ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2025 р. Справа№ 910/4971/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

секретар

судового засідання Рибчич А.В.

за участю

представників:

від позивача Чичка О.О.

від відповідача Кузнецов І.С.

розглянувши апеляційну скаргу Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій

на рішення Господарського суду м. Києва від 21.08.2025 р. (повний текст складено 29.08.2025 р.)

у справі № 910/4971/25 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УМТК Трейд"

про стягнення 19246960,73 грн,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2025 року Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УМТК Трейд" про стягнення 19246960,73 грн, з яких: 1301203,55 грн неустойки за порушення строків виконання зобов`язань, 4349861,24 грн штрафу за прострочення понад 15 календарних днів, 13595895,94 грн штрафу за невиконання зобов`язань в повному обсязі.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору № 187 від 28.06.2024 р. належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної поставки товару, у зв`язку з чим позивачем нараховано штрафні санкції у вказаному вище розмірі.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 21.08.2025 р. у справі № 910/4971/25 позов Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "УМТК Трейд" на користь Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій штрафні санкції у розмірі 9521511,45 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням, Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій 18.09.2025 р. у встановлений процесуальний строк через систему Електронний суд подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі позивач вказує на те, що суд першої інстанції, встановивши факт порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо строків поставки товарів, безпідставно зменшив штрафні санкції, які були нараховані у відповідності до умов укладеного договору.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2025 р. апеляційну скаргу Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій у справі № 910/4971/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2025 р. апеляційну скаргу Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій залишено без руху та надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2025 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій та призначено справу № 910/4971/25 до розгляду на 04.11.2025 р.

У судовому засіданні 04.11.2025 р. представники сторін надали усні пояснення по суті апеляційної скарги, після чого у судовому засіданні оголошено перерву до 09.12.2025 р.

У судовому засіданні 09.12.2025 р. представники сторін у судових дебатах підтримали свої пояснення по суті апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

28.06.2024 р. між Управлінням забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УМТК Трейд" (далі постачальник) було укладено договір № 187 (далі договір).

Відповідно до п. 1.1 постачальник зобов`язується у 2024 році поставити у власність замовнику костюм літній повсякденний робочий (згідно з ДК 021:2015 код 18130000-9 Спеціальний робочий одяг) (далі продукція) в кількості, комплектації та якості згідно із специфікацією на продукцію до договору (додаток № 1 до договору), що є невід`ємною частиною договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити продукцію на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору закупівля продукції здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 р. № 1178 Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України Про публічні закупівлі, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування зі змінами.

Як передбачено п. 2.1 договору, ціна договору становить 67979479,68 грн, в тому числі ПДВ 11329913,28 грн, відповідно до тендерної пропозиції ідентифікатора закупівлі UA-2024-04-18-013125-а та специфікації.

У відповідності до п. 3.2 договору продукція має бути поставлена замовнику у повному обсязі до 30.11.2024 р. включно. За погодженням сторін допускається дострокова поставка продукції окремими партіями або продукції у повному обсязі, про що постачальник повинен повідомити замовника письмово за три робочих дні та узгодити дату поставки.

За п. 3.5 договору датою виконання постачальником зобов`язань щодо поставки продукції є дата підписання замовником акту приймання-передачі продукції та видаткової накладної за договором.

Відповідно до п. 8.3 договору за порушення строків виконання зобов`язань, зазначених у п. 3.2 договору, з постачальника стягується неустойка у розмірі 0,1%, вартості продукції, з яких допущено прострочення виконання за кожний календарний день прострочення, а за прострочення понад п`ятнадцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості. У випадку порушення строку поставки продукції нарахування неустойки починається з наступного дня після визначеної договором дати поставки продукції за весь період прострочення зобов`язання.

Згідно з п. 8.5 договору, у разі неправомірної односторонньої відмови постачальника від виконання своїх зобов`язань за договором (та/або неможливістю їх виконання), постачальник зобов`язаний сплатити замовнику штраф у розмірі 20% ціни договору.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання та реєстрації в Державній казначейській службі України та діє до 20 грудня 2024 року, а в частині виконання зобов`язань з оплати за цим договором до повного виконання (п. 11.1 договору).

Відповідно до п. 14.10 договору істотні умови цього договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань у повному обсязі, крім випадків, визначених у п. 19 Особливостей постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування» № 1178 від 12.10.2022 р. (зі змінами) з урахуванням змін та доповнень.

На виконання умов укладеного договору відповідач здійснив поставку, а позивач прийняв товар на загальну суму 33521644,80 грн, що підтверджується підписаними обома сторонами актами приймання-передачі та видатковими накладними, а саме:

- видаткова накладна № 390 від 10.12.2024 р. та акт приймання-передачі продукції № 390/1 від 10.12.2024 р. на суму 5838604,80 грн;

- видаткова накладна № 392 від 20.12.2024 р. та акт приймання-передачі продукції № 392/1 від 20.12.2024 р. на суму 27683040,00 грн.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, здійснив поставку товару на суму 33521644,80 грн з порушенням строку, передбаченого умовами укладеного договору, а іншу частину продукції взагалі не поставив, тому з відповідача мають бути стягнути штрафні санкції, які передбачені нормами чинного законодавства та умовами укладеного договору.

За змістом ст. 193 ГК України, в редакції станом на момент спірних правовідносин, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ст. 662 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Статтею 692 ЦК України унормовано, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За прострочення виконання зобов`язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 1301203,55 грн неустойки за порушення строків виконання зобов`язань.

Як було встановлено вище, відповідач здійснив поставку частини товару позивачу з порушенням строків, передбачених умовами укладеного договору, та частину товару взагалі не поставив.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ч. 5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Враховуючи умови укладеного між сторонами договору, а також вимоги чинного законодавства, відповідач мав поставити товар за договором на загальну суму 67979479,68 грн не пізніше 02.12.2024 р.

Отже, починаючи з 03.12.2024 р., відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання з поставки товару.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення виконання зобов`язання, а день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені (постанова Верховного Суду від 07.02.2024 р. у справі № 910/5436/22).

З розрахунку позивача вбачається, що останнім було неправильно визначено початок періоду нарахування неустойки, оскільки кінцевий строк поставки (30.11.2024 р.) припав на вихідний день суботу, відтак останнім днем виконання зобов`язання є понеділок (02.12.2024 р.), а з урахуванням положень п. 8.3 договору нарахування неустойки має починатися з наступного дня після кінцевої дати поставки, а саме з 03.12.2024 р.

Таким чином, судова колегія погоджується з перерахунком місцевого суду, відповідно до якого обґрунтованим є нарахування неустойки у розмірі 0,1% вартості продукції, з яких допущено прострочення виконання за кожний календарний день прострочення у загальному розмірі 1097265,11 грн, а саме:

- на суму 67979479,68 грн за період з 03.12.2024 р. по 09.12.2024 р. у розмірі 475856,36 грн

- на суму 62140874,88 грн за період з 10.12.2024 р. по 19.12.2024 р. у розмірі 621408,75 грн.

Також позивач нарахував та росить стягнути з відповідача 4349861,24 грн штрафу за прострочення понад 15 календарних днів та 13595895,94 грн штрафу за невиконання зобов`язань в повному обсязі.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Крім цього, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 р. у справі № 917/194/18, від 09.02.2018 р. у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 р. у справі № 911/1351/17, від 25.05.2018 р. у справі № 922/1720/17.

Враховуючи те, що у матеріалах справи відсутні докази повного виконання відповідачем умов договору щодо поставки товару на загальну суму 67979479,68 грн, позивачем обґрунтовано нараховано штраф на підставі п. 8.3 та п. 8.5 договору, оскільки це види порушень зобов`язань за договором.

Здійснивши перевірку наведених позивачем у позовній заяві розрахунків штрафів, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вони є арифметично правильними, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 4349861,24 грн штрафу за прострочення понад 15 календарних днів та 13595895,94 грн штрафу за невиконання зобов`язань в повному обсязі є обґрунтованими.

Разом з цим, Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який затверджений відповідним Законом України від 24.02.2022 р., у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні із 24.02.2022 р. було введено воєнний стан.

Згідно з листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0.-7.1 від 28.02.2022 р., у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану з 05 години 30 хвилини 24 лютого 2022 року, Торгово-Промислова палата підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по договору, виконання яких настало згідно з умовами договору і виконання яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

Як передбачено ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

У відповідності до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до п. 9.1 укладеного договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін. До обставин непереборної сили належать обставини, визначені Законом України Про торгово-промислові палати в Україні.

Згідно з п. 9.2 договору сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом трьох робочих днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

Як передбачено п. 9.3 договору, доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України постраждалій стороні за цим договором

Відповідач вказує, що повідомив позивача про настання обставин непереборної сили листом № 11/49 від 18.11.2024 р.

Також відповідач посилається на сертифікат Київської обласної (регіональної) Торгово-промислової палати від 17.12.2024 р. № 3200-24-2311, відповідно до якого форс-мажорними обставинами вважається: військова агресія Російської Федерації проти України, що стала підставою для введення воєнного стану, як наслідок: загальна військова мобілізація, продовження дії правового режиму воєнного стану, введення комендантської години, постійні масовані ракетні та артилерійські обстріли, пошкодження об`єктів енергетичної інфраструктури у м. Києві та Київської області, що спровокувало дефіцит енергопотужностей та вимушене обмеження споживання електроенергії, збільшення кількості та тривалості повітряних тривог, в зв`язку з цим унеможливлення виконання роботи тривалий час, що стало перешкодою для здійснення виробничих процесів, сповільнення (призупинення) здійснення господарської діяльності та унеможливлення виконання зобов`язань за укладеними договорами.

Договір між сторонами було укладено 28.06.2024 р. та на момент укладення цього договору майже всі перелічені у вказаному вище сертифікаті обставини існували тривалий час, починаючи з 24.02.2022р., а тому відповідач повинен був усвідомлювати всі ризики ведення підприємницької діяльності в Україні під час дії воєнного стану.

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (постанови Верховного Суду від 14.02.2018 р. у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 р. у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 р. у справі № 905/55/21).

Таким чином, засвідчені сертифікатом Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати № 3200-34-2311 від 17.12.2024 р. форс-мажорні обставини не звільняють відповідача від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань, оскільки дані обставини існували на момент укладення договору, що, в свою чергу, суперечить п. 9.1 договору.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, колегія зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України, в редакції станом на момент спірних правовідносин, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Системний аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України свідчить, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання господарським судом оцінки поданим учасниками справи доказам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим з огляду на інтереси сторін, які заслуговують на увагу, ступінь виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначність прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, негайне добровільне усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 03.10.2019 р. у справі № 914/2202/18, від 12.09.2019 р. у справі № 910/10427/18, від 11.09.2019 р. у справі № 905/2149/18.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 216 ГК України, в редакції станом на момент спірних правовідносин, застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання. Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції.

За ч. ч. 1, 2 ст. 217 ГК України, в редакції станом на момент спірних правовідносин, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18).

Враховуючи інтереси обох сторін, зазначених відповідачем причин та обставин несвоєчасного виконання договірних зобов`язань з поставки товару, зважаючи на відсутність у матеріалах справи належних доказів на підтвердження факту понесення позивачем збитків внаслідок допущеного відповідачем прострочення, враховуючи діяльність відповідача, а також враховуючи значний розмір та невідповідність такого розміру стягуваних штрафних санкцій наслідкам порушення відповідачем зобов`язання, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства (справедливість, добросовісність, розумність), колегія судів погоджується з висновком місцевого суду про необхідність зменшення розміру нарахованих позивачем штрафних санкцій на 50% від обґрунтованого їх розміру.

Як було встановлено вище, обґрунтованими є нарахування позивачем 19043022,29 грн штрафних санкцій, з яких: 1097265,11 грн неустойки за порушення строків виконання зобов`язань, 4349861,24 грн штрафу за прострочення понад 15 календарних днів, 13595895,94 грн штрафу за невиконання зобов`язань в повному обсязі.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 9521511,45 грн, що становить 50% від суми визнаних судом обґрунтованими вимоги у розмірі 19043022,29 грн.

Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 276 ГПК передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 21.08.2025 р. у справі № 910/4971/25 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 21.08.2025 р. у справі № 910/4971/25 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24.12.2025 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко