. 5.1. Договору, розмір орендної плати визначається в акті приймання передачі робіт (надання послуг), з ПДВ за кожен місяць оренди.

Пункт 5.3. Договору передбачає, що підписання акту виконаних робіт (наданих послуг) здійснюється помісячно або не пізніше останнього дня місяця в якому техніка повернута Орендодавцю з тимчасового володіння та користування.

Орендна плата сплачується в безготівковому порядку протягом 149-ти банківських днів після підписання акту виконаних робіт (наданих послуг). Орендар має право здійснити авансову оплату (п.5.4. Договору).

Розділ 6.2. Договору передбачає, що Орендар зобов`язується своєчасно сплачувати орендні платежі та нести витрати, що виникають на оплату пального.

Відповідно до п.8.1. договору, у разі порушення своїх зобов`язань за цим Договором, Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором і чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Пункт 8.3. Договору містить норму про те, що у разі прострочення сплати орендних платежів, Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі 0,01 відсотка від суми боргу.

Згідно п.9.1. договору, Орендодавець, який є платником ПДВ зобов`язаний здійснити реєстрацію податкових накладних, а також розрахунку коригування до податкової накладної в разі зменшення суми вартості предмету Договору у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом строку та в спосіб визначений чинним законодавством України.

Договір набув чинності з моменту підписання та діє до 31 грудня 2022 року та повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

Відповідно до Акту №1 приймання-передачі техніки від 01 жовтня 2022 року до Договору оренди техніки (транспортних засобів) з екіпажем №6о/10-22 від 01 жовтня 2022 року, ТОВ «Автошлях-Транс» передав, а ТОВ «Трансзбутсервіс» прийняв в тимчасове володіння та користування на умовах Договору оренди техніки (транспортних засобів) з екіпажем наступну техніку з вказівкою закріплених за нею працівників Орендодавця:

1) автомобіль, марки DAF, державний номер: НОМЕР_1 , водій ОСОБА_1 ;

2) причіп, марки INTER CARS, державний номер: НОМЕР_2 ;

3) автомобіль, марки DAF, державний номер: НОМЕР_3 , водій ОСОБА_2 ;

4) причіп, марки INTER CARS, державний номер: НОМЕР_4 ;

5) автомобіль, марки SHACMAN, державний номер: НОМЕР_5 , водій ОСОБА_3 ;

6) автомобіль, марки SHACMAN, державний номер: НОМЕР_6 , водій ОСОБА_4 . У вказаному акті сторони підтвердили, що техніка передана в технічно справному стані.

Вказана техніка належить ТОВ «Автошлях-Транс».

16 грудня 2022 року сторони підписали Акт №2 приймання-передачі (повернення) техніки до Договору оренди техніки (транспортних засобів) з екіпажем №6о/10-22 від 01 жовтня 2022 року, відповідно до якого ТОВ «Трансзбутсервіс» передав, а ТОВ «Автошлях-Транс» прийняв з тимчасового володіння та користування на умовах Договору оренди техніки (транспортних засобів) з екіпажем наступну техніку з вказівкою закріплених за нею працівників Орендаря:

1) автомобіль, марки DAF, державний номер: НОМЕР_1 , водій ОСОБА_1 ;

2) причіп, марки INTER CARS, державний номер: НОМЕР_2 ;

3) автомобіль, марки DAF, державний номер: НОМЕР_3 , водій ОСОБА_2 ;

4) причіп, марки INTER CARS, державний номер: НОМЕР_4 ;

5) автомобіль, марки SHACMAN, державний номер: НОМЕР_5 , водій ОСОБА_3 ;

6) автомобіль, марки SHACMAN, державний номер: НОМЕР_6 , водій ОСОБА_4 . У вказаному акті сторони підтвердили, що техніка передана в технічно справному стані.

На підтвердження наданих послуг, сторони підписували Акти надання послуг, зокрема:

1)акт надання послуг №31/10 від 31 жовтня 2022 року, відповідно до якого виконавцем (ТОВ «Автошлях-Транс») на користь замовника (ТОВ «Трансзбутсервіс») були виконані наступні роботи (надані такі послуги): Надання в оренду транспортних засобів у жовтні 2022 року.

Загальна вартість робіт (послуг) склала без ПДВ 764 033,17 грн. (сімсот шістдесят чотири тисячі тридцять три гривні сімнадцять копійок), ПДВ 152 806,63 грн. (сто п`ятдесят дві тисячі вісімсот шість гривень шістдесят три копійки), загальна вартість робіт (послуг) із ПДВ 916 839,80 грн. (дев`ятсот шістнадцять тисяч вісімсот тридцять дев`ять гривень вісімдесят копійок). В акті також вказано, що замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконаних робіт (надання послуг) не має.

Відповідно до рахунку №31/10 від 31 жовтня 2022 року, вартість наданих послуг становила 916 839,80 грн.

2) акт надання послуг №30/11 від 30 листопада 2022 року, відповідно до якого виконавцем (ТОВ «Автошлях-Транс») на користь замовника (ТОВ «Трансзбутсервіс») були виконані наступні роботи (надані такі послуги): Надання в оренду транспортних засобів у листопаді 2022 року.

Загальна вартість робіт (послуг) склала без ПДВ 1 303 243,30 грн. (один мільйон триста три тисячі двісті сорок три гривні тридцять копійок), ПДВ 260 648,66 грн. (двісті шістдесят тисяч шістсот сорок вісім гривень шістдесят шість гривень), загальна вартість робіт (послуг) із ПДВ 1 563 891,96 грн. (один мільйон п`ятсот шістдесят три тисячі вісімсот дев`яносто одна гривня дев`ятсот шість копійок).

В акті також вказано, що замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконаних робіт (надання послуг) не має.

Відповідно до рахунку №31/11 від 30 листопада 2022 року, вартість наданих послуг становила 1 563 891,96 грн. (один мільйон п`ятсот шістдесят три тисячі вісімсот дев`яносто одна гривня дев`яносто шість копійок).

3) акт надання послуг №30/12 від 30 грудня 2022 року, відповідно до якого виконавцем (ТОВ «Автошлях-Транс») на користь замовника (ТОВ «Трансзбутсервіс») були виконані наступні роботи (надані такі послуги): Надання в оренду транспортних засобів у грудні 2022 року.

Загальна вартість робіт (послуг) склала без ПДВ 673 389,50 грн. (шістсот сімдесят три тисячі триста вісімдесят дев`ять гривень п`ятдесят копійок), ПДВ 134 677,90 грн. (сто тридцять чотири тисячі шістсот сімдесят сім гривень дев`яносто копійок), загальна вартість робіт (послуг) з ПДВ 808 067,40 грн. (вісімсот вісім тисяч шістдесят сім гривень сорок копійок). В акті також вказано, що замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконаних робіт (надання послуг) не має.

Відповідно до рахунку №30/12 від 30 грудня 2022 року, вартість наданих послуг становила 808 067,40 грн. (вісімсот вісім тисяч шістдесят сім гривень сорок копійок).

Як вбачається із заключної виписки з ПАТ «КБ «Приватбанк», ТОВ «Трансзбутсервіс» оплатив на рахунок позивача кошти у розмірі 1961933 грн. Іншу частину коштів за надані послуги відповідачем сплачено не було.

Судом враховано правову позицію, наведену у постановах Верховного Суду від 26.10.2018 у справі №922/4099/17, від 09.11.2018 у справі №911/3685/17, від 30.01.2019 у справі №905/2324/17, від 08.05.2019 у справі №910/9078/18, від 21.05.2019 у справі №904/6726/17, від 05.06.2019 у справі №905/1562/18, від 10.06.2019 у справі №911/935/18 та від 11.06.2019 у справі №904/2394/18, згідно з якою, з урахуванням конкретних обставин справи, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

На день розгляду справи сума боргу становить 1326866,16 грн.

Відповідно до ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ст. 760 ЦК України).

Згідно ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 762 ЦК України, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, підписання Відповідачем Актів надання послуг без зауважень є беззаперечним доказом того, що: транспортні засоби фактично передавались в оренду та використовувались Відповідачем; якість та стан транспортних засобів відповідали умовам Договору та були прийняті Відповідачем без претензій; вартість послуг оренди за кожен період була узгоджена сторонами та визнана Відповідачем правильною; на момент підписання кожного Акту у Відповідача відсутні будь-які претензії до Позивача щодо виконання Договору.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2024 року у справі №916/379/23, де зазначено, що двосторонній акт свідчить про погоджену дію, шляхом волевиявлення обох сторін правочину та набуття певних цивільних прав та обов`язків.

У постанові Верховного Суду від 03 грудня 2019 року у справі №909/574/18 зазначено наступне: «Зважаючи на викладене, за результатами дослідження та оцінки за правилами статті 86 ГПК України зібраних у справі доказів та обставин у сукупності, з урахуванням ст.ст. 2, 13, 14 ГПК України, апеляційним судом встановлено, що у справі відсутні передбачені умовами договору та нормами чинного законодавства первинні документи - акти приймання-передачі виконаних підрядних робіт, які б підтверджували факт виконання спірних робіт та, відповідно давали підстави для висновку про наявність заборгованості відповідача за договором підряду. Наявні у справі акти виконаних робіт визнані апеляційним судом неналежними доказами, тобто такими, що не дозволяють встановити обставини, які входять в предмет доказування у даній справі (виконання робіт за договором у заявленому обсязі).»

Відтак, у вказаній постанові Верховний Суд вказав на те, що відсутність передбачених договором та чинним законодавством первинних документів (зокрема, актів приймання-передачі виконаних робіт), підписаних уповноваженими представниками обох сторін, унеможливлює встановлення факту виконання робіт та виникнення у замовника грошового зобов`язання.

Верховний Суд наголосив, що саме належним чином оформлені та підписані сторонами акти виконаних робіт є тим первинним документом, який підтверджує факт виконання робіт, їх обсяг, якість та прийняття результату замовником.

У даній справі факт надання послуг та їх прийняття замовником підтверджено належними та допустимими доказами актами наданих послуг.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 1326866,16 грн.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 15922,40 грн відповідно до ст. 129 ГПК України слід віднести на нього.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п.43 постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Аналогічна позиція викладена у п.81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 256 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансзбутсервіс» (вулиця Козацька,98, місто Горохів, Волинська область, 45701, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автошлях Транс» (вулиця Васильківська, 1, офіс 211, місто Київ, 03040, код ЄДРПОУ 42595,16 грн (один мільйон триста двадцять шість тисяч вісімсот шістдесят шість гривень 16 коп.) заборгованості, а також 15922,40 грн. (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот двадцять дві гривні 40 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення підписано 23.12.2025.

Суддя І. О. Гарбар