ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/3471/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Мусієнко О.О.

за участі секретаря судового засідання Дробиш К.А.,

дослідивши матеріали справи

за позовом: Фермерського господарства Арій (19842, Черкаська обл., Драбівський р-н, с. Драбово-Барятинське, вул. Суворова, 9)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Харвестінг (65047, м. Одеса, вул. Грушевського Михайла, буд. 39-И, приміщення 4)

про стягнення 169 519, 80 грн

у відкритому судовому засіданні

представники сторін:

від позивача: Севастьянова А.В.;

від відповідача: Лушкін М.Ю. (брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду).

Судове засідання 15.12.2025 проведено в порядку ст. 197 ГПК України в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

27.08.2025 Фермерське господарство Арій (далі ФГ Арій, позивач) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом, сформованим у системі Електронний суд (вх. № 3563/25 від 27.08.2025), про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Харвестінг (далі ТОВ Харвестінг, відповідач) безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 167 200 грн, інфляційних збитків на загальну суму 1000, 52 грн, трьох відсотків річних на загальну суму 1306, 00 грн та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Протокольними ухвалами Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 та від 24.11.2025 відкладався розгляд справи.

У судовому засіданні 03.11.2025 оголошено перерву до 24.11.2025 о 10:30 у відповідності до ст. 216 ГПК України.

В судовому засіданні 08.12.2025 після судових дебатів суд в порядку ст. 219 ГПК України відклав ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення 12.12.2025 о 09:30, про що постановив протокольну ухвалу.

Однак, судове засідання 12.12.2025 не відбулося у зв`язку з тим, що системою цивільної оборони у м. Одесі та Одеській області було оголошено повітряну тривогу.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.12.2025 повідомлено учасників справи про судове засідання, призначене на 15.12.2025 об 11:15, в якому відбудеться проголошення судового рішення.

15.12.2025 судом оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

3. Позиція учасників справи.

Доводи позивача ФГ Арій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем 27.11.2024 укладено договір поставки сільськогосподарської техніки, що була у вжитку № 27/11-24 та підписано специфікацію, яка є додатком № 1 до даного договору, та якою затверджено характеристику, кількість, номенклатуру й загальну вартість партії товару, що поставляється, а саме: комбайн сільськогосподарський зернозбиральний, без жниварки, що використовувався, марки «JOHN DEER» 9760STS, календарний рік виготовлення 2005, серійний номер НО9760S712509, торгівельна марка «John Deer», країна виробництва США, кількість 1, сума з ПДВ 3 385 800 грн.

Зазначає про погодження сторонами всіх істотних умов договору та узгодження ціни товару в специфікації, що становить 3 385 800 грн з ПДВ.

Позивач перерахував кошти в сумі 3 553 000 грн, у т.ч. ПДВ 592 166, 67 грн згідно рахунку на оплату № 11 від 11.03.2025, що підтверджується платіжною інструкцією № 558 від 12.03.2025.

25.03.2025 позивач отримав товар, тобто свої зобов`язання за договором сторони виконали, і в силу норм Цивільного Кодексу України та п. 8.1. договору останній припинився його виконанням. Однак, сума товару, що погоджена сторонами в специфікації та сума, яка зазначена відповідачем в рахунку відрізняється на 167 200, 00 грн. Вважає, що відповідач отримав грошові кошти у розмірі 167 200, 00 грн безпідставно, поза договором.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо повернення безпідставно отриманих коштів від 15.05.2025 № 27, однак відповідач відмовився сплачувати надмірно перераховані кошти, зазначивши, що така сума була вказана в рахунку у зв`язку зі зміною курсу валют станом на день виставлення рахунку, про що свідчить лист № 43 від 04.06.2025.

Правову позицію позивач обґрунтовує приписами ч. 1 ст. 202, ст. ст. 509, 530, 599, 612, 625, 626, 627, 628, 629, 712, 1212 ЦК України.

У відповіді на відзив, сформованій у системі «Електронний суд» 06.10.2025 (вх. № 31110/25 від 07.10.2025), позивач вказує, що не заперечує договірних відносин між сторонами та отримання ним комбайну сільськогосподарського зернозбирального, без жниварки, б/у марки «JOHN DEER» 9760STS, однак акт приймання передачі не підписувався сторонами. Зазначає про наявні у нього та у відповідача оригінали в паперовому вигляді, підписані сторонами та скріплені печатками, а саме: договору поставки сільськогосподарської техніки, що була у вжитку № 27/11-24, специфікації від 27.11.2024 та рахунку на оплату № 11 від 11.03.2025 на суму 3 553 000 грн. Жодних інших документів позивач не підписував; під час отримання товару акт приймання-передачі сторонами підписаний не був; відповідач мав направити позивачу підписаний акт приймання-передачі комбайну, видаткову накладну та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, однак станом на 03.10.2025 вказані документи так і не направлені.

Повідомляє, що комбайн сільськогосподарський зернозбиральний, без жниварки, що використовувався, марки «JOHN DEER» 9760STS, календарний рік виготовлення 2005, серійний номер НО9760S712509, торгівельна марка «John Deer» ввезений на територію України та зареєстрований за відповідачем, як за власником, лише 05.03.2025. У зв`язку з чим, фактичне виконання договору відбулося пізніше.

Оскільки надані відповідачем електронні докази, а саме специфікації, не підписані сторонами електронним цифровим підписом, такі докази не відповідають вимогам ст. ст. 76-79 ГПК України.

Позивач у додаткових поясненнях, сформованих в системі «Електронний суд» 23.11.2025 (вх. № 37271/25 від 24.11.2025), вказує, що він згідно норм податкового законодавства позбавлений права відмовитись від прийняття податкової накладної або подавати чи ініціювати подання Розрахунку коригування до податкової накладної, оскільки таке право належить виключно продавцю відповідачу по справі. У випадку не подання покупцем декларації із відображенням показників, які підлягають декларуванню, а саме: включення до податкового кредиту сум ПДВ на підставі отриманих податкових накладних, у позивача могло бути анульовано реєстрацію платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку. Позивачем може бути зменшена сума ПДВ, що включена до податкового кредиту тільки у випадку подання та реєстрації в ЄРПН відповідачем розрахунку коригування до податкової накладної №1 від 12.03.2025, що подана відповідачем.

Вказує, що специфікацією від 27.11.2024 визначено суму з ПДВ 3 385 800 грн, тоді як відповідачем був надісланий рахунок на оплату № 11 від 11.03.2025 на суму 3 553 000 грн. Відповідач, з невідомих причин, вважає чинною специфікацію від 11.03.2025 на суму 3 536 000 грн. Вважає, що сума, яка зазначена в рахунку на оплату, що був надісланий відповідачем не відповідає жодній специфікації.

Позивач у додаткових поясненнях, сформованих в системі «Електронний суд» 07.12.2025 (вх. № 39100/25 від 08.12.2025), звертає увагу суду на те, що серед листування сторін наявна ще одна специфікація від 24.01.2025 на суму 3 444 820, 00 грн, яка теж не підписана та не існує в оригіналі. Такі коливання ціни пояснюються тим, що відповідач обіцяв позивачу кращу комплектацію транспортного засобу, однак, в результаті відповідач привіз на територію України комбайн в базовій комплектації, який отримав позивач, про що і домовилися з самого початку, та ціну якого зафіксували у специфікації від 27.11.2024. Таким чином, сума, що зазначена в рахунку на оплату, що був надісланий відповідачем не відповідає жодній специфікації.

Доводи відповідача ТОВ Харвестінг.

У відзиві, сформованому в системі «Електронний суд» 29.09.2025 (вх. № 30343/25 від 30.09.2025), відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Вказує, що у зв`язку з тим, що 07.03.2025 директором ФГ «Арій» було повідомлено ТОВ «Харвестінг» про намір виконати умови договору представник останнього зв`язався із директором позивача за допомогою месенджера Viber. Директор ФГ Арій Чабан Микола Григорович попросив відповідача визначитися остаточно з ціною товару для прийняття рішення. У відповідь на запит представник відповідача повідомив директорові позивача у месенджері про те, що комбайн коштує 85 000 дол. США, про що свідчить листування сторін за допомогою месенджера та відеозапис екрану телефона представника відповідача.

Ураховуючи зміну курсу долару США відносно української гривні, сторонами було погоджено змінити вартість товару, та визначити її на рівні 3 553 000, 00 грн. У зв`язку із викладеними обставинами сторони домовилися про підписання нової специфікації.

Зазначає, що 11.03.2025 з електронної пошти позивача на електронну пошту ТОВ «Харвестінг» було надіслано підписану директором ФГ «Арій» та скріплену печаткою ФГ «Арій» скановану копію специфікації від 11.03.2025 (по іншому курсу, ніж було погоджено 07.03.2025) на суму 3 536 000,00 грн, а також визначено еквівалент вказаної суми в розмірі 85 000 дол. США. Специфікація від 11.03.2025 підписана уповноваженою особою позивача та містить його печатку.

Виставлений відповідачем рахунок № 11 від 11.03.2025 на суму 3 553 000, 00 грн позивачем було сплачено в повному обсязі згідно з платіжною інструкцією № 558 від 12.03.2025. Звертає увагу суду на те, що в призначенні платежу відповідачем свідомо чітко вказано відомості щодо конкретного договору та навіть прописано розмір ПДВ (592 166, 67 грн), який було погоджено саме при збільшенні вартості товару до 3 553 000, 00 грн.

Відповідач 25.03.2025 здійснив поставку товару, що підтверджується актом приймання-передачі техніки від 25.03.2025, який є додатком № 2 до договору № 27/11-2024 поставки сільськогосподарської техніки від 27.11.2024 та за змістом якого вбачається, що загальна вартість товару складає 3 553 000, 00 грн. Вказує, що в момент підписання акту приймання-передачі представник ФГ «Арій» чітко усвідомлював вартість майна, за яку воно було придбано, та визнав її.

Вважає, що надіслання на електронну адресу відповідача підписаної з боку ФГ «Арій» специфікації від 11.03.2025 свідчить про погодження сторонами підвищення вартості майна, яка й була сплачена позивачем у подальшому. Додатковим підтвердженням факту погодження вартості товару вважаємо й підписання представником позивача без жодних заперечень акту приймання-передачі, в якому також вказана вартість товару в погодженому сторонами розмірі 3 553 000, 00 грн.

Вважає, що ТОВ «Харвестінг» було отримано від ФГ «Арій» грошові кошти в розмірі

3 553 000, 00 грн у чіткій відповідності з умовами договору, та жодного помилкового перерахування грошових коштів не відбулося.

Зазначає, що в договорі, серед іншого, сторонами обумовлено можливість надіслання відповідачем позивачеві документів електронною поштою. Окрім того, електронна пошта позивача, з якої на електронну пошту відповідача надійшла підписана специфікація від 11.03.2025, вказана позивачем у реквізитах останнього як офіційна електронна пошта для ділового листування за договором. Додатково звертає увагу суду на те, що електронна пошта позивача вказана ним і при поданні позову до суду як його офіційна електронна пошта.

Повідомляє суд, що за результатом проведеної позивачем оплати за товар у розмірі 3 553 000, 00 грн за договором відповідачем 12.03.2025 з метою дотримання вимог податкового законодавства України було складено податкову накладну № 1 від 12.03.2025 на суму 3 553 000, 00 грн та надіслано на погодження ФГ Арій, яким згідно з повідомленням про результат обробки документа 25.03.2025 зазначена податкова накладна затверджена та направлена відповідачем на реєстрацію.

Наголошує, що складена та зареєстрована відповідачем в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна № 1 від 12.03.2025 на суму 3 553 000, 00 грн є для ФГ Арій підставою для отримання податкового кредиту на суму 592 166, 67 грн, на яку останній має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Між ТОВ Харвестінг, як постачальником, та ФГ Арій, як покупцем, 27.11.2024 був укладений договір № 27/11-2024 поставки сільськогосподарської техніки, що була у вжитку (далі договір), п. п. 1.1. якого передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця сільськогосподарську техніку, яка була у вжитку, а покупець зобов`язується прийняти товар та своєчасно здійснити оплату його вартості на умовах даного договору.

У відповідності до п. 1.2. договору найменування товару, його кількість та ціна визначені у специфікації (додаток № 1), яка є невід`ємною частиною цього договору.

Постачальник складає податкову накладну у день виникнення податкових зобов`язань. Днем виникнення податкових зобов`язань вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій , що стала раніше: дата зарахування коштів від покупця на поточний рахунок постачальника, як оплата товару/супутніх послуг в цілому за договором, або дата відвантаження товару/складання документа, що засвідчує факт надання супутніх послуг в цілому за договором. Сторони узгодили, що оскільки рахунки на оплату не фіксують господарську операцію, підставою для відображення в бухгалтерському обліку господарських операцій за цим договором є факт оплати товару/супутніх послуг або відвантаження товару/надання супутніх послуг, тому складення податкових накладних відбувається без прив`язки до виставлених рахунків на оплату. Постачальник реєструє податкові накладні та/або розрахунки коригування до податкових накладних в порядку та терміни, визначені чинним законодавством України (п. 2.7. договору).

Згідно з п. 3.1. договору всі розрахунки за даним договором відбуваються виключно в національній валюті України гривні.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що ціна товару визначається сторонами у специфікації та визначається ними як звичайна, справедлива та ринкова.

За положеннями п. 3.3. договору оплата здійснюється покупцем у розмірі 100% передплати в безготівковому порядку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Фактом оплати вважається надходження грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Оплата здійснюється покупцем протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання рахунку постачальника на оплату. При цьому Сторони погодили, що рахунок на оплату може направлятись постачальником на адресу покупця: 19842, Черкаська обл., Золотоніський район, с. Драбове Барятинське, вул. Суворова, 10 або на E-mail: . Сторони погодили, що направлення рахунку Покупцю за вказаним способом буде вважатися належним направленням рахунку покупцю, датою отримання рахунку покупцем сторони вважатимуть дату проставлення відповідної відмітки про отримання рахунку відділенням поштового зв`язку.

Договір підписаний позивачем та відповідачем та скріплений відтисками печаток сторін.

Між ТОВ Харвестінг як постачальником та ФГ Арій як покупцем 27.11.2024 була складена, підписана та скріплена печатками специфікація, яка є додатком № 1 до договору № 27/11-2024 поставки сільськогосподарської техніки від 27.11.2024.

Вказаною специфікацією затверджено характеристики, кількість, номенклатуру й загальну вартість партії товару, що поставляється, а саме: комбайн сільськогосподарський зернозбиральний, без жниварки, що використовувався, марки «JOHN DEER» 9760STS, календарний рік виготовлення 2005, серійний номер НО9760S712509, торгівельна марка «John Deer», країна виробництва США, кількість 1; загальна вартість товару складає: 3 385 800 грн, у тому числі ПДВ 564 300 грн.

Відповідач виставив позивачу рахунок на оплату № 11 від 11.03.2025 із зазначенням реквізитів договору № 27/11-2024 від 27.11.2024 на суму без ПДВ 2 960 833, 33 грн, сума ПДВ 592 166, 67 грн та всього із ПДВ 3 553 000 грн.

Згідно платіжної інструкції № 558 від 12.03.2025 позивач перерахував відповідачу 3 553 000, 00 грн із вказівкою призначення платежу: «за комбайн сільськогосподарський зернозбиральний, без жниварки, б/у марки «JOHN DEER» 9760STS по рахунку № 11 від 11.03.2025 згідно договору № 27/11-2024 від 27.11.2024, в т. ч. ПДВ 20% 592 166, 67 грн».

У матеріалах справи наявне електронне листування сторін (переписка в месенджері), з якого, зокрема, вбачається, що в процесі підготовки виконання договірних зобов`язань, між представником відповідача та директором позивача Чабаном М.Г. погоджувалася остаточна вартість комбайну, а саме в сумі еквівалентній 85 000 дол. США та з`ясовувалось питання стосовно нової специфікації.

Специфікацією від 11.03.2025, яка є додатком № 1 до договору № 27/11-2024 поставки сільськогосподарської техніки від 27.11.2024, затверджено характеристики, кількість, номенклатуру й загальну вартість партії товару, що поставляється, а саме: комбайн сільськогосподарський зернозбиральний, без жниварки, що використовувався, марки «JOHN DEER» 9760STS, календарний рік виготовлення 2005, серійний номер НО9760S712509, торгівельна марка «John Deer», країна виробництва США, кількість 1; загальна вартість товару складає: 3 536 000 грн, у тому числі ПДВ 589 333, 33 грн, еквівалент 85 000, 00 дол. США.

Оновлений договір на комбайн та специфікація від 11.03.2025 були надіслані з електронної адреси ТОВ «Харвестінг» на електронну адресу ФГ «Арій» та у відповідь з електронної адреси ФГ «Арій» на електронну адресу ТОВ «Харвестінг» було направлено підписану директором ФГ «Арій» специфікацію від 11.03.2025 (а.с. 83-85).

Згідно податкової накладної від 12.03.2025 постачальник (продавець) ТОВ Харвестінг, отримувач (покупець) ФГ «Арій» загальна сума коштів, що підлягає сплаті, з урахуванням податку на додану вартість 3 553 000 грн, загальна сума податку на додану вартість, у тому числі 592 166, 67 грн, загальна сума податку на додану вартість за основною ставкою 592 166, 67 грн; опис (номенклатура) товарів/послуг продавця комбайн сільськогосподарський зернозбиральний, без жниварки, що використовувався, марки «JOHN DEER» 9760STS, календарний рік виготовлення 2005, серійний номер НО9760S712509, торгівельна марка «John Deer», країна виробництва США; сума податку на додану вартість 592 166, 666 грн.

Між ТОВ Харвестінг, як постачальником, та ФГ Арій, як покупцем, 25.03.2025 був складений та підписаний акт приймання-передачі техніки про те, що постачальник передає, а покупець приймає наступну техніку: комбайн сільськогосподарський зернозбиральний, без жниварки, що використовувався, марки «JOHN DEER» 9760STS, календарний рік виготовлення 2005, серійний номер НО9760S712509, торгівельна марка «John Deer», країна виробництва США.

Оригінал акту від 25.03.2025 приймання-передачі техніки був оглянутий в судовому засіданні 03.11.2025.

Позивач у вимозі за вих. № 27 від 15.05.2025 щодо повернення безпідставно отриманих коштів вимагав від відповідача протягом 7 календарних днів з моменту отримання вимоги сплатити (повернути) на розрахунковий рахунок ФГ Арій безпідставно отримані кошти у сумі 167 200, 00 грн.

Відповідач у відповіді за вих. № 43 від 04.06.2025 на вимогу щодо повернення безпідставно отриманих коштів зазначив, що 07.03.2025 директором ФГ «Арій» було повідомлено ТОВ «Харвестінг» про намір виконати умови договору. У зв`язку з цим, ураховуючи зміну курсу долару США відносно української гривні, сторонами було погоджено змінити вартість товару, та визначити її на рівні 3 553 000, 00 грн, про що 11.03.2025 було складено нову специфікацію. 11.03.2025 з електронної пошти позивача на електронну пошту ТОВ «Харвестінг» було надіслано підписану директором ФГ «Арій» та скріплену печаткою скановану копію специфікації від 11.03.2025 (по іншому курсу, ніж було погоджено 07.03.2025) на суму 3 536 000, 00 грн, а також визначено еквівалент вказаної суми в розмірі 85 000 дол. США. Враховуючи викладену обставину, а також положення ч. 2 ст. 533 ЦК України, 11.03.2025 ТОВ «Харвестінг» було виставлено рахунок № 11 на суму 3 553 000, 00 грн, який було сплачено підприємством позивача в повному обсязі. 25.03.2025 між сторонами було складено акт приймання-передачі техніки. У відповідності до умов складеного акту: загальна вартість товару складає 3 553 000 грн, у т. ч. ПДВ 592 166, 67 грн. В момент підписання акту представник ФГ «Арій» чітко усвідомлював вартість майна, за яку воно було придбано. Надіслання на електронну адресу підписаної з боку ФГ «Арій» специфікації, свідчить про погодження вартості майна, яка й була сплачена в подальшому. При цьому, відмова в момент отримання майна за актом приймання передачі, надати оригінал підписаної специфікації в редакції, яка була погоджена сторонами, свідчить не про помилкове перерахування грошових коштів, а про свідоме бажання уникнути виконання умов договору, шляхом введення ТОВ «Харвестінг» в оману. Враховуючи викладені обставини, а також факт зміни курсу долара США відносно української гривні, ТОВ «Харвестінг» було отримано грошові кошти у чіткій відповідності з умовами договору, та жодного помилкового перерахування грошових коштів не відбулося.

Позивач у запереченнях на лист-відповідь на відповідь на вимогу щодо повернення безпідставно отриманих коштів № 33 від 23.06.2025 вказав про здійснення оплати після отримання рахунку, чітко у відповідності до умов договору (п. 3.5.); між сторонами було підписано специфікацію (загальною вартістю товару 3 385 800 грн, у т.ч. 564 300 грн ПДВ), будь-яких інших специфікацій позивач не узгоджував, не підписував та не скріпляв печаткою; щодо курсу долара США посилається на п. 3.1. договору; акт приймання-передачі підтверджує факт передачі майна від однієї особи до іншої, тоді як загальна вартість товару зазначається не у ньому, а у специфікації.

Державна податкова служба України на виконання вимог ухвали Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 у відповіді № 16545/5/99-00-04-02-01-05 від 28.10.2025 повідомила, що згідно з даними інформаційних баз даних ДПС, відповідно до додатку 1 «Відомості про суми податку на додану вартість, зазначені у податкових накладних/розрахунках коригування до податкових накладних, не зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, про коригування податкових зобов`язань за операціями з вивезення за межі митної території України у митному режимі експорту окремих видів товарів, та про податковий кредит з урахуванням його коригування (Д1)» до податкової декларації з ПДВ поданого ФГ «Арій» за квітень 2025 року задекларовано суму податкового кредиту від постачальника ТОВ «Харвестінг», а саме: період березень 2025, обсяг постачання (без податку на додану вартість) 2 960 833, 33 грн, сума податку на додану вартість за основною ставкою 592 166, 67 грн.

5. Позиція суду.

Однією із засад цивільного законодавства є свобода договору (ст. 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)).

Статтею 6 ЦК України передбачено право сторін укласти договір, який не передбачено актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право відступити в договорі від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або суті правовідносин сторін.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних із особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок передати у власність покупця товар належної якості і водночас набуває права вимагати його оплати, а покупець зі свого боку набуває права вимагати від постачальника передачі цього товару та зобов`язаний здійснити оплату.

Зобов`язання вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар (ч. 1 ст. 664 ЦК України).

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів урегульовані Податковим кодексом України (далі ПК України).

У відповідності до п. 15.1. ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 14.1.156. пункту 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

На дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін (п. 201.1. ст. 201 ПК України).

Пунктом 201.5. ст. 201 ПК України передбачено, що для операцій, що оподатковуються, і операцій, звільнених від оподаткування, складаються окремі податкові накладні.

За положеннями п. 201.7. ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на рахунок у банку/небанківському надавачу платіжних послуг як попередня оплата (аванс).

У відповідності до п. 201.10. ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Основна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або звертає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок меж збільшенням майна в однієї особи i відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення (див. постанови Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 916/2478/20, від 04.05.2022 у справі № 903/359/21, від 05.10.2022 у справі № 904/4046/20).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (див. постанови Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 910/13271/18, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18, від 16.09.2022 у справі № 913/703/20).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно із ст. ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються у формі документів, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до ст. 5 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

З наведених норм права вбачається, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України).

Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21), і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для того, щоб його змінювати.

Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.

При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21 (провадження № 12-8гс23).

Дослідивши безпосередньо в судовому засіданні докази, що містяться в матеріалах справи, судом встановлено, що 27.11.2024 сторонами укладено договір № 27/11-2024 поставки сільськогосподарської техніки, що була у вжитку, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця сільськогосподарську техніку, яка була у вжитку, а покупець зобов`язується прийняти товар та своєчасно здійснити оплату його вартості на умовах даного договору.

Сторони уклали додаток від 27.11.2024 № 1 до договору, а саме специфікацію, відповідно до умов якої предметом поставки (товаром, що поставляється) є комбайн сільськогосподарський зернозбиральний, без жниварки, що використовувався, марки «JOHN DEER» 9760STS, календарний рік виготовлення 2005, серійний номер НО9760S712509, торгівельна марка «John Deer», країна виробництва США, кількість 1, загальна вартість 3 385 800 грн, у т. ч. ПДВ 564 300 грн.

В подальшому, сторони домовились про збільшення ціни товару, що поставляється, шляхом направлення пропозиції оновленого договору на комбайн та специфікації від 11.03.2025, які були надіслані з електронної адреси ТОВ «Харвестінг» на електронну адресу ФГ «Арій» та у відповідь з електронної адреси ФГ «Арій» на електронну адресу ТОВ «Харвестінг» було направлено акцептовану, підписану директором ФГ «Арій» специфікацію від 11.03.2025, що скріплена його печаткою (а.с. 83-85).

Суд не бере до уваги доводи позивача стосовно ненадання такої специфікації відповідачем в оригіналі, а також щодо її невідповідності умовам договору, розрахунки між сторонами за яким за поставлений товар мають здійснюватися виключно в національній валюті, оскільки відповідне листування шляхом направлення відповідних документів через офіційну електронну пошту, визначену сторонами в договорі, НЕ суперечить його умовам та вимогам законодавства, досліджене безпосередньо судом, яким встановлено його учасників, що підтверджує доводи сторін про наявність між ними відповідних договірних відносин. Крім того, як встановлено судом, розрахунки між сторонами за поставлений товар проведено в національній валюті гривні, а визначення в специфікації вартості товару в грошовому еквіваленті в іноземній валюті (долар США), що підлягає сплаті у гривні за офіційним курсом на день платежу, не суперечить ч. 2 ст. 533 ЦК України та умовам п. п. 3.1.-3.5. укладеного між сторонами договору, а також усталеній діловій практиці між суб`єктами господарювання. Крім того, ураховуючи висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21 (провадження № 12-8гс23), ведення таких перемовин та досягнення домовленостей шляхом обміну листами, документами між сторонами, суд може прийняти як доказ і надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі.

Отже, суд дійшов висновку, що підписана позивачем Специфікація від 11.03.2025 року, яка була надіслана на електронну пошту відповідача з офіційної електронної пошти позивача, є належним та допустимим доказом погодження сторонами вартості Товару за Договором та свідчить про наявність підстав для перерахування позивачем на рахунок відповідача коштів у розмірі 3 553 000 грн 00 коп. Окрім того, суд бере до уваги, що листування між представником ТОВ Харвестінг та директором ФГ Арій Чабаном Миколою Григоровичем щодо остаточної вартості Товару в розмірі 85 000 доларів США здійснювалося за допомогою месенджера Viber за номером телефону директора ФГ Арій 097-345-20-19, який зазначений Позивачем у договорі, додатках до нього, акті прийманні-передачі техніки та позовній заяві, як офіційний контактний номер Позивача.

Тобто, судом встановлено наявність послідовних, узгоджених, конклюдентних дій між сторонами на виконання саме оновленого договору та Специфікації від 11.03.2025 року. Відповідач виставив позивачу рахунок на оплату № 11 від 11.03.2025 із зазначенням реквізитів договору № 27/11-2024 від 27.11.2024 на суму без ПДВ 2 960 833, 33 грн, сума ПДВ 592 166, 67 грн та всього із ПДВ 3 553 000 грн. шляхом направлення відповідних документів через офіційну електронну пошту визначену сторонами в договорі, тобто у такий самий спосіб, яким було направлено нову специфікацію у редакції від 11.03.2025, який позивачем було оплачено.

За таких встановлених судом обставин, суд не бере до уваги доводи позивача, що направлена Специфікація від 11.03.2025 не містить електронного підпису позивача, оскільки невикористання електронного підпису особами, які створили електронний доказ (лист, повідомлення, файл, аудіозапис, інші дані), не є підставою для визнання такого доказу недопустимим, якщо інше не встановлено законом (п. 57 постанови Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 910/5408/21).

Використання кваліфікованого електронного підпису дозволяє провести електронну ідентифікацію особи процедуру використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. Чинним законодавством визначені випадки, коли використання електронного підпису є обов`язковим і за відсутності такого підпису документ не буде вважатися отриманим від певної особи. Але ці випадки не охоплюють комерційне, ділове чи особисте листування електронною поштою між приватними особами (якщо інше не встановлено домовленістю між сторонами). У таких відносинах презюмується, що повідомлення є направленим тим, хто зазначений як відправник електронного листа чи тим, хто підписав від свого імені текст самого повідомлення. Отже, відсутність кваліфікованого електронного підпису на повідомленні не свідчить про те, що особу неможливо ідентифікувати з достатнім ступенем вірогідності як відправника такого повідомлення, направленого електронною поштою, тобто поширювача інформації. Відповідні висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 13.10.2021 у справі №923/1379/20, від 15.07.2022 у справі №914/1003/21, від 03.08.2022 у справі №910/5408/21, у справі № 910/13291/24 від 04 вересня 2025 року. З наведених вище висновків слідує, що листування електронною поштою між приватними особами в процесі виконання своїх зобов`язань за правочином без накладення електронного підпису на повідомленні допускається, натомість суду з урахуванням конкретних обставин справи необхідно встановити, чи дає змогу таке листування ідентифікувати їх учасників та зміст їх перемовин.

Позивач здійснив оплату вартості товару у сумі 3 553 000, 00 грн, про що свідчить платіжна інструкція № 558 від 12.03.2025, в якій зазначено призначення платежу: «за комбайн сільськогосподарський зернозбиральний, без жниварки, б/у марки «JOHN DEER» 9760STS по рахунку № 11 від 11.03.2025 згідно договору № 27/11-2024 від 27.11.2024, в т. ч. ПДВ 20% 592 166, 67 грн».

25.03.2025 сторони підписали акт приймання-передачі техніки про те, що постачальник передає, а покупець приймає наступну техніку: комбайн сільськогосподарський зернозбиральний, без жниварки, що використовувався, марки «JOHN DEER» 9760STS, календарний рік виготовлення 2005, серійний номер НО9760S712509, торгівельна марка «John Deer», країна виробництва США.

Оригінал вказаного акту від 25.03.2025 приймання-передачі техніки був оглянутий в судовому засіданні 03.11.2025.

Оскільки, як убачається з матеріалів справи договір № 27/11-2024 поставки сільськогосподарської техніки, що була у вжитку, не був визнаний недійсним чи розірваним, його правомірність презюмується, то правовою підставою набуття спірних коштів є оплата товару, у тому числі ПДВ, на підставі договору. Отримання коштів позивачем не відбулося поза межами договірних відносин, передбачених договором № 27/11-2024 поставки сільськогосподарської техніки, що була у вжитку від 27.11.2024, відтак застосування положень ст. 1212 ЦК України є неможливим у даному випадку.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що кожна сторона при укладенні правочину має поводити себе добросовісно, обачливо і розумно, об`єктивно оцінювати ситуацію, а стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини (постанови Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 910/17876/19, від 31.03.2021 у справі № 910/17881/19, від 08.12.2021 у справі № 910/5953/17, від 15.12.2021 у справі № 910/4908/21 тощо).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті З ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктринаcontra faktum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській максимі «non concedit venire contra-US faktum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra faktum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №461/9578/15-ц, постанови Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, від 30.11.2021 у справі №910/4224/21).

Крім того, за висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі від 17 квітня 2024 року у справі №127/12240/22 (провадження № 61-18405св23) безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Кошти, які особа сплатила добровільно, знаючи, що в неї відсутній такий обов`язок, не підлягають поверненню як безпідставно набуті (такий висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі від 17 квітня 2024 року у справі №127/12240/22 (провадження № 61-18405св23).

Застосовуючи принцип добросовісності та принцип заборони суперечливої поведінки, суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходить з мотивів погодження позивачем умов укладеного між сторонами договору та додатку до нього (специфікації) у редакції від 11.03.2025 року, яка ним підписана та скріплена його печаткою. В подальшому позивачем підтверджено наявність відповідних договірних зобов`язань, у тому числі щодо суми оплати, оскільки, підписавши акт приймання-передачі техніки у погодженій сторонами редакції, в погоджений сторонами спосіб, він не може посилатися на безпідставне отримання відповідачем грошових коштів, оскільки така поведінка суперечить його попереднім заявам та діям, на які відповідач обґрунтовано покладався як на прояв добросовісності та розумності, укладаючи з позивачем відповідний договір поставки.

З`ясувавши викладені обставини, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні подані докази, оцінивши аргументи учасників справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги відмову у позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 123, 129, 219, 232, 233, 236, 237, 238, 239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у позові повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 22 грудня 2025 року.

Суддя О.О. Мусієнко