РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.12.2025Справа № 910/11757/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Стромат Бетон»

до Приватного акціонерного товариства фірма «Фундамент»

про стягнення 42132,25 грн

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Стромат Бетон» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства фірма «Фундамент» про стягнення 42132,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем порушено умови укладеного між сторонами Договору поставки №ПБ/2023/12/011 бетонних сумішей готових, будівельних розчинів та залізобетонних виробів, фігурних елементів мостіння від 06.12.2023 в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 27405,68 грн. Окрім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 8264,04 грн, інфляційні втрати у розмірі 3620,92 грн та 10% річних у розмірі 2841,61 грн. Також, позивачем заявлено клопотання про встановлення для органу (особи), що здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва нарахування пені на суму основного боргу до виконання рішення в частині стягнення боргу в сумі 27405,68 грн.

Відповідач заперечив проти задоволення позову, вказавши, що у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем, оскільки відповідачем було сплачено позивачу грошові кошти згідно Договору на загальну суму 32405,69 грн, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями та актом звіряння взаємних розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.12.2023 між позивачем (далі постачальник) та відповідачем (далі покупець) укладено Договір поставки бетонних сумішей готових, будівельних розчинів та залізобетонних виробів, фігурних елементів мостіння №ПБ/2023/12/011 (далі Договір) відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупцю на умовах цього Договору, а Покупець зобов`язується прийняти та своєчасно оплатити товар, в асортименті та за цінами, визначеними сторонами в видаткових накладних. (п.1.1. Договору)

Згідно п.2.3. Договору датою поставки і датою переходу права власності є дата зазначена в видатковій накладній.

Відповідно до п.4.2. Договору покупець здійснює оплату товару шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок Постачальника протягом 14 календарних днів з дати поставки товару. Але незалежно від строку оплати, Покупець повинен повністю сплатити поставлений товар до закінчення строку дії Договору. Датою платежу є дата зарахування коштів на рахунки Постачальника.

Пунктами 1.1., 1.2. Додаткової угоди №1 до Договору сторони передбачили, що починаючи з 01.07.2024 при виконанні умов Договору оформлення наступних документів буде здійснюватися в формі електронних документів. Сторони погодили оформлювати електронні документи, шляхом накладення кваліфікованих або удосконалених електронних підписів, кваліфікованих електронних печаток (за наявності) та здійснювати обмін через систему електронного документообігу SmartSign зокрема, але не виключно, систему електронного документообігу M.E.Doc.

Положеннями ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов Договору було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 29856,07 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних №1/15165 від 20.08.2024 на суму 15994,75 грн, №1/15289 від 21.08.2024 на суму 13861,32 грн, які підписані представниками позивача та відповідача.

Згідно ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 527 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Строк виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати поставленого товару за видатковими накладними №1/15165 від 20.08.2024 та №1/15289 від 21.08.2024 є таким, що настав, втім відповідачем в порушення взятих на себе зобов`язань не було здійснено оплату у встановлені Договором строки.

За твердженням позивача, за поставлений товар відповідач розрахувався частково сплативши 2450,39 грн (по видатковій накладній № 1/15165 вiд 20.08.2024), внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у загальному розмірі 27405,68 грн.

Разом з тим, на підтвердження оплати відповідачем поставленого позивачем товару за вищевказаними документами, відповідачем надано суду платіжні інструкції №584 від 15.09.2025 на суму 5000 грн та №625 від 22.09.2025 на суму 27405,69 грн із відповідними призначеннями платежів.

Так, судом встановлено, що поставлений позивачем товар за видатковими накладними №1/15165 від 20.08.2024 на суму 15994,75 грн та №1/15289 від 21.08.2024 на суму 13861,32 грн оплачено відповідачем в повному обсязі.

Вказане також підтверджується наявним в матеріалах справи актом звіряння взаємних розрахунків від 23.09.2025 із відмітками про накладання електронних підписів представників позивача та відповідача.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі. Одночасно слід зазначити, що предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 13/51-04, а також у постанові Верхового суду від 29.06.2021 у справі №907/551/17).

Так, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що предмет спору в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 27405,68 грн був відсутній і до порушення провадження у даній справі, оскільки останню оплату відповідачем здійснено 22.09.2025, а провадження у справі 910/11757/25 відкрито 23.09.2025, а відтак у суду відсутні підстави для задоволення позову у цій частині.

Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача пені у розмірі 8264,04 грн, інфляційних втрат у розмірі 3620,92 грн та 10% річних у розмірі 2841,61 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. (частина 3 статті 549 ЦК України).

Згідно з п.5.2. Договору в разі невчасного внесення Покупцем належної плати за поставлений товар, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також 10% річних від простроченої суми. Нарахування пені за цим договором не припиняється через шість місяців з дня, коли відповідне зобов`язання має бути виконане. Відповідно до ст.259 Цивільного кодексу України, із змінами і доповненнями, сторони погодили, що для вимог про стягнення пені за цим договором встановлюється строк позовної давності 3 роки.

Частиною 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені, інфляційних втрат та 10% річних, судом встановлено, що надані розрахунки містить арифметичні неточності.

Здійснивши власні розрахунки пені, інфляційних втрат та 10% річних, враховуючи межі заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 10% річних у розмірі 2841,61 грн, інфляційні втрати у розмірі 3620,92 та пеня у розмірі 8251,30 грн.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Щодо заявленого позивачем клопотання про встановлення для органу (особи), що здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва нарахування пені на суму основного боргу до виконання рішення в частині стягнення боргу в сумі 27405,68 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Так, оскільки сума основного боргу сплачена відповідачем до порушення провадження у дані справі, суд дійшов висновку, що клопотання позивача про нарахування пені на суму основного боргу до виконання рішення в частині стягнення боргу в сумі 27405,68 грн задоволенню не підлягає.

З урахуванням положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати на сплату судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства фірма «Фундамент» (02002, м. Київ, вул. Раїси Окіпної, буд. 4-Б, ідентифікаційний код: 01416332) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Стромат Бетон» (03680, м. Київ. вул. Пшенична, буд. 2, ідентифікаційний код: 45327709) 10% річних у розмірі 2841 (дві тисячі вісімсот сорок одна) грн 61 коп., інфляційні втрати у розмірі 3620 (три тисячі шістсот двадцять) грн 92 коп., та пеню у розмірі 8251 (вісім тисяч двісті п`ятдесят одна) грн 30 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 845 (вісімсот сорок п`ять) грн 97 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 24.12.2025.

Суддя Я.В. Маринченко