ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2025 р. Справа№ 920/1039/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Майданевича А.Г.

без виклику представників сторін

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Куріпко Маріни Володимирівни

на рішення Господарського суду Сумської області від 08.09.2025

у справі № 920/1039/25 (суддя Котельницька В.Л.)

за позовом Фізичної особи підприємця Пакутінскас Дар`ї Олегівни

до Фізичної особи підприємця Куріпко Маріни Володимирівни

про стягнення 138 120, 00 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець Пакутінскас Дар`я Олегівна звернулася до Господарського суду Сумської області з позовом до фізичної особи - підприємця Куріпко Маріни Володимирівни з позовом про стягнення 138 120, 00 грн попередньої оплати.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 08.09.2025 у справі № 920/1039/25 позов задоволено повністю. Стягнуто з фізичної особи - підприємця Куріпко Маріни Володимирівни на користь фізичної особи - підприємця Пакутінскас Дар`ї Олегівни 138 120,00 грн попередньої оплати.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Фізична особа-підприємць Куріпко Маріна Володимирівна звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 08.09.2025 по справі № 920/1039/25 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не з`ясовано обставини, що мають значення для справи; порушено норми процесуального та неправильно застосвано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено та надано оцінку доводів і доказів відповідача, що підтверджують факт поставки товару відповідачем позивачу, які також є підтвердженням належного повідомлення відповідачем позивачу про готовність товару, та, відповідно, підтвердженням обізнаності позивача про готовність товару. Відповідачем було надано до матеріалів справи належні та достатні докази факту поставки: копії накладних та роздруківка трекінгу з сайту Нової Пошти про відправку 09.05.2025 відповідачем та отримання 11.05.2025 позивачем першої партії товару у кількості 400 штук; копія накладної Нової Пошти про повернення 22.05.2025 позивачем відповідачу першої партії товару.

Судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що позивач жодним чином не заперечувала факт отримання нею від відповідача першої партії товару у кількості 400 штук.

Скаржник вважає, що оскільки відповідь на відзив позивача не містить вказівки на її незгоду з обставиною щодо отримання нею першої партії товару від відповідача, відповідно позивач в силу ч. 4 ст. 165, ч. 3 ст. 166 ГПК України позбавлена права заперечувати проти такої обставини.

Крім того, апелянт зазначив, що суд першої інстанції неправомірно та безпідставно визнав роздруківки повідомлень з месенджеру Telegram неналежними та недопустимими доказами. Посилаючись на положення постанови КГС ВС від 21.06.2023 викладених у справі № 916/3027/21, скаржник зауважив, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2025 матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Куріпко Маріни Володимирівни у судовій справі № 920/1039/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Барсук М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Куріпко Маріни Володимирівни на рішення Господарського суду Сумської області від 08.09.2025 у справі № 920/1039/25 та призначено до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

10.10.2025 до Північного апеляційного господарського суду від фізичної особи підприємця Пакутінскас Дар`ї Олегівни надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого остання просила суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач зазначила, що виготовлення Товариством з обмеженою відповідальністю «Верен Груп» не зумовлює однозначну доставку відповідачем товару позивачу. Щодо скріншотів з месенджеру, наданих позивачем, то відповідач зауважила, що висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за внутрішнім переконанням. Позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, аведених у ст. 96 ГПК України, у подібних правовідносинах.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 03.10.2025 суддю Північного апеляційного господарського суду Кропивну Л.В. тимчасово відсторонено.

Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2025 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.10.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2025 справу № 920/1039/25 прийнято до провадження вищезазначеної колегією суддів.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Фізична-особа підприємець Пакутінскас Дар`я Олегівна (позивач) у спрощений спосіб уклала з Фізичною особою-підприємцем Куріпко Маріною Володимирівною (відповідач) договір поставки товару, а саме:

пакети розміром 250 x 200 x 100, у кількості 1000 штук (вартістю 59,22 грн за 1 шт);

пакети розміром 310 x 260 x 130, у кількості 1000 штук (вартістю 78,90 грн за 1 шт).

Загальна вартість пакетів розміром 250 x 200 x 100 становить 59 220,00 грн; загальна вартість пакетів розміром 310 x 260 x 130 становить 78 900, 00 грн. Наведені обставини підтверджуються рахунком на оплату № 3757 від 14.04.2025 року.

14.04.2025 року позивачем було сплачено у якості повної передоплати грошові кошти на рахунок відповідача у розмірі 138 120, 00 грн, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією № 223.

Однак, як зазначає позивач, з моменту здійснення оплати й до часу звернення до суду з позовною заявою, замовлений у відповідача товар позивачем не був отриманий.

27.06.2025 року позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про виконання зобов`язання, яка була залишена відповідачем без відповіді.

Як зазначає позивач, внаслідок порушення зобов`язання з боку позивача, виконання спірного зобов`язання втратило інтерес для позивача, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою повернення сплачених, як повної передоплати, коштів.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.2 ст. 205 ЦК України, правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц, зазначила, що відповідно до частини другої статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Виходячи з правової природи укладеного правочину, між сторонами склались відносини з поставки товару, які врегульовані § 1 та § 3 Глави 54 ЦК України.

За приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Згідно з ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до вимог частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1,2,3 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Заперечуючи проти позовних вимог відповіда зазначає, що з метою виконання зобов`язання перед позивачем ним було замовлено відповідний асортимент та кількість товару у субпідрядника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Верен Груп», з яким відповідач співпрацює на постійній основі на підставі договору поставки № 01/01-25 від 01.01.2025 року. Перша партія товару в кількості 400 штук була направлена позивачу 09.05.2025 року через перевізника - Нова Пошта, та отримана позивачем 11.05.2025 року. Після отримання вказаної партії товару позивач повідомила відповідача про те, що при огляді отриманого товару було виявлено декілька екземплярів товару з недоліками щодо якості, зокрема, в частині відшарування ламінації, нанесеної на паперові пакети, та без попередження та погодження з відповідачем 22.05.2025 року було повернуто першу партію товару через перевізника ТОВ «Нова Пошта». Відповідач наголошує, що зв`язався з позивачем через месенджер Telegram та запропонував два шляхи вирішення вказаної ситуації: або компенсувати вартість пакетів, які надійшли з відшаруванням ламінації, або при замовленні наступної партії товару відповідач за власний рахунок здійснити виготовлення одиниць товару, що дорівнює кількості товару з виявленими недоліками. Натомість, позивач не надала жодної відповіді на вказані пропозиції та взагалі припинив будь-які комунікації з відповідачем.

Таким чином, відповідач вважає, що ним було виготовлено товар в повному обсязі у повній відповідності до замовлення позивача, а перша партія товару в кількості 400 одиниць була направлена позивачу та отримана ним через Товариство з обмеженою відповідальністю «Верене Груп», про що свідчать накладні перевізника - Нової Пошти. Відповідач вважає, що в силу положень статті 664 ЦК України його обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, а отже, відповідач належним чином виконав власні зобов`язання, внаслідок чого позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому, як зазначає відповідач, в даному випадку у покупця відсутнє право відмовитися від договору, а отже, покупець зобов`язаний був прийняти товар в силу положень статті 689 ЦК України.

Колегією суддів встановлено, що на виконання вимог договору поставки № 15/04-25 від 15.04.2025, укладеного між Товариством з обмеженою відповідльністю «Верен Груп» (постачальник) та фізичною особою підприємцем Куріпко Маріною Володимирівною (покупець), між вказаними сторонами 15.04.2025 укладено замовлення № 3757 на поставку товару, а саме: пакет 250*200*100 у кількості 1000 штук та пакет 310*260*130 у кількості 1000 штук.

Згідно п. 5 замовлення № 3757 зазначено, що оскільки товар за цим замовленням виготовляється на замовлення клієнта покупця (ФОП Пакутінскас Д.О.), постачальник за окремою вказівкою покупця може направити товар безпосередньо на адресу покупця.

В підтвердження виконання своїх зобов`язань відповідач зазначає, що перша партія товару у кількості 400 штук була направлена позивачу 09.05.2025 ТОВ «Верен Груп» через перевізника ТОВ «Нова пошта» та отримана позивачем 11.09.2025, що підтверджується витягом з сайту ТОВ «Нова Пошта» за трек номером 4458.

Водночас, колегією суддів встановлено, що із вказаного витягу неможливо встановити, що і в якій кількості було направлено позивачеві.

Відповідач зазначає, що на підтвердження комунікації з позивачем до матеріалів справи долучено скріншот з профілю позивача в програмі KeyCRM та скріншот з профілю користувача «Darya Брендова оптика» в месенджері Telegram.

Дослідивши скріншоти з програми KeyСRM, колегією суддів встановлено, що у вказаних витягах міститься повідомлення про направлення пакетів у кількост 500 штук, однак зазначене повідомлення було відправлено до укладення між сторонами договору за спірними правовідносинами.

Зі змісту долученої роздруківки з месенджеру Telegram вбачається, що 24 червня відповідачем було надіслано користувачу «Darya Брендова оптика» перше повідомлення. Жодних доказів про те, що зазначені на роздруківці повідомлення надсилались саме позивачу немає.

Відповідно до положень постанови КГС ВС від 21.06.2023 викладених у справі № 916/3027/21, суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст.

Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що роздруківки повідомлення з месенджеру Telegram та KeyСRM не є належними та допустимими доказами поставки товару з боку відповідача.

27.06.2025 позивач направив відповідачу вимогу про надіслання товару за адресою: м. Львів, вул. Беринди, 3, що підтверджується накладною № 974 та описом вкладення у цінний лист від 27.06.2025.

Разом з тим, апелянт зазначає, що факт неотримання відповідачем письмової вимоги позивача підтверджується належним і достатнім доказом роздруківкою трекінгу відправлення з сайту ТОВ «Укрпоша» в якому зазначено, що дане відправлення було повернуто позивачу за закінченням терміну зберігання.

Колегія суддів зазначає, що вимогу від 27.06.2025 щодо обов`язку в 7-денний термін поставити товар, було направлено відповідачу за офіційною адресою місцезнаходження відповідача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: Україна, 42000, Сумська обл., Роменський р-н, місто Ромни, вулиця Соборна, будинок 13А, квартира 36.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що оскільки вищезазначена адреса вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а іншої офіційної адреси сторонами обумовлено не було, позивач мав всі підстави вважати, що саме вищезазначена адреса є офіційною та відповідач має доступ до неї, а отже за даною адресою можна звертатись з офіційними вимогами та зверненнями.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач умови договору щодо поставки товару не виконав, чим порушив свій обов`язок за договором щодо своєчасної поставки товару.

Беручи до уваги викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача 138 120, 00 грн суми попередньої оплати за неотриманий товар є обгрунтвоаною, а тому суд першої інстанції підставно задовольнив позовні вимоги у повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судовий збір, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Куріпко Маріни Володимирівни на рішення Господарського суду Сумської області від 08.09.2025 року у справі № 920/1039/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 08.09.2025 року у справі № 920/1039/25 залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 920/1039/25 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

А.Г. Майданевич