СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Харків Справа № 917/1165/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.,

за участю секретаря судового засідання: Євтушенка Є.В.,

представники учасників справи: не з`явилися;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх. №2219 П/2),

на рішення Господарського суду Полтавської області від 25.09.2025 (повне рішення від 30.09.2025) у справі № 917/1165/25 (суддя Кльопов І.Г.),

за позовом Виконавчого комітету Лохвицької міської ради Мирогородського району Полтавської області, м. Лохвиця Миргородського р-ну Полтавської обл.,

до Фізичної особи-підприємця Ященко Світлани Іванівни, м. Полтава,

за участю третьої особи Держаудитслужби Північно-Східного офісу в особі Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області, м.Полтава,

про визнання недійсним договору та стягнення 409400,00грн,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року Виконавчий комітет Лохвицької міської ради Мирогородського району Полтавської області звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Ященко Світлани Іванівни, в якому просив суд:

- визнати недійсним договір поставки товару № 504 від 21.12.2022, укладений між Виконавчим комітетом Лохвицької міської ради та ФОП Ященко С.І.;

- стягнути з ФОП Ященко С.І. на користь Виконавчого комітету Лохвицької міської ради кошти в сумі 409400,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний договір поставки товару №504 від 21.12.2022 є укладеним з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки вартість переданого товару була завищена майже у половину, у зв`язку з чим такий правочин підлягає визнанню недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, оскільки при укладенні цього правочину відповідачка як постачальник діяла недобросовісно та істотно завищила ціну товару, а правовим наслідком його недійсності відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України є стягнення з ФОП Ященко С.І. на користь Виконавчого комітету Лохвицької міської ради коштів в розмірі 409400,00грн.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 25.09.2025 у справі №917/1165/25 позов задоволено.

Визнано недійсним договір поставки товару №504 від 21.12.2022, укладений між Виконавчим комітетом Лохвицької міської ради та ФОП Ященко С.І.

Стягнуто з відповідача на користь позивача кошти в сумі 409400,00грн, а також 7335,20грн судового збору.

Приймаючи рішення у даній справі, суд першої інстанції встановив, що відповідачка як продавець товару за укладеним між сторонами договором, не могла не знати реальної ринкової вартості переданого позивачу товару. Згідно з висновком експертизи №912-914 від 21.02.2023, така вартість була завищена майже у половину, адже ринкова вартість однієї одиниці товару майна складала 166002,80грн.

Місцевий господарський суд взяв до уваги положення ст.ст. 203, 215, 228 Цивільного кодексу України та врахував, що позивачем доведено наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання оспорюваного правочину недійсним і настання відповідних юридичних наслідків, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору поставки товару №504 від 21.12.2022 та стягнення з відповідачки коштів в сумі 409400,00грн.

Не погодившись із вищевказаним рішенням, відповідачка - Ященко С.І. звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 25.09.2025 у справі №917/1165/25 та увалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволення позову. Також скаржниця просить вирішити питання щодо відшкодування понесених судових витрат.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржниця зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а також не було враховано наступних висновків Верховного Суду:

- відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові 16.06.2020 у справі № 910/6271/17, порушення в результаті укладення спірного правочину інтересів держави може бути підставою для визнання такого правочину недійсним на підставі ч. 3 ст. 228 ЦК України; нереальні господарські операції (невиконання, неповне виконання договору), які передбачають використання державних коштів, підпадають під дію вказаних положень; метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони; мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства;

- з аналізу змісту ч. 5 ст. 203 ЦК України слідує, що вимога щодо спрямування правочину на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ним, є необхідною умовою для додержання чинності правочину (постанова Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 911/615/15); водночас, наявні у даній справі докази не дають можливість стверджувати, що за фактом виконання договору №504 від 21.12.2022 такі наслідки настали;

- положення ст. 228 ЦК України не містять припису щодо обов`язкового встановлення умислу (наміру) сторін господарського договору "на незаконний результат" виключно під час досудового провадження справи і розгляду її в суді або у момент винесення постанови про адміністративне правопорушення; питання, чи мало місце протиправне діяння та чи вчинене зоно особою, як і спрямованість умислу особи, може також доводитись іншими наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності (постанова Верховного Суду від 31.05.2018 у справі №911/639/17 та аналогічні); доказом наявності вини за ст. 228 ЦК України може бути в кримінальній справі, проте його наявність не є обов`язковою (постанови Верховного Суд) 15.02.2018 у справі № 911/1023/17 та від 25.10.2018 у справі №911/1107/18); таким чином, умисел повинен встановлюватись під час розслідування кримінальної справи і він має передувати позову у даній справі.

З урахуванням наведених висновків, а також враховуючи, що оспорюваний договір є реальним, був укладений за взаємною згодою сторін та спрямований на настання обумовлених наслідків, скаржниця вважає посилання позивача щодо невідповідності ціни поставленого за договором товару такими, що суперечать його попередній поведінці, а тому вони не можуть прийматись судом до уваги.

Апелянт також зазначає, що дії позивача, який уклав договір №504 від 21.12.2022, отримав за ним генератори, які використав для задоволення потреб територіальної громади, а згодом пред`явив позов про визнання вказаного правочину недійсним, суперечать його попередній поведінці та є недобросовісними.

Крім того, на переконання скаржниці, суд залишив поза увагою те, що 27.02.2024 Ященко Світлана Іванівна припинила свій статус як фізична особа-підприємець, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зроблено відповідний запис. А відтак, висновок суду про віднесення цього спору до господарської юрисдикції є передчасним, оскільки зроблений без належного дослідження обставин справи та доводів сторін.

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2025 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.10.2025 апеляційну скаргу Ященко С.І. на рішення Господарського суду Полтавської області від 25.09.2025 у справі №917/1165/25 залишено без руху; встановлено апелянту строк впродовж 10 днів з моменту отримання цієї ухвали на усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків, а саме надати до Східного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору у сумі 13753,50грн та докази направлення копії апеляційної скарги з додатками позивачу відповідно до вимог ст. 259 ГПК України за належною адресою.

У строк, визначений судом, скаржник надіслав до апеляційного суду заяву про усунення недоліків (вх. №12779 від 03.11.2025), до якої додано платіжну інструкцію АТ "Таскомбанк" №2842-8242-5677-1548 від 31.10.2025 на суму 13754,00грн та докази направлення копії апеляційної скарги з додатками позивачу Виконавчому комітету Лохвицької міської ради Мирогородського району Полтавської області за належною адресою.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2025, у зв`язку із відпусткою судді Тарасової І.В. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Полтавської області від 25.09.2025 у справі №917/1165/25; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень; призначено розгляд апеляційної скарги у справі №917/1165/25 на 10.12.2025 о 12:30 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, м. Харків, просп. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №105.

18.11.2025 до Східного апеляційного господарського суду від Виконавчого комітету Лохвицької міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги відповідачки, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Узагальнена позиція позивача зводиться до згоди з висновками та мотивами суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову виходячи, зокрема, з наступного:

- щодо наявності у відповідачки умислу на укладання протиправного договору, то ФОП Ященко С.І., як продавець товару, не могла не знати реальної ринкової вартості переданого позивачу товару; у свою чергу, наданим до справи експертним висновком підтверджується, що вартість переданого майна за договором була завищена майже у половину;

- позивач зазначає про наявність підстав для визнання недійсним спірного договору згідно положеннями ст.ст. 203 та 228 ЦК України, оскільки правочин є таким, який вчинено з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства;

- доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового акту.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 відмовлено у задоволенні заяви Ященко С.І. про зупинення дії рішення Господарського суду Полтавської області від 25.09.2025 у справі № 917/1165/25.

Уповноважені представники учасників справи у судове засідання 10.12.2025 не з`явилися; про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги всі учасники справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників учасників справи, у зв`язку з чим переходить до її розгляду по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановленого господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 21.12.2022 між Виконавчим комітетом Лохвицької міської ради (замовник) та ФОП Ященко Світланою Іванівною (постачальник) укладено договір поставки №504 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язується у 2022 році поставити та передати у власність замовника: генератор дизельний Daewoo DDAE10500DSE-3G 8.1 кВт, в кількості та за цінами, які вказані в специфікації додаток № 1 до договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 3.1 договору загальна вартість товару відповідно до специфікації становить 409400,00грн, а саме: генератор дизельний Daewoo DDAE10500DSE-3G 8.1 кВт у кількості 2 шт., вартістю 204700,00грн за одиницю.

На виконання умов договору постачальник передав, а замовник прийняв генератор дизельний Daewoo DDAE10500DSE-3G у кількості 2 шт. загальною вартістю 409400,00грн, що підтверджується підписаною між сторонами видатковою накладною № 428 від 21.12.2022.

Матеріалами справи також підтверджується, що після поставки товару замовник перерахував постачальнику грошові кошти на загальну суму 409400,00грн, що підтверджується платіжним дорученням №3 від 21.12.2022, на підставі якого Виконавчим комітетом Лохвицької міської ради з рахунку Державної казначейської служби України на рахунок ФОП Ященко С.І. перераховано грошові кошти в сумі 409400,00грн.

У подальшому, на підставі звернення слідчого СУ ГУНП в Полтавській області до Полтавського відділення ННЦ "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" з постановою про доручення проведення судової експертизи у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.02.2023 за №0000017 було проведено судові експертизи.

Відповідно до висновку експерта №912-914 від 21.02.2023 середній рівень довільно-роздрібних цін на генератор Daewoo DDAE10500DSE-3G 8.1. кВт, становить 166002,80грн.

З наявного у справі акту Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області №201620-33/041 від 08.12.2023 ревізії фінансово-господарської діяльності Виконавчого комітету Лохвицької міської ради за період з 01.11.2022 по 30.09.2023, вбачається, що з ФОП Ященко С.В. укладено договір поставки № 04 від 21.12.2022, умовами якого передбачено поставити товар генератор дизельний Daewoo DDAE10500DSE-3G 8,1 кВт вартістю 409400,00грн. Головою 21.12.2022 взято бюджетне зобов`язання за договором №504 від 21.12.2022 на оплату за придбання джерел резервного живлення на суму 409400,00грн та сплачено платіжним дорученням №3 від 21.12.2022.

У даному Акті ревізії зазначено, що Виконавчим комітетом здійснено закупівлю без використання електронної системи UA-2022-12-23-013672а за предметом "Генератор дизельний Daewoo DDAE10500DSE-3G 8,1 кВт" в кількості 2 штуки очікуваною вартістю 409400,00грн. Договір № 504 від 21.12.2022 укладено з Ященко С.І. на суму 409400,00грн.

Звертаючись до господарського суду першої інстанції з позовом у даній справі, позивач посилається на те, що спірні правовідносини за своїм змістом стосуються обставин укладення договору про поставку товару №504 від 21.12.2022 та його оплати за рахунок бюджетних коштів, а відтак вважає, що вказаний договір необхідно визнати недійсним, оскільки вартість переданого товару була завищена відповідачкою майже у половину.

Позивач вбачає в діях відповідачки наявність умислу на вчинення правочину, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки продавець - ФОП Ященко С.І., знаючи реальну ринкову вартість цього товару, передала його позивачу, який фінансується за рахунок бюджетних коштів, за навмисно завищеними цінами, а отже, метою укладення такого правочину з боку відповідачки було прагнення реалізувати обладнання за значно завищеною ціною, що не відповідає інтересам держави і суспільства.

Наведені обставини стали підставою звернення позивача до господарського суду першої інстанції з позовом про визнання недійсним договору поставки товару №504 від 21.12.2022 та стягнення з ФОП Ященко С.І. на користь Виконавчого комітету Лохвицької міської ради коштів у сумі 409400,00грн.

Як вже зазначалося, за результатами розгляду позовних вимог Господарським судом Полтавської області 25.09.2025 ухвалено оскаржуване рішення у справі №917/1165/25, яким позов задоволено; визнано недійсним договір поставки товару №504 від 21.12.2022 та стягнуто з відповідачки на користь позивача кошти в сумі 409400,00грн.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, колегія суддів виходить з наступного.

За приписами ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підстави недійсності правочинів визначаються положенням ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 3, 6 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ст. 203 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що позивач оспорює дійсність укладеного між сторонами договору поставки товару №504 від 21.12.2022. Як на правову підставу позову позивач посилався, зокрема, на положення ст.ст. 203, 215, 228 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

У вирішенні справ у спорах про визнання недійсними договорів відповідно до ст. 228 ЦК України, зокрема, ч. 3 цієї норми (на яку посилається позивач), ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони, а мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Отже, необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків. Для прийняття рішення у спорі необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави й суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін та в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру у кожної із сторін.

Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність договору, що укладається, суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків (див. постанову Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №922/1391/18).

Колегія суддів зазначає, що позивач та відповідачка уклали оспорюваний договір постави №504 від 21.12.2022 без застосування процедури відкритих торгів, що відповідає п.п. 11, 13 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1178 від 12.10.2022.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що за умовами укладеного між сторонами договору поставки відповідачка (постачальник) зобов`язалася поставити та передати у власність позивача (замовника) товар, а саме, два генератора дизельних марки Daewoo DDAE10500DSE-3G 8,1 кВт загальною вартістю 409400,00грн, тобто 204700,00грн за одиницю товару, а позивач, у свою чергу, зобов`язався прийняти та оплатити вартість такого товару за рахунок бюджетних коштів.

Матеріалами справи підтверджується, що за видатковою накладною № 428 від 21.12.2022 постачальник передав, а замовник прийняв генератор дизельний Daewoo DDAE10500DSE-3G у кількості 2 шт. загальною вартістю 409400,00грн.

Платіжним дорученням №3 від 21.12.2022 замовник з рахунку ДКСУ на рахунок постачальника перерахував грошові кошти в сумі 409400,00грн.

У провадженні органу досудового розслідування перебуває кримінальне провадження від 08.02.2023 за №0000017, в рамках якої було проведено судові експертизи. Так, відповідно до висновку експерта №912-914 від 21.02.2023 середній рівень довільно-роздрібних цін на генератор Daewoo DDAE10500DSE-3G 8.1. кВт, становить 166002,80грн за 1 шт.

У позовній заяві Виконавчий комітет Лохвицької міської ради, посилаючись на вказаний висновок експерта, зазначає, що середня ринкова вартість одного генератор, закуплених у ФОП Ященко С.І. за оспорюваним правочином, становить 166002,80грн (тобто за два генератора всього 332005,60грн), тоді як за договором позивачем було сплачено 409400,00грн. З огляду на це, позивач вважає, що він придбав у відповідачки товар за завищеними цінами, що призвело до надмірного, незаконного перерахування коштів на користь постачальника, що завдало збитків місцевому бюджету.

Господарський суд першої інстанції погодився з доводами позивача і виходив з того, що відповідачка, як продавець товару, не могла не знати реальної ринкової вартості переданого позивачу товару. При цьому, суд першої інстанції взяв до уваги наданий позивачем висновок експерта №912-914 від 21.02.2023 та на підставі оцінки такого доказу зробив висновок, що вартість товару була завищена майже у половину, адже ринкова вартість однієї одиниці майна складала 166002,80грн. У зв`язку з наведеним суд дійшов висновку про недійсність спірного договору з підстав його невідповідності положенням ст.ст. 203 та 228 ЦК України, оскільки даний правочин є таким, який вчинено з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає такі висновки суду першої інстанції передчасними, з урахуванням наступного.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 79 ГПК України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

В свою чергу принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин, покладає тягар доказування на сторони й не зобов`язує суд вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Обставина підлягає доказуванню так, щоб задовольнити стандарт переваги більш вагомих доказів, коли висновок про існування обставини на підставі поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Обставина вважається доведеною, якщо докази на її підтвердження є більш вірогідними, ніж докази на її спростування; питання про вірогідність доказів суд вирішує за своїм внутрішнім переконанням, будучи зобов`язаним оцінювати докази, щоб дійти висновку, що факти справи скоріше мали місце, аніж не були.

Оцінюючи докази, надані позивачем на підтвердження завищення вартості поставленого відповідачем товару, з точки зору їх достатності і допустимості для вирішення даного спору, колегія суддів зазначає наступне.

Першочергово, щодо посилання позивача на наявність значного завищення вартості двох генераторів "майже у половину", судова колегія зазначає, що таке перевищення не є надто значним, оскільки складає 18,90% та може бути пов`язано з тим, що експертом оцінювалися різні періоди часу для порівняння цінової інформації.

Як свідчить зміст дослідної частини висновку експерта №912-914 від 21.02.2023, зокрема, по третьому питанню зазначено, що первинна вартість генератора дизельного Daewoo DDAE10500DSE-3G 8.1. кВт визначалося порівняльним підходом, стосовно аналогічних виробів даної товарної групи, найбільш широко представленим в роздрібній торгівельній мережі. На підставі указаного, експертом був проведений порівняльний аналіз цінової ринкової інформації на ринку комерційних пропозицій на період часу, що стосується проведення даної товарознавчої експертизи лютий 2023 року. В ході дослідження експертом був проведений аналіз цін на генератор, що містися на веб-сайтах (фото №10-14).

Водночас, судом апеляційної інстанції з`ясовано, що у заключній частині висновку експерта вказано, що вартість одного генератора Daewoo DDAE10500DSE-3G 8.1. кВт, зазначеного у специфікації до договору поставки товару № 504 від 21.12.2022, укладеного між Виконавчим комітетом Лохвицької міської ради та ФОП Ященко С.І., станом на 21.12.2022 складає 166002,80грн.

У даному контексті суд апеляційної інстанції враховує, що інформація, яка відображена у дослідницькій та заключних частинах експертного висновку є взаємосуперечливою, оскільки експерт фактично проводив порівняльний аналіз цін на товар станом на лютий 2023 року, одночасно з цим дійшов висновку про актуальність інформації щодо вартості аналогічного товару станом на грудень 2022 року. Тобто висновок про вартість товару експертом зроблено за інший період, ніж той, що ним аналізувався.

Судова колегія також враховує, що експерт проводив порівняльну оцінку аналогічного товару на веб-сайтах роздрібних торгівельних мереж таких як, зокрема, "Епіцентр", "Розетка" тощо, які не містять у своєму інтерфейсі такого інструменту для відстеження динаміки цін за попередні періоди часу, що додатково підтверджує висновок суду про те, що експертом бралася до уваги інформація про ціни аналогічного товару саме станом на лютий 2023 року, а не за грудень 2022 року.

Слід врахувати також й те, що визначення точної дати або конкретного періоду часу здійснення експертом аналізу ринкових цін на аналогічні товари у даному випадку має істотне значення для вирішення спору, оскільки особливість ціноутворення такого виду товару (генератора) та визначення його вартості, у тому числі непередбачувані коливання цін (як в бік збільшення, так і зменшення), напряму пов`язані із збройною агресією проти України та початку з жовтня - листопада 2022 року (тобто напередодні закупівлі товару) ворожих обстрілів об`єктів енергетичної інфраструктури країни.

Натомість, з наданих позивачем доказів на підтвердження завищення вартості товару, а саме, з висновку експерта №912-914 від 21.02.2023 слідує, що експерт досліджував ціни на аналогічні види товарів у лютому 2023 року, тобто такі ціни були актуальними лише через два місяці після проведення спірної закупівлі.

Крім того, судова колегія враховує, що в даному випадку висновку експертом досліджувалося п`ять позицій аналогічних товарів, розбіжність цін по яким складає від мінімальної суми 141000,00грн до максимальної 197999,00грн, яка є меншою всього на 6000,00грн від ціни товару, що був предметом спірної закупівлі.

Водночас, із висновку експерта не вбачається того, що він ґрунтувався на результатах дослідження усієї сукупності факторів, що об`єктивно впливають на вартість такого товару, наприклад: де знаходиться цей товар (в якому місті), чи входить до ціни закупівлі його доставка замовнику або самовивіз, чи включає ціна товару в себе всі податки та збори, а також монтажні роботи та заходи, пов`язані із веденням його в експлуатацію.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у п. 3.2. договору поставки №504 від 21.12.2022 передбачено, що до ціни цього договору (204700,00грн за один генератор) включено: ціну самого товару, всі податки, збори, обов`язкові платежі, що сплачуються або мають бути сплачені постачальником, усі інші витрати постачальника, пов`язані з пакуванням, маркуванням, доставкою, зборкою, завантаженням та розвантаженням товару на складі замовника.

Тобто, умови укладеного між сторонами договору, окрім самої ціни товару, також включають в себе низку інших витрат, які впливають на кінцеву вартість товару, а тому наведений у висновку експерта №912-914 від 21.02.2023 середній рівень цін аналогічних товарів, який не враховує вартість додаткових витрат тапослуг, не може братися судом до уваги в обґрунтування висновку про завищення вартості переданого позивачу товару за договором поставки №504 від 21.12.2022.

З огляду на викладені обставини справи, які свідчать, що наданий позивачем висновок експерта підтверджує вартість аналогічного товару станом на лютий 2023 року та не відображає ціни додаткових послуг, які надавалися відповідачкою за договором поставки №504 від 21.12.2022, колегія суддів зазначає, що такий доказ не може об`єктивним чином підтверджувати реальну ринкову вартість аналогічного товару станом на грудень 2022 року, а відтак з нього не вбачається за можливе встановити дійсне та суттєве перевищення вартості реалізованого товару.

Разом з цим, будь-яких належних та допустимих у розумінні ст.ст. 76 77 ГПК України доказів, у тому числі висновків експерта, які б могли підтвердити, що ціна товару з урахуванням додаткових витрат є завищена у порівнянні з аналогічним товаром та саме станом на період проведення спірної закупівлі - грудень 2022 року, позивач до суду не надав та матеріали справи таких доказів не містять.

Крім того, колегія суддів враховує, що перевищення вартості товару становить 18,90%, що може бути об`єктивним чином пов`язано із збільшенням попиту на такий вид товару та, відповідно, коливанням / зміною ринкових цін за період з грудня 2022 року по лютий 2023 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про значне завищення відповідачкою ціни на поставлені генератори, оскільки єдиним доказом на підтвердження цих обставини є висновок експертизи, який відображає порівняльний аналіз цін за різні періоди часу та без урахування додаткових послуг, а відтак не підтверджує проведення належним чином порівняльного аналізу середньо-ринкових цін на аналогічний вид товару у період проведення спірної закупівлі.

Щодо посилання експерта в заключній частині висновку на проведення аналізу цін станом на 21.12.2022, то наведене спростовується його дослідницькою частиною, в якій відображено порівняння цін у лютому 2023 року. Тоді як клопотання про призначення судової експертизи позивач не заявляв та суд першої інстанції самостійно не призначав, а будь-якого іншого документального підтвердження вартості аналогічного товару саме станом на проведення спірної закупівлі сторони суду не надали та матеріали справи таких доказів не містять.

При цьому, використовуючи критерії оцінки доказів, встановлені ст. 86 ГПК України, апеляційний суд виходить із положень ст.ст. 73, 91 ГПК України та враховує висновки Верховного Суду щодо оцінки актів ревізії фінансової інспекції, викладені, зокрема, у постанові від 18.02.2020 у справі № 910/1784/16, яка полягає у тому, що акт ревізії є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання.

Досліджуючи наявний в матеріалах справи акт Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області №201620-33/041 від 08.12.2023 ревізії фінансово-господарської діяльності Виконавчого комітету Лохвицької міської ради за період з 01.11.2022 по 30.09.2023, судом апеляційної інстанції з`ясовано наступне. Так, після проведення спірної закупівлі у 2023 році контролюючим органом досліджено питання здійснення Виконавчим комітетом Лохвицької міської ради цінового моніторингу товарів, досліджено надані до проведення ревізії цінові пропозиції, проаналізовано відомості веб-порталу Уповноваженого органу з питань закупівель та встановлено наступне.

Щодо придбання генераторів, зокрема, який був предметом спірної закупівлі - Daewoo DDAE10500DSE-3G 8.1. кВт, контролюючим органом за результатами проведення ревізії встановлено наявність доказів, що підтверджують проведення Виконавчим комітетом аналізу ринку в частині здійснення цінового моніторингу закупівлі відповідних товарів, а саме цінові пропозиції постачальників, які надсилались на адресу Виконавчого комітету Лохвицької міської ради.

За результатом проведення аналізу цінових пропозицій Держаудитслужбою встановлено, що договори на закупівлю відповідних товарів укладені Виконавчим комітетом Лохвицької міської ради з постачальниками (у тому числі ФОП Ященко С.І.), які мають найбільш економічно вигідні ціни на дату проведення цінового моніторингу.

Також відносно закупівлі вищевказаних генераторів проведеним Держаудитслужбою порівнянням цін таких товарів з аналогічним придбанням іншими замовниками на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель встановлено, що ціни, за якими було придбано дані генератори, відповідають середнім цінам на аналогічний товар станом на відповідні дати.

Наведені вище обставини, які встановлені Держаудитслужбою та відображені на підставі даних акту ревізії, судова колегія вважає достовірно і повно встановленими, оскільки оцінює цей доказ (акт ревізії) у сукупності з іншими матеріалами справи, у тому числі висновком експерта, з якого вбачається коливання вартості аналогічного товару за два місяці на 18,90%.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що Держаудитслужба, як уповноважений державний орган у сфері фінансового контролю, перевірила використання бюджетних коштів та відповідність спірної закупівлі вимогам законодавства, за результатами чого підтвердила законність дій позивача щодо здійснення цінового моніторингу пропозицій постачальників, а також самостійно здійснила аналіз ринкових цін та підтвердила їх відповідність середнім цінам на аналогічні товари, у тому числі за укладеним між сторонами договором поставки товару №504 від 21.12.2022.

Водночас, за відсутності в матеріалах справи будь-яких належних та допустимих доказів істотного перевищення ринкової вартості придбаного позивачем товару, колегія суддів не може погодитися з доводами позивача та вважати оспорюваний договір таким, що суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, зокрема, таким, що спрямований виключно на порушення правового господарського порядку за наявності умислу (наміру) його сторін.

Щодо інших підстав позову, які зазначив позивач, а саме про укладення спірного договору під впливом помилки та під впливом обману, правові наслідки, яких передбачені положеннями ст.ст. 229, 230 ЦК України, колегія суддів зазначає наступне.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тобто обман має місце, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою, аби правочин було вчинено. Усі ці обставини - наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 ЦК України може бути визнаний судом недійсним. Отже, позивач має довести наявність одночасно трьох складових, а саме: наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, наявність обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

При цьому обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Отже, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 910/15424/19).

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Апеляційним господарським судом встановлено, що оспорюваний договір поставки товару №504 від 21.12.2022 був укладений між сторонами за результатами проведеної позивачем процедури закупівлі та після аналізу цінових пропозицій інших постачальників. Правомірність цих дій підтверджена уповноваженим органом Держаудитслужбою за результатами проведеної ревізії.

При цьому, не можна залишити поза увагою й те, що позивач укладав цей договір свідомо, знаючи про ціну товару постачальника, а також мав право та об`єктивну можливість самостійно перевірити ціни на подібні товари на веб-сайтах інших постачальників у найпоширеніших мережах промислових товарів (у тому числі й тих, про які зазначені у висновку експерта).

Водночас, колегія суддів встановила, що спірний правочин є реальним і виконаним, за результатами його реалізації Лохвицька територіальна громада отримала відповідні товари (генератори), а постачальник грошові кошти.

З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується із твердженнями позивача щодо вчинення ним спірного правочину під впливом помилки або внаслідок введення в оману.

Позивачем також не доведено наявності помилки щодо якостей або властивостей майна, які значно знижують його цінність, або щодо можливості використання цього майна за цільовим призначенням.

Товар, який був предметом спірного договору, має середню ціну, що відображено у висновках акту ревізії Держаудитслужби, і позивач як покупець був обізнаний щодо якостей і фізичного стану цього товару, прийняв його на виконання договору без будь-яких зауважень.

До того ж суд приймає до уваги, що позивач використовував товар майже три роки до подання позову у цій справі, доказів наявності скарг / зауважень чи повернення товару постачальнику матеріали справи не містять.

Також позивачем не доведено, що постачальник (відповідач) діяв під впливом усвідомленого наміру ввести покупця в оману, адже покупець був обізнаний щодо кількості, якості і технічних характеристик придбаного майна.

Надаючи оцінку ефективності обраного позивачем способу захисту, колегія суддів також вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.03.2024 у справі №904/192/22, у якій причиною виникнення спору стало питання неналежного витрачання коштів державного бюджету, головним розпорядником яких є Міністерство, внаслідок того, що у одержувача бюджетних коштів (Спортивний центр) були відсутні законні підстави для проведення закупівлі робіт у переговорній процедурі на підставі абз. 5 п. 2 ч. 2 ст. 40 Закону України "Про публічні закупівлі", викладено правову позицію та зазначено про те, що застосування наслідків недійсності правочину на користь позивача, який не є стороною оспорюваного договору, наразі неможливе при застосуванні процесуальної конструкції, запропонованої прокурором, оскільки кошти підлягають стягненню з ТОВ "Хелг" на користь підприємства як іншої сторони оспорюваного правочину, і, як наслідок, вказана одностороння реституція не відповідає положенням чинного законодавства, адже для захисту інтересів держави нераціонально та неефективно витрачені бюджетні кошти мають повертатися (стягуватися) саме на користь держави в особі уповноваженого органу (міністерства) як головного розпорядника бюджетних коштів, тобто на користь державного бюджету.

У цьому контексті колегія суддів зазначає, що навіть якби укладений між сторонами договір поставки і був недійсним, то захист інтересів Лохвицької територіальної громади (від імені та в інтересах якої фактично діє позивач), яка витратила бюджетні кошти на реалізацію цього правочину, полягали б у тому, щоб зберегти у комунальній власності отримане майно і компенсувати збитки, завдані завищенням ціни на поставлені генератори (тобто різницю між середньоринковою вартістю і завищеною сумою), або повністю повернути до місцевого бюджету сплачені кошти, повернувши постачальнику генератори.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.12.2021 у справі №906/1061/20 уточнив висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 07.07.2021 у справі № 905/1562/20 щодо неефективності обраного Прокурором способу захисту права та зазначив, що: "Позовна вимога про визнання недійсним виконаного договору без одночасного заявлення позовної вимоги про застосування наслідків недійсності правочину, передбачених ст. 216 ЦК України, є належним способом захисту, який передбачений законом. Водночас вирішуючи питання про можливість задоволення такого позову, суд, з урахуванням конкретних обставин справи має визначитися із ефективністю обраного позивачем способу захисту - визначити наслідки визнання договору недійсним для держави, в інтересах якої прокурором подано позов, з`ясувати, яким чином будуть відновлені права держави як позивача, зокрема можливість проведення двосторонньої реституції, можливість проведення повторної закупівлі товару (робіт, послуг) у разі повернення відповідачем коштів, необхідність відшкодувати іншій стороні правочину вартість товару (робіт, послуг) чи збитки".

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.01.2023 у справі №904/115/22 колегія суддів погодилася з висновками судів попередніх інстанцій про те, що обраний прокурором спосіб захисту прав у цій справі є неефективним, адже повернення до місцевого бюджету грошових коштів за виконані підрядником та прийняті замовником роботи внаслідок застосування наслідків недійсності правочину, не звільняє замовника від обов`язку відшкодування вартості виконаних робіт у подальшому за зверненням виконавця робіт. При цьому, як вірно зазначено апеляційним судом, оскільки вартість грошової компенсації за виконані роботи підряднику буде визначатись на момент її відшкодування, існує обґрунтоване припущення того, що вартість цієї компенсації буде більшою ніж та, що вже сплачена за оспорюваним договором. Указане, у свою чергу, буде мати наслідком не захист інтересів щодо яких заявлено позов, а їх порушення".

Як вбачається із змісту позовної заяви, Виконавчий комітет Лохвицької міської ради просить визнати недійсним договір поставки та стягнути з ФОП Ященко С.І. на свою користь грошові кошти в сумі 409400,00грн, тобто застосувати односторонню реституцію на підставі ч. 3 ст. 228 ЦК України.

Позивач зазначає про те, що поставлений відповідачкою товар був оплачений з рахунку Державної казначейської служби України за рахунок цільових бюджетних коштів, при цьому просить застосувати передбачені ч. 3 ст. 228 ЦК України наслідки недійсності правочину, яка передбачає повернення (стягнення) нераціонально та неефективно витрачених бюджетних коштів не на рахунок сторони правочину (у даному випадку позивача), а на користь державного бюджету.

З наведеного слідує, що фактично, у разі задоволення позовних вимог Виконавчого комітету Лохвицької міської ради (який заінтересований щодо законного та раціонального витрачання коштів), якому, як зазначає позивач, завдано збитків, місцевий бюджет не отримає відповідного відшкодування, а навпаки - втратить як оплачене майно (яким позивач користується майже три роки та вартість якого на цей час може бути більшою, ніж на момент придбання), що буде стягнуто в дохід державного бюджету, так і сплачені за спірним договором кошти.

Колегія суддів зазначає, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Задоволення судом позовної вимоги має з урахуванням вимог правовладдя (верховенства права) дозволити досягнути мети судочинства, зокрема реально (дієво) відновити суб`єктивне право, яке порушив, оспорює або не визнає відповідач.

Коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який був до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що за наведеним у позові вимогами, інтереси Лохвицької територіальної громади та місцевого бюджету (позивач просить стягнути кошти на свою користь, а не на користь держави), не будуть відновлені і позивач не отримає відповідного відшкодування тих збитків, про завдання яких зазначає. Тому для відновлення відповідних інтересів позивача належним способом захисту має бути стягнення з винної особи завданих збитків, розмір яких має бути підтверджений і доведений суду належними та допустимими доказами, яких у даному випадку позивачем не надано та судом не встановлено.

У свою чергу, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (п. 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №925/642/19).

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Що стосується доводів апеляційної скарги про помилковість віднесення судом першої інстанції цього спору до господарської юрисдикції, колегія суддів зазначає наступне.

Сторонами в судовому процесі господарської юрисдикції - позивачами і відповідачами - можуть бути і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями ст. 20 цього Кодексу (цей випадок до них не належить).

Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Згідно з положеннями ЦК України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця шляхом внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру не припиняє її зобов`язань, що виникли у період здійснення нею підприємницької діяльності, оскільки фізична особа не припиняє свого існування як суб`єкт права. Тому така фізична особа продовжує нести відповідальність за зобов`язаннями, які виникли у зв`язку з провадженням нею підприємницької діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний договір був укладений 21.12.2022 між позивачем та ФОП Ященко С.І., тобто коли остання виконувала господарські зобов`язання. При цьому, з наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 31 т.1) вбачається, що Ященко Світлана Іванівна припинила підприємницьку діяльність 27.02.2024.

Виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились, а отже така справа підлягає розгляду в господарському суді (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати від 09.10.2019 у справі № 127/23144/18).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга Ященко С.І. підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ященко Світлани Іванівни на рішення Господарського суду Полтавської області від 25.09.2025 у справі №917/1165/25 задовольнити.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 25.09.2025 у справі №917/1165/25 скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Виконавчого комітету Лохвицької міської ради до Фізичної особи-підприємця Ященко Світлани Іванівни про визнання недійсним договору та стягнення 409400,00грн відмовити.

Стягнути з Виконавчого комітету Лохвицької міської ради (37200, Полтавська область, Миргородський район, м. Лохвиця, вул. Перемоги, 1; ) на користь Фізичної особи-підприємця Ященко Світлани Іванівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 13753,50грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення; порядок і строки оскарження постанови передбачені ст.ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повну постанову складено 22.12.2025.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.О. Крестьянінов