УХВАЛА

22.12.2025Справа № 910/9246/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Вайз транс

про ухвалення додаткового рішення

у справі № 910/9246/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Вайз транс

до Приватного акціонерного товариства Український конструкторсько-технологічний інститут зварювального виробництва

про припинення договору оренди, стягнення забезпечувальних платежів та орендної плати у розмірі 166 902,60 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Вайз транс про відмову від позову в частині позовних вимог про визнання Договору припиненим, провадження у справі № 910/9246/25 в частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Вайз транс до Приватного акціонерного товариства Український конструкторсько-технологічний інститут зварювального виробництва про припинення договору оренди закрито, позов в частині вимог про стягнення забезпечувальних платежів та орендної плати у розмірі 166 902,60 грн задоволено частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства Український конструкторсько-технологічний інститут зварювального виробництва на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Вайз транс кошти у розмірі 151 222,02 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 194,81 грн, в іншій частині позову відмовлено.

11.12.2025 представником Товариства з обмеженою відповідальністю Вайз транс подано заяву про ухвалення додаткового рішення. В обґрунтування означеної заяви, позивач зазначає про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення та стягнення з Приватного акціонерного товариства Український конструкторсько-технологічний інститут зварювального виробництва на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Вайз транс 33 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Також Товариство з обмеженою відповідальністю Вайз транс зазначає, що судом не вирішено питання про судові витрати та не повернуто позивачу судовий збір у розмірі 1 514,00 грн.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

В свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Відтак, оскільки позивач просить ухвалити додаткове рішення про судові витрати, вирішення питання щодо яких, згідно наведених приписів здійснюється судом без повідомлення учасників справи, суд не призначає судове засідання для розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення.

Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на правничу допомогу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Тобто стороні надано право подати відповідні докази як до закінчення судових дебатів, так і протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Згідно із ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, в підтвердження понесених витрат на правову допомогу у розмірі 33 000,00 грн, позивачем надано Договір про надання правової (правничої) допомоги від 23.07.2025, Акт наданих послуг № 1 від 09.12.2025 на суму 12 000,00 грн., Договір про надання правової допомоги від 19.09.2025, Акт наданих правничих послуг від 01.12.2025 на суму 9 000,00 грн, Договір про надання правової допомоги від 31.10.2025, Акт наданих послуг № 1 від 08.12.2025 на суму 12 000,00 грн. платіжну інструкцію № GN-1456b27a15674 від 11.12.2025 на суму 9 000,00 грн, якою оплачено Акт № 1 від 01.12.2025, платіжну інструкцію № GN-dcb060bb64 від 11.12.2025 на суму 12 000,00 грн, якою оплачено Акт № 1 від 09.12.2025.

Водночас, частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Таким чином, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якими відповідно до приписів ч. 2 ст. 161 ГПК України є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

При цьому, за приписами ч. 2 ст. 124 ГПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що першою заявою по суті спору, є позовна заява, у якій позивачем зазначено, що: «Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які Позивач поніс становить 6 056, 00 грн. сума сплаченого судового збору. Позивач не очікує понести додаткові судові витрати у зв`язку із судовим розглядом справи.».

Отже, як вбачається з матеріалів справи, а саме першої заяви по суті спору позовної заяви, позивач не зазначав про понесення будь-яких витрат на професійну правничу допомогу і не викладав розрахунку таких витрат.

При цьому, подання 14.11.2025 «заяви про судові витрати», у якій позивач зазначає, що не може визначити розмір судових витрат, зазначаючи також про зобов`язання подати докази судових витрат у порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України, не нівелює обставин відсутності як у першій заяві по суті спору, так і в подальших заяв як орієнтовного розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, так і взагалі обставин щодо їх можливого понесення, про що зазначено власноруч позивачем.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, принцип рівності сторін є одним із елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Останній потребує "справедливої рівноваги сторін": кожна сторона повинна мати розумну можливість надати свою позицію в умовах, які не створюють для неї суттєвих незручностей порівняно з іншою стороною (рішення у справі "Івон проти Франції" від 24.07.2003 року, рішення у справі "Нідерест-Хубер проти Швейцарії" від 18.02.1997 року).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд враховує, що зміст положень частини другої статті 124 ГПК України перебуває в межах дискреційних повноважень суду, водночас, враховуючи положення статті 13 ГПК України, не подання позивачем заяви про визначення розміру судових витрат суперечить засадам змагальності сторін, оскільки позбавляє відповідача права надати власні заперечення на визначений позивачем розмір судових витрат, або ж скористатись правом передбаченим ч. 5 ст. 126 ГПК України та заявити клопотання про зменшення розміру судових витрат.

Відтак, з огляду на те, що позивач разом з першою заявою по суті не подав суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом відповідної позовної заяви, як і не заявляв у цілому вимог про стягнення судових витрат, суд відмовляє у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 33 000,00 грн.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 904/4494/18 та постанові Верховного Суду від 04.03.2021 у справі № 916/376/19.

Також Товариство з обмеженою відповідальністю Вайз транс зазначає, що судом не вирішено питання про судові витрати та не повернуто позивачу судовий збір у розмірі 1 514,00 грн, в зв`язку з чим наявні підстави для ухвалення додаткового рішення про повернення судового збору.

Однак, відповідно до частини 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

В свою чергу, ч. 3 ст. Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, повернення судового збору здійснюється за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, а не в порядку ухвалення додаткового рішення, визначеного ст. 244 ГПК України.

При цьому, ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 вже вирішено питання про повернення судового збору, за результатами розгляду клопотання позивача від 28.10.2025.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Вайз транс про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.А. Грєхова