УХВАЛА

10 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/18091/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. -головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І.,

секретаря судового засідання - Кондратюк Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2025 (колегія суддів: Владимиренко С. В., Демидова А. М., Ходаківська І. П.) та рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2025 (суддя Маринченко Я. В.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" про стягнення 1 112 565 450,52 грн,

за участі представників:

позивача - адвоката Лисенка В. О.,

відповідача - адвоката Панченка Ю. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (далі - ТОВ "Нафтогаз Трейдинг", позивач) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", відповідач) про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.

2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору транспортування природного газу від 25.11.2019 № у частині строків сплати грошових коштів за добові небаланси за газові місяці: грудень 2021 року, січень, лютий, березень, травень, червень, липень, серпень, вересень 2022 року та червень 2023 року, в яких загальна вартість щодобових позитивних небалансів перевищувала загальну вартість щодобових негативних небалансів, чим відповідач допустив порушення пунктів 3.1 та 9.4 договору, внаслідок чого позивач нарахував відповідачу 935 427 734,34 грн інфляційних витрат, 177 137 716,18 грн 3 % річних на підставі частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за період із 21.01.2022 по 09.10.2023.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

3. 25.11.2019 між відповідачем (Оператором) та позивачем (Замовником) укладено договір транспортування природного газу від 25.11.2019 № (далі - Договір).

4. На виконання умов Договору відповідач у період із січня по грудень 2020 року, із січня по грудень 2021 року, із січня по вересень 2022 року та у червні 2023 року здійснив врегулювання щодобових небалансів позивача, що підтверджується актами врегулювання щодобових небалансів за вказані газові місяці.

5. Позивачем проведено розрахунки із відповідачем за добові газові небаланси за газові місяці, в яких загальна вартість щодобових небалансів перевищувала загальну вартість щодобових позитивних небалансів, наступним чином:

- плата за добовий небаланс газовий місяць - червень 2021 року була сплачена позивачем у повному обсязі 14.07.2021 шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 16 446 315,16 грн;

- плата за добовий небаланс газовий місяць - листопад 2020 року була сплачена позивачем у повному обсязі 15.12.2020 шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 1 495 619,71 грн;

- зобов`язання позивача перед відповідачем зі сплати за добовий небаланс за газовий місяць - квітень 2022 року були припинені у повному обсязі шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі вимог заяв позивача від 23.05.2022 № 125/4/2-1796.

6. У свою чергу відповідач у повному обсязі провів розрахунки із позивачем за добові небаланси за газові місяці грудень 2021 року, січень, лютий, березень, травень-вересень 2022 року та червень 2023 року. Проте такі розрахунки було проведено з порушенням строку оплати, визначеного Договором.

7. Факт проведення розрахунків між сторонами за добові небаланси (у тому числі відповідні дати їх здійснення) підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, довідкою Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" від 19.10.2023 № 15932/36802/2023; листом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" від 29.09.2023 № 16/2-09/62587/2023 з реєстрами надходжень та перерахувань; заявами позивача про зарахування однорідних зустрічних вимог від 25.01.2022 № 125/1-459, від 21.03.2022 № 125/4/2-1050, від 23.05.2022 № 125/4/2-1796, від 20.06.2022 № 125/4/2-2421, від 20.07.2022 № 125/4/2-2965, від 16.08.2022 № 125/4/2-4109, від 19.09.2022 № 125/4/2-4633, від 18.10.2022 № 125/4/2-5027, від 17.11.2022 № 125/4/2-5331, від 19.12.2022 № 125/4/2-5707, від 18.01.2023 № 125/4/2-188, від 17.02.2023 № 125/4/2-713, від 20.03.2023 № 125/4/2-2927, від 18.04.2023 № 125/4/2-3549, від 17.05.2023 № 125/4/2-4310, від 16.06.2023 № 125/4/2-5148, від 17.07.2023 № 125/4/2-6054, від 18.08.2023 № 125/4/2-7219, від 20.09.2023 № 125/4/2-8366; актами звірки розрахунків станом на 31.12.2022, 31.03.2023, 30.06.2023.

8. Враховуючи умови пунктів 3.1, 9.4 Договору (якими встановлено строк та порядок оплати у випадку, якщо загальна вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових негативних небалансів Замовника протягом звітного газового місяця), а також здійснене відповідачем через інформаційну платформу повідомлення позивача про розмір грошових коштів, які підлягають виплаті позивачу (шляхом надіслання позивачу актів врегулювання щодобових небалансів за спірні газові місяці), судом встановлено, що відповідач мав здійснити виплату грошових коштів за добові небаланси за спірні газові місяці у наступні строки: за грудень 2021 року - до 20.01.2022 включно; за січень 2022 - до 21.02.2022 включно; за лютий 2022 року - до 21.03.2022 включно; за березень 2022 року - до 20.04.2022 включно; за травень 2022 року - до 21.06.2022 включно; за червень 2022 року - до 20.07.2022 включно; за липень 2022 року - до 22.08.2022 включно; за серпень 2022 року - до 21.09.2022 включно; за вересень 2022 року - до 20.10.2022 включно; за червень 2023 року - до 20.07.2023 включно.

9. Дати, які є наступними за встановленими вище датами оплат, є початком періодів прострочення відповідачем грошового зобов`язання щодо оплати за добові небаланси за спірні газові місяці: грудень 2021 року, січень, лютий, березень, травень-вересень 2022 року, червень 2023 року. Кінцевими датами періодів прострочення є дати, які передують встановленим вище датам, у які відповідач здійснив перерахування коштів оплати за добові небаланси або у які було припинено зобов`язання відповідача перед позивачем шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі відповідної заяви.

10. Отже, відповідач здійснив оплату грошових коштів за добові небаланси за газові місяці: грудень 2021 року, січень, лютий, березень, травень-вересень 2022 року, червень 2023 року, із порушенням строку, встановленого Договором.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

11. Суди розглядали справу неодноразово.

12. Господарський суд міста Києва рішенням від 29.04.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2024, позов задовольнив та стягнув із відповідача на користь позивача 177 137 716,18 грн - 3 % річних, 935 427 734,34 грн - інфляційних втрат.

13. Верховний Суд постановою від 01.10.2024 касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2024 у справі № 910/18091/23, відкрите на підставі пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), закрив; касаційну скаргу ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" задовольнив частково; оскаржувані судові рішення скасував у частині стягнення 177 137 716,18 - 3 % річних; справу № 910/18091/23 у скасованій частині передав на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

14. Підставою скасування судових рішень стало недослідження наявності у цій справі підстав та обставин для зменшення процентів річних, ненадання оцінки у зазначеному контексті доводам сторін спору та залишення нерозглянутим відповідного клопотання учасника справи по суті.

15. Останнім рішенням Господарського суду міста Києва від 03.07.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2025, позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 177 137 716, 18 грн задоволено.

16. Судами перевірено правильність нарахування позивачем відповідачу 3 % річних та встановлено, що розрахунок є арифметично правильним та таким, що відповідає приписам частини другої статті 625 ЦК України. Відповідач свого контррозрахунку 3 % річних суду не навів.

Короткий зміст касаційної скарги

17. 21.10.2025 ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення з відповідача на користь позивача 175 366 339,03 грн 3 % річних та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині; судові витрати покласти на позивача.

18. Підставою касаційного оскарження скаржник визначив пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, наполягаючи на тому, що суди першої та апеляційної інстанцій застосували статті 614, 625 ЦК України та статтю 233 Господарського кодексу України без урахування висновків щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 03.11.2023 у справі № 910/6379/22, від 01.10.2020 у справі № 904/5610/19 та від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

19. Скаржник також зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували вказівки Верховного Суду у цій справі та аргументи відповідача, якими обґрунтовано підстави для зменшення розміру 3 % річних.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

20. Позивач у відзиві просить касаційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Позиція Верховного Суду

21. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

22. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

23. Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справі залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

24. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

25. Тобто відповідно до положень згаданої норми касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

26. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який було сформульовано у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема і пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

27. При цьому з-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

28. Подібність правовідносин суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

29. Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення (див. зокрема, підхід у частині оцінювання спірних правовідносин на предмет подібності, який застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19).

30. Водночас суд касаційної інстанції зазначає, що слід виходити також із того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

31. Проаналізувавши наведені скаржником підстави касаційного оскарження відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, судова колегія виходить із такого.

32. У постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, Велика Палата Верховного Суду зробила загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, тоді як підстави для такого зменшення процентів річних суд повинен установлювати в кожному конкретному випадку. Адже законодавство не містить переліку підстав для зменшення процентів річних. Такими підставами можуть бути, зокрема, дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу, а також інші підстави, підтверджені конкретними обставинами справи. Заявляти про наявність підстав для зменшення процентів річних та доводити, що вони підтверджуються конкретними обставинами справи, має саме боржник, а суд з огляду на наявні в матеріалах справи докази має надати оцінку обґрунтованості таких доводів та вирішити питання про можливість зменшення процентів річних. При вирішенні питання про зменшення процентів річних суд має враховувати принципи розумності, справедливості, пропорційності та дотримуватись балансу між інтересами боржника і кредитора.

33. У справі № 902/417/18 Верховний Суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру відсотків річних, оскільки сторони у договорі змінили їх розмір з 3 % до 40 % та 96 % залежно від тривалості прострочення оплати за договором, і констатував, що коли договором встановлено розмір відсотків річних - 40 % та 96 %, то невиконання зобов`язання стає більш вигідним для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, а, відповідно, в таких випадках суд вправі зменшити розмір відсотків річних, який стягується з боржника.

34. У справі, що переглядається, сторони не змінювали встановлений статтею 625 ЦК України розмір 3 % річних. Місцевий господарський суд, із яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про наявність правових підстав для нарахування за визначений позивачем період 3 % річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Також суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зменшення 3 % річних, оскільки відповідальність, передбачена положеннями статті 625 ЦК України, у вигляді обов`язку боржника сплатити 3 % річних, не є штрафною санкцією, а є мірою відповідальності, що носить компенсаторний характер і пов`язана з особливою природою грошей, що мають властивість знецінюватись.

35. Судом апеляційної інстанції також було враховано правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, в якому Велика Палата конкретизувала правовий висновок, викладений у її постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, та виснувала, що 3 % річних є законодавчо встановленим і мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому розмір процентів річних, який становить 3 % річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.

36. У справі № 910/6379/22 судами не вирішувалось питання щодо зменшення розміру 3 % річних і Верховним Судом не наводились відповідні правові висновки.

37. Тоді як у справі № 904/5610/19 було враховано правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, який наразі конкретизований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24.

38. З огляду на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 не заслуговують на увагу аргументи скаржника про те, що суди попередніх інстанцій не врахували вказівки Верховного Суду у цій справі та аргументи відповідача, якими обґрунтовано підстави для зменшення розміру 3 % річних, оскільки в оскаржуваних судових рішеннях суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, на виконання вказівок касаційного суду розглянув клопотання відповідача та відмовив у його задоволенні з мотивів, які відповідають вказаній позиції Верховного Суду.

39. Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

40. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Судові витрати

41. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, судові витрати покладаються на скаржника (стаття 129 ГПК України).

Керуючись статтями 234, 235, 240, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2025 у справі № 910/18091/23 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя Л. І. Рогач