ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
===============================================================
УХВАЛА

17 грудня 2025 року Справа № 915/1938/23

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Мавродій Г.В.

розглянувши заяву №б/н від 27.11.2025 (вх.№16675/25 від 27.11.2025) Комунального підприємства Галицинівський центр первинної медико-санітарної допомоги про розстрочення виконання рішення, у справі

за позовом: Національної служби здоров`я України, пр-т Степана Бандери, 19, м.Київ, 04073,

електронна пошта:

до відповідача: Комунального підприємства Галицинівський центр первинної медико-санітарної допомоги, вул. Центральна, 1, с.Галицинове, Вітовський район, Миколаївська область, 57286

електронна пошта:

про: стягнення грошових коштів у сумі 1 131 690 грн. 17 коп.,-

Комунальне підприємство Галицинівський центр первинної медико-санітарної допомоги звернулось до Господарського суду Миколаївської області з заявою №б/н від 27.11.2025 (вх.№16675/25 від 27.11.2025) в якій просить суд розстрочити виконання рішення на 12 місяців в сумі 1148665,52 грн. (1131 690,17 за рішенням суду + 16 975,35 грн.- судовий збір) рівномірними платежами:

до 11.12.2025 95722,13 грн.;

до 11.01.2026 95722,13 грн.;

до 11.02.2026 95722,13 грн.;

до 11.03.2026 95722,13 грн.;

до 11.04.2026 95722,13 грн.;

до 11.05.2026 95722,13 грн.;

до 11.06.2026 95722,13 грн.;

до 11.07.2026 95722,13 грн.;

до 11.08.2026 95722,13 грн.;

до 11.09.2026 95722,13 грн.;

до 11.10.2026 95722,13 грн.;

до 11.11.2026 95722,13 грн.

В обґрунтування заяви зазначає, що фінансування Комунального підприємства Галицинівський ЦПМСД проводиться за рахунок коштів місцевого бюджету та коштів НСЗУ. Вказує, що у 2025 році був укладений договір про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій з Національною службою здоров`я України на суму 5 973 886,24 грн. за пакетом «Первинна медична допомога» та на суму 7515,00 грн. за пакетом «Супровід та лікування дорослих та дітей, хворих на туберкульоз». За 10 місяців 2025 року надійшло коштів за рахунок НСЗУ 4 947 421,14 грн. Зазначає, що на заробітну плату працівникам комунального підприємства з нарахуваннями використано коштів НСЗУ 4 543 781,93грн. Також, за рахунок коштів НСЗУ в 2025 році заклад проводив оплати послуг для забезпечення належного функціонування підприємства, а саме: з надання доступу до Інтернет, користування системою вводу медичних даних ХЕЛСІ, телефонний зв`язок, заправка картриджів та ремонти принтерів, відключення та підключення систем газопостачання, повірка лічильників; сплата комунальних послуг, поточний ремонт та технічне обслуговування автомобілів; проведення повірки та поточного ремонту медичного обладнання тощо. Зазначає, що у разі примусового виконання судового рішення, підприємству не вистачить коштів для забезпечення нормального функціонування та виплат заробітної плати медичним працівникам. Також, вказує, що Галицинівська територіальна громада знаходиться на межі Миколаївської та Херсонської областей (на території можливих бойових дій), заклад надає медичну допомогу як військовим так і внутрішньо переміщеним особам. Заявник зазначає, що не уникає від виконання рішення суду та з метою дотримання розумного балансу між інтересами позивача та реальними можливостями КП Галицинівський центр первинної медико-санітарної допомоги погасити заборгованість, просить суд розстрочити виконання рішення на 12 місяців рівними платежами.

Ухвалою суду від 02.12.2025 заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд заяви на 17.12.2025. Запропонувано стягувачу у строк до 11.12.2025 надати письмові пояснення на заяву №б/н від 27.11.2025 (вх.№16675/25 від 27.11.2025) Комунального підприємства Галицинівський центр первинної медико-санітарної допомоги про розстрочення виконання рішення.

15.12.2025 на адресу Господарського суду Миколаївської області через систему Електронний суд Національною службою здоров`я України подано заяву б/н від 15.12.2025 (вх. № 17755/25) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 16.12.2025 заяву Національної служби здоров`я України про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції б/н від 15.12.2025 (вх. № 17756/25 від 15.12.2025) - залишено без задоволення.

Боржник через систему «Електронний суд» подав додаткові пояснення у справі від 16.12.2025 (вх.№17940/25 від 16.12.2025) згідно яких надає виписку з банку щодо фінансового стану боржника та платіжну інструкцію про сплату 95 722,13 грн. від 08.12.2025. Також, просить розглянути клопотання за відсутності боржника, клопотання підтримує, просить суд його задовольнити.

Розглянувши в судовому засіданні подану заяву про розстрочення виконання рішення суду, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги заявника, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд зазначає таке.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 14.05.2025 у справі №915/1938/23 позов задоволено. Стягнуто з Комунального підприємства Галицинівський центр первинної медико-санітарної допомоги на користь Національної служби здоров`я України грошові кошти у розмірі 1 131 690,17 грн. та судовий збір у розмірі 16 975,35 грн.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Комунальне підприємство Галицинівський центр первинної медико-санітарної допомоги звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову Національної служби здоров`я України відмовити.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2025 апеляційну скаргу Комунального підприємства Галицинівський центр первинної медико-санітарної допомоги- залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.05.2025 у справі № 915/1938/23 залишено без змін.

Комунальне підприємство Галицинівський центр первинної медико-санітарної допомоги звернулось до Господарського суду Миколаївської області з заявою №б/н від 27.11.2025 (вх.№16675/25 від 27.11.2025) в якій просить суд розстрочити виконання рішення на 12 місяців в сумі 1148665,52 грн. (1 131 690,17 за рішенням суду + 16 975,35 грн.- судовий збір) рівномірними платежами до 11.11.2026.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У відповідності до ст.326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Конституційний Суд України у п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

У пункті 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року у справі №11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду - виконання ухваленого судом рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17 травня 2005 року по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та, що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії §1 ст.6 Конвенції.

Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції ("Іммобільяре Саффі проти Італії", заява №22774/93, §74, ЄСПЛ 1999-V).

Згідно з частинами 1, 5 ст.331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

У відповідності до ч.3, 4 ст.331 ГПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, надання розстрочення виконання судового рішення є процесуальною дією суду, яка вчиняється останнім за встановлення обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 331 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.02.2020 у справі № 922/2191/19.

Визначальним фактором є не тільки винятковість цих випадків, а й їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення. Необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочення виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 21.01.2020 у справі № 910/1180/19 та 03.09.2020 у справі № 905/30/16.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. ч. 1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Отже особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. При цьому розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Господарський процесуальний кодекс України не визначає перелік обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання.

Питання задоволення заяви сторони у справі про розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Оцінюючи доводи заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.

Суд зауважує, що передбачена процесуальним законом можливість розстрочення виконання судового рішення жодним чином не звільняє сторону боржника від виконання взятих на себе зобов`язань та виконання безспірних вимог стягувача, проте, надає сторонам можливість врегулювати питання зі зменшенням ризику негативних наслідків для обох сторін.

В обґрунтування підстав для розстрочення виконання рішення суду відповідач зазначає, що є комунальним підприємством, яке фінансується за рахунок коштів місцевого бюджету та коштів Національної служби здоров`я України. Більша частина коштів, яка надходить на рахунок підприємствам використовується на заробітну плату працівників комунального підприємства. Вказує, що у разі примусового виконання судового рішення підприємству не вистачить коштів для забезпечення нормального функціонування та виплат заробітної плати медичним працівникам. Заявник вказує, що має намір добровільно сплатити суму заборгованості, однак, через скрутне матеріальне становище не має можливості одноразово сплатити стягнуті за рішенням суду суми.

В підтвердження свого фінансового стану відповідачем подано до суду виписку з поточного банківського рахунку № НОМЕР_1 станом на 13.11.2025, згідно якої за клієнтом Галицинівський ЦПМСД КП, на вказаному рахунку рахується залишок коштів (вихідний залишок) в сумі 127 618,36 грн.

Судом враховано, що боржником погашено частину основної заборгованості, заявленої до стягнення та стягнутої судовим рішенням, зокрема перераховано стягувачу грошові кошти в розмірі 95 722,13 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1824 від 08.12.2025.

Також, судом взято до уваги, що відповідач визнає наявність обов`язку сплати позивачу заборгованість згідно судового рішення в повному обсязі, не відмовляється та не ухиляється від такого виконання, а навпаки шукає шляхи та вживає заходи для погашення стягнутої за рішенням суду заборгованості.

Суд зазначає, що позивачем не надано, а наявні матеріли справи не містять, доказів на підтвердження того, у зв`язку із розстроченням виконання рішення суду, позивачу буде завдано збитки або він змушений буде понести додаткові витрати.

Враховуючи викладене вище, суд зазначає, що негайне звернення стягнення грошових коштів з відповідача, можливо й зможе забезпечити виконання рішення, однак з великою вірогідністю негативно вплине на діяльність відповідача, а також на можливість виконання ним своїх функцій, може призвести до блокування роботи відповідача, та відповідно виконання в подальшому грошових зобов`язань, зокрема і перед позивачем.

За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява № 36575/02, ухвала від 07 жовтня 2003 року).

Суд вважає, що розстрочення виконання рішення суду дасть можливість боржнику належним чином розрахуватися зі стягувачем.

Також, судом враховано, що ч.5 ст.331 ГПК України визначено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови .

Приписами ч.5 ст.240 ГПК України встановлено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Як встановлено судом, рішення у справі №915/1938/23 було ухвалено 14.05.2025.

Отже, враховуючи приписи ч. 5 ст. 331 ГПК України, розстрочення виконання судового рішення в даному випадку можливе до 14.05.2026.

З огляду на викладене, враховуючи що відповідач визнає наявність обов`язку сплати позивачу заборгованість згідно судового рішення в повному обсязі, не відмовляється та не ухиляється від такого виконання, а навпаки шукає шляхи та вживає заходи для погашення стягнутої за рішенням суду заборгованості, керуючись принципами розумності та справедливості, беручи до уваги матеріальні інтереси обох сторін, характер здійснюваної ними діяльності, її суспільне значення, враховуючи необхідність дотримання балансу і рівноваги інтересів позивача та відповідача, а також зважаючи на те, що заявник наразі позбавлений можливості одночасно виконати рішення суду у зв`язку з своїм незадовільним, скрутним матеріальним (фінансовим) станом, суд з урахуванням приписів ч.5 ст. 331 ГПК України та часткової оплати коштів, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви боржника та розстрочення виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.05.2025 у справі №915/1938/23 на 5 місяців терміном до 11.05.2026 суму 1 035 968,04 (1 131 690,17 грн. (стягнута сума за рішенням суду) 95 722,13 грн. (часткова сплата) шляхом здійснення платежів на рахунок стягувача за таким графіком:

- до 11 січня 2026 року - 207 193,60 грн;

- до 11 лютого 2026 року 207 193,60 грн;

- до 11 березня 2026 року - 207 193,60 грн;

- до 11 квітня 2026 року - 207 193,60 грн;

- до 11 травня 2026 року - 207 193,64 грн;

При прийнятті даної ухвали судом враховується, що відповідач вже частково погасив перед позивачем існуючу заборгованість за рішенням суду в розмірі 95 722,13 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1824 від 08.12.2025.

Таким чином, сплачені кошти не враховуються при наданні розстрочки у виконанні рішення.

У частині надання розстрочення виконання рішення суду про стягнення судового збору в сумі 16 975,35 грн, правові підстави для задоволення заяви в цій частині відсутні, оскільки судовий збір відноситься до судових витрат, понесених позивачем під час звернення до господарського суду, а не заборгованості за господарським зобов`язанням.

На переконання суду, строк розстрочення виконання рішення у цій справі, не може бути визнаний надмірним і не розглядається як такий, що суперечить вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 Конвенції.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1.Заяву №б/н від 27.11.2025 (вх.№16675/25 від 27.11.2025) Комунального підприємства Галицинівський центр первинної медико-санітарної допомоги про розстрочення виконання рішення задовольнити частково.

2. Розстрочити виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.05.2025 у справі №915/1938/21 на 5 місяців терміном до 11.05.2026 на суму 1 035 968,04 (1 131 690,17 грн. (стягнута сума за рішенням суду) 95 722,13 грн. (часткова сплата) за наступним графіком:

- до 11 січня 2026 року - 207 193,60 грн;

- до 11 лютого 2026 року 207 193,60 грн;

- до 11 березня 2026 року - 207 193,60 грн;

- до 11 квітня 2026 року - 207 193,60 грн;

- до 11 травня 2026 року - 207 193,64 грн;

3. В іншій частині заяви - відмовити.

4. Ухвала є виконавчим документом, який може бути пред`явлено до виконання протягом 3- х років.

Ухвала суду, набирає законної сили у відповідності до ч.2 ст.235 ГПК України.

Ухвала може бути оскаржена у відповідності до п.24 ч.1 ст.255 ГПК України.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалу складено 22.12.2025.

Суддя Н.О. Семенчук