ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/3830/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Колесніченко О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фермерського господарства "Вікторія 777", Харківська область, Куп`янський район, с. Гнилиця
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра", Харківська обл., Лозівський р-н, м. Златопіль
про стягнення 1069709,49 грн.
за участю представників учасників справи:

позивача - Маркевича С.В.;

відповідача - Коваленка О.А.;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фермерське господарство "Вікторія 777", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра", відповідач, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1062210,00 грн заборгованість за отриманий товар за договором поставки від 17.04.2025 №170425, 7171,23 грн 3% річних та інфляційні втрати, внаслідок порушення термінів проведення розрахунків за договором поставки від 17.04.2025 №170425. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати поставленої позивачем продукції. Витрати по оплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 03.11.2025 позовну заяву Фермерського господарства "Вікторія 777" залишено без руху. Позивачу встановлений строк протягом семи днів з дня вручення цієї ухвали суду усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду: письмову заяву із обґрунтованим розрахунком суми основного боргу, що стягується, а саме: 1062210,00 грн заборгованості та 7171,23 грн 3% річних та інфляційних втрат; доказів поставки товару відповідачу у 2025 році відповідно до договору поставки сільськогосподарської продукції №170425 від 17.04.2025; довіреності чи іншого документу що підтверджує повноваження представника позивача адвоката Маркевича Сергія Володимировича. Роз`яснено позивачу що в разі усунення недоліків у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому ст. 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

07.11.2025 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 17.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.

Процесуальний рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.

02.12.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує, просить суд відмовити в його задоволенні. Заперечення відповідача обґрунтовані тим, що у відповідності до п. 3.5. договору: "В будь-якому разі оплата продукції здійснюється виключно після надання документів пов`язаних з поставкою продукції (видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, протоколи за показниками безпеки), документів, які підтверджують безпечність та якість продукції (протоколи за показниками безпеки), реєстрації податкових накладних в ЄРПН". Пунктом 4.1. договору передбачено: "Постачальник зобов`язаний: забезпечити покупця документами пов`язаними з поставкою продукції (видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, протоколи за показниками безпеки)". Тобто, виходячи з умов погодженого позивачем та відповідачем договору, позивач зобов`язується на підтвердження безпечності та якості поставленої ним продукції, надати протоколи за показниками безпеки, оскільки зазначені документи для відповідача є обов`язковими, враховуючи факт того, що в подальшому поставлена позивачем продукція використовується в харчовій промисловості. Зазначені протоколи за показниками безпеки, згідно п. 3.5. договору поставки сільськогосподарської продукції № 170425 від 17.04.2025 є однією з умов оплати поставленої продукції. Але, всупереч домовленостям, зазначених в договорі, позивачем не надано документів (протоколів за показниками безпеки), які підтверджують безпечність та якість поставленої ним продукції. У зв`язку з порушенням зі сторони позивача умов договору поставки сільськогосподарської продукції № 170425 від 17.04.2025 р. щодо надання документів, а саме протоколів за показниками безпеки, які підтверджують безпеку та якість поставленої продукції, відповідач самостійно, за власний рахунок проводить лабораторні дослідження поставленої продукції та за результатами лабораторних досліджень, здійснює оплату відповідної партії продукції, яка відповідає показникам якості та безпеки. Так відповідачем, згідно платіжної інструкції № 1230 від 10.11.2025 здійснено оплату поставленої продукції, яка відповідає показникам якості та безпеки, на загальну суму 200000,00 грн.

16.12.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що поставлений товар, згідно з договором складського зберігання зерна №2 від 25.06.2024 був переданий відповідачу на зберігання до його зернового складу, відповідно транспортування товару відбулось у 2024 році. Сільськогосподарська продукція ("горох"), яка була передана відповідачеві на умовах договору складського зберігання зерна № 2 від 25.06.2024, та сільськогосподарська продукція яка є предметом договору поставки №170425 від 17.04.2025, є одним і тим самим предметом (товаром). Іншими словами, це ті самі речі які спочатку зберігались відповідачем на умовах договору складського зберігання, а потім були придбані ним же на умовах договору поставки. Згідно з умовами п. 2.1. договору складського зберігання зерна № 2 від 25 червня 2024, продукція (річ визначена родовими ознаками, що передається на зберігання) має відповідати ДСТУ на відповідний вид зерна, наявність хлорпирифосу, хлорпирифолметилу не більше 0,01 мг/кг; наявність гліфосату не більше 0,1 мг/кг. Таким чином, умовами вказаного договору складського зберігання було визначено особливі вимоги щодо якості того предмету (сільськогосподарську продукцію: "горох"). Вони є автентичними (тотожними) вимогам щодо якості товару який у 2025 році, був переданий в розпорядження відповідача за умовами договору поставки №170425 від 17.04.2025. Відповідач, приймаючи на зберігання в червні 2024 року, ту ж саму сільськогосподарську продукцію ("горох"), яку у квітні 2025 році отримав за умовами договору поставки, перевірив його якість, жодних зауважень щодо якості товару та показників його безпеки від відповідача не надходило. Поставка товару відбулась у 2025 році безпосередньо із зернового складу відповідача. Факт поставки товару підтверджується видатковими накладними, згідно яких відповідач прийняв товар, без застережень щодо його кількості та якості. При цьому, не відбувалось фактичного переміщення товару до місця розташування відповідача. Фактично, позивач і відповідач, здійснили в квітні 2025 року новацію, замінивши попереднє зобов`язання із зберігання на відносини поставки, змінивши правовий режим тих речей, які вже попередньо до цього були передані у володіння відповідачеві. Відповідач, мав би протягом 20 днів з моменту отримання сільськогосподарської продукції ("гороху") від позивача, відмовитись від його прийняття та висунути вимогу щодо його вивезення. Така поведінка є єдиною допустимою і передбаченою положеннями чинного законодавства України. В той же час, відповідач починає діяти у спосіб, який не передбачено ні положеннями чинного законодавства ні умовами договору поставки №170425 від 17.04.2025, а саме здійснювати часткову оплату поставленого товару, де розмір такої часткової оплати визначається відповідачем в односторонньому порядку, самостійно, без будь-якого узгодження із позивачем у справі. Часткова оплата товару здійснювалась відповідачем 21.05.2025 у розмірі 171000,00 грн, 15.08.2025 у розмірі 950000,00 грн, 25.08.2025 у розмірі 900000,00 грн, 18.09.2025 у розмірі 300000,00 грн, 26.09.2025 у розмірі 520000,00 грн. При цьому, жодних зауважень щодо кількості та якості товару чи некомплектності документів на товар від відповідача не надходило. Доказів того, що відповідач самостійно, за власний рахунок проводить лабораторні дослідження поставленої продукції та за результатами лабораторних досліджень, здійснює оплату відповідної партії продукції, яка відповідає показникам якості та безпеки відповідачем не надано, отже вказані доводи не підтверджені.

17.12.2025 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. Відповідач вказує, що за договором складського зберігання зерна № 2 від 25.06.2024 р. не зобов`язаний був перевіряти і не перевіряв, як вказує позивач, показники якості сільськогосподарської продукції, стосовно якої надавав послуги зі зберігання. Пунктом 3.5. договору чітко відображено, що: "В будь-якому разі оплата продукції здійснюється виключно після надання документів пов`язаних з поставкою продукції (видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, протоколи за показниками безпеки), документів, які підтверджують безпечність та якість продукції (протоколи за показниками безпеки), реєстрації податкових накладних в ЄРПН". Відповідачем пропонувалось позивачу здійснити вивезення продукції на які відсутні документи, які підтверджують якість та безпеку поставленої продукції. Оскільки позивачем при поставці продукції відповідні документи з якості та безпеки не надані, відповідач самостійно проводить відповідні дослідження та здійснює оплату тієї партії продукції, яка є безпечною для використання в харчовій промисловості. Так зі всієї партії поставленої продукції, відповідачем здійснено оплату отриманої продукції на загальну суму 2870000,00 грн. Станом на 17.12.2025 р. неоплаченою залишилось 55,63 тони на суму 862210,00 грн та позивачу запропоновано або надати документи які підтверджують її якість та безпеку або здійснити вивезення зазначеної продукції.

У судовому засіданні 18.12.2025 представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

17.04.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю ТЕРРА (надалі іменується Покупець/Відповідач) та Фермерським господарством "Вікторія 777" (надалі іменується Постачальник/Позивач) укладений договір № 170425 поставки сільськогосподарської продукції (надалі - договір).

Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти та оплатити таку сільськогосподарську продукцію: горох (надалі іменується товар).

Відповідно до розділу 2 договору продукція за показниками безпеки має відповідати вимогам ДСТУ 4523:2006 "Горох. Технічні умови". Транспортування продукції повинно здійснюватись з дотриманням санітарних правил в сухих, чистих, без сторонніх запахів та не заражених шкідниками транспортних засобах. Під час перевезення, навантаження і розвантаження продукція повинна бути захищена від атмосферних опадів. Якість продукції має відповідати: вологість не більше 14%; сміттєві домішки не більше 1%; зернові домішки не більше 3%; поїдені зерна не більше 1%; брудні зерна не більше 3%; наявність хлорпирифосу, хлорпирифос-метилу не більше 0,01 мг/кг; наявність гліфосату не більше 0,1 мг/кг.

Відповідно до п.3.1. договору вартість продукції становить 15,50 грн. за 1 кг з урахуванням ПДВ.

Пунктом 3.2. договору сторони передбачили, що кількість продукції становить 251820 кг.

Відповідно до п. 3.3. договору загальна вартість продукції становить 3903211,01 грн.

Відповідно до п. 3.4. договору оплата за продукцію здійснюється в наступному порядку: 80 % від суми відповідної партії продукції протягом 10 банківських днів з моменту отримання її покупцем; 20 % від суми відповідної партії продукції після реєстрації податкової накладної в ЄРПН та надання документів пов`язаних з поставкою продукції (видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, протоколи за показниками безпеки).

Відповідно до п. 3.5. договору в будь-якому разі оплата продукції здійснюється виключно після надання документів пов`язаних з поставкою продукції (видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, протоколи за показниками безпеки), документів, які підтверджують безпечність та якість продукції (протоколи за показниками безпеки), реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

Відповідно до п. 3.6. договору право власності на продукцію переходить до покупця з моменту передання продукції.

Відповідно до п. 4.1. договору постачальник зобов`язаний: передати покупцю продукцію; забезпечити покупця документами пов`язаними з поставкою продукції (видаткова накладна, товаро-транспортна накладна, протоколи за показниками безпеки); у випадку поставки продукції якість якої не відповідає вимогам п. 2.3. даного договору (якість визначається виробничою лабораторією ТОВ „ТЕРРА або іншою акредитованою лабораторією), продавець зобов`язується протягом двох днів з моменту пред`явлення претензії, відшкодувати вартість лабораторних досліджень, відшкодувати транспортні витрати покупця, забрати за власний рахунок продукцію та у той же строк повернути покупцю суму сплачених за продукцію грошових коштів або за вимогою покупця зменшити вартість продукції.

Відповідно до п.4.2. договору покупець зобов`язаний: прийняти продукцію і розрахуватися за неї за умови виконання постачальником визначених договором зобов`язань.

Відповідно до п. 6.1. договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п. 6.10. договору сторони погодили, що керуючись законодавством України, при виконанні умов договору, сторони можуть здійснювати документообіг в формі електронних документів, для підтвердження описаних в них господарських операцій з використанням системи "М.Е.Dос" або "ВЧАСНО".

Постачальником ФГ "ВІКТОРІЯ 777" були здійснені поставки товару ТОВ "ТЕРРА" за договором, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними.

Так, згідно з видатковою накладною № 25 від 21.05.2025 поставлено товар в кількості 11032,255 т. на суму 171000,00 грн; згідно з видатковою накладною № 29 від 14.08.2025 поставлено товар в кількості 120394,00 т. на суму 1866105,00 грн; згідно з видатковою накладною № 30 від 30.08.2025 поставлено товар в кількості 120394,00 т. на суму 1866105,00 грн.

Позивач вказує, що всього ним поставлено товару на суму 3903210,00 грн, але обов`язок щодо сплати товару виконано відповідачем частково, заборгованість відповідача становить 862210,00 грн з урахуванням часткових оплат.

Відповідачем за договором поставки №170425 від 17.04.2025 частково виконано умови договору та сплачено 3041000,00 грн, а саме: 21.05.2025 у розмірі 171000,00 грн, 15.08.2025 у розмірі 950000,00 грн, 25.08.2025 у розмірі 900000,00 грн, 18.09.2025 у розмірі 300000,00 грн, 29.09.2025 у розмірі 520000,00 грн, 10.11.2025 у розмірі 200000,00 грн.

Обов`язок сплати решти заборгованості згідно з видатковою накладною №30 від 30.08.2025 виник у покупця: 80 % вартості товару - 10.09.2025 (за спливом 10 банківських днів з дати поставки), обов`язок сплати 20 % вартості товару виник у покупця - 03.09.2025 (дата реєстрації податкової накладної № 3 від 30.08.2025).

Податкова накладна №3 на суму 1555087,50 грн, в тому числі ПДВ на суму 311017,50 грн подана до Єдиного реєстру податкових накладних 30.08.2025, та зареєстрована у реєстрі 03.09.2025, що підтверджується квитанцією №.

Через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором поставки, позивачем останньому до стягнення нараховані також інфляційні втрати у розмірі 3186,63 грн, 3% річних у розмірі 4312,86 грн.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Також судом встановлено, що 25.06.2024 між між Товариством з обмеженою відповідальністю ТЕРРА (далі - Зерновий склад) та Фермерським господарством "Вікторія 777" (далі поклажодавець) укладений договір складського зберігання № 2 (далі договір зберігання).

Відповідно до п.1.1 договору зберігання поклажодавець зобов`язуються передати на зберігання сільськогосподарську продукцію - горох (надалі за текстом Договору "зерно"), а Зерновий склад зобов`язується прийняти таке зерно для зберігання на визначених цим договором умовах і в установлений строк повернути його поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим договором.

Відповідно до п.2.1 договору зберігання продукція за показниками якості та безпеки має відповідати ДСТУ на відповідний вид зерна, наявність хлорпирифосу, хдорпирифос-метилу не більше 0.01 мг/кг; наявність гліфосату не більше 0.1 мг/кг.

Відповідно до п.2.2. договору зберігання у разі виникнення суперечностей щодо якості зерна поклажодавець має право провести незалежну перевірку його якості.

Відповідно до п.2.2 договору зберігання у разі невідповідності якості показників зерна вимогам державних стандартів Зерновий склад за рахунок поклажодавця доводить зерно до необхідної якості.

Відповідно до п.3.1. договору зберігання Зерновий склад зобов`язаний: прийняти від поклажодавця зерно фактичної якості та забезпечити його належне зберігання, прийняти зерно за заліковою вагою, за вимогою, повідомити поклажодавця про умови зберігання зерна, зберігати зерно протягом строку, визначеного в договорі, забезпечити доступ поклажодавця до зерна для проведення огляду протягом строку його зберігання. Зерновий склад має право: змінити вартість наданих послуг у випадках зміни тарифів на енергетичні, матеріальні, інші ресурси або вартості витрат Зернового складу, вимагати від поклажодавця відшкодування витрат, пов`язаних з достроковим припиненням зобов`язань, першочергового викупу зерна у разі його продажу .

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Відповідно до приписів частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори.

Спір між сторонами виник у зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором поставки товару, регулювання правовідносин за яким здійснюється на підставі норм §3 глави 54 ЦК України та §1 глави 30 ГК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положеннями ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На виконання умов договору поставки від 17.04.2025 постачальником було поставлено товар покупцю на загальну суму 3903210,00 грн, що підтверджується видатковими накладними №25 від 21.05.2025 на загальну суму 171000,00 грн, №29 від 14.08.2025 на загальну суму 1866105 грн, №30 від 30.08.2025 на загальну суму 1866105,00 грн.

Зазначені документи скріплені підписами та печатками обох сторін.

Як зазначалося вище, відповідач заборгованість не сплатив, не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу, разом з тим - не заперечує проти суми боргу та прийняття товару.

Підписання видаткових накладних відповідачем без зауважень та заперечень свідчить про настання у відповідача зустрічного зобов`язання в силу вимог умов договору - оплатити отриманий товар.

Окрім того, часткова оплата поставленого товару свідчить про фактичне виконання договірного зобов`язання з боку відповідача. Зазначене також підтверджує, що поставка товару мала місце та її умови були прийняті стороною відповідача без зауважень, зокрема щодо обсягу, якості товару чи документального супроводу.

Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу, який згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України застосовується також до договорів поставки. Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст.692 ЦК України).

Суд констатує, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару в повному обсязі та у встановлені строки на суму 3903210,00 грн.

Як зазначено вище та підтверджується відповідними платіжними інструкціями, відповідачем на користь позивача за договором поставки сплачено 3041000,00 грн.

Відтак, матеріалами справи повністю підтверджується факт виконання позивачем своїх зобов`язань щодо поставки товару, водночас відповідачем зустрічні зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати за отриманий товар у строк визначений договором належним чином не виконано, внаслідок чого було допущено прострочення у виконанні грошового зобов`язання.

Поряд з цим, у матеріалах справи відсутні докази відмови відповідача від договору, пропозицій щодо розірвання договору до поставки позивачем товару, пред`явлення відповідачем позивачу будь-яких претензій щодо неналежного виконання умов договору, відмови відповідача від прийняття поставленого товару, повернення товару позивачу.

Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати поставленого товару на суму 862210,00 грн.

Водночас, судом не приймаються посилання відповідача на те, що строк оплати продукції не настав оскільки не було надано позивачем документів, які підтверджують якість продукції, враховуючи наступне.

Відповідно до п.3.5 договору поставки в будь-якому разі оплата продукції здійснюється виключно після надання документів пов`язаних з поставкою продукції (видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, протоколи за показниками безпеки), документів, які підтверджують безпечність та якість продукції (протоколи за показниками безпеки), реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

Втім, відповідачем за договором поставки №170425 від 17.04.2025 придбано та отримано від позивача товар, який зберігався відповідачем за договором зберігання №2 від 25.06.2024, при цьому, якість товару визначалася на момент його оформлення.

Відповідно до ст. 666 ЦК України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Суд зазначає, що покупець не був позбавлений права, у разі не передачі постачальником документів, які мають бути передані разом з товаром (протоколів за показниками безпеки), встановити розумний строк для їх передання. Більше того, покупець мав би повідомити постачальника про такі обставини таким чином, щоб належними, допустимими та достовірними доказами підтвердити цю обставину.

В матеріалах справи відсутні звернення до позивача з приводу ненадання будь-яких документів, передбачених умовами договору, що давало б останньому право на затримання розрахунків, як не надано і доказів відмови від договору та повернення отриманого товару.

Відповідно до п. 3.4. договору оплата за продукцію здійснюється в наступному порядку: 80 % від суми відповідної партії продукції протягом 10 банківських днів з моменту отримання її покупцем; 20 % від суми відповідної партії продукції після реєстрації податкової накладної в ЄРПН та надання документів пов`язаних з поставкою продукції (видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, протоколи за показниками безпеки).

Відповідно до п. 3.6. договору, право власності на продукцію переходить до покупця з моменту передання продукції.

В матеріалах справи наявні видаткові накладні, зареєстрована податкова накладна з ПДВ на спірну суму поставки, що є підставою для проведення остаточних розрахунків.

Крім того, видаткові накладні підписані сторонами без будь-яких зауважень, а матеріали справи не містять доказів звернення відповідача з повідомленням позивача щодо не передачі разом із товаром будь-яких документів, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування положень пункту 3.5. договору (щодо затримання оплати товару до надання постачальником повного комплекту документів).

З урахуванням фактичних обставин справи, зазначені доводи про відсутність протоколів за показниками безпеки (товар за кількістю і якістю було прийнято без зауважень, відповідач не відмовився від прийняття товару/його повернення через відсутність протоколів за показниками безпеки), не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Крім того, суд звертає увагу, що договором поставки та чинним законодавством не передбачена відмова від оплати товару з підстав надання документів не в повному обсязі.

Отже, прийнявши поставлений товар у покупця виник обов`язок щодо його оплати.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, господарський суд встановив, що розрахунок інфляційних втрат у розмірі 3186,63 грн та 3% річних у розмірі 4312,86 грн, є арифметично вірними, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог як обґрунтованих, підтверджених доданими до матеріалів справи доказами та не спростованих відповідачем.

При цьому, враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом, інші доводи сторін не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Судовий збір згідно статті 129 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 610 - 612 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРРА" (64107, Харківська область, Лозівський район, м. Златопіль, вул. Учительська, буд. 1 А, ) на користь Фермерського господарства "ВІКТОРІЯ 777" ( 62609, Харківська область, Куп`янський район, с. Гнилиця, вул. Центральна, буд. 51, ) заборгованість за договором поставки №170425 від 17.04.2025 у розмірі 862210,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 3186,63 грн, 3% річних у розмірі 4312,86 грн, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 13045,64 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено "29" грудня 2025 р.

СуддяЛ.В. Шарко