ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" грудня 2025 р. Справа №914/1360/24(914/936/25)

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Желік М.Б.

суддів Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення сторін

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Капабланка б/н від 01.09.2025 (вх.ЗАГС. №01-05/3356/25 від 17.11.2025)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 06.11.2025 (суддя Морозюк А.Я.)

у справі № 914/1360/24(914/936/25)

за позовом: Публічного акціонерного товариства Укрнафта, м. Київ

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю Вільєна, м. Львів

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Альс Компані, с. Тарнівці Ужгородського району Закарпатської області

до відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес Тренд, м. Київ

про: визнання недійсними договорів та стягнення 139 100 000 грн. 00 коп.

у межах справи № 914/1360/24

за заявою: Публічного акціонерного товариства Укрнафта, м. Київ

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Вільєна (79035, м. Львів, вул. Зелена, буд. 238, каб. 37, ідентифікаційний код 43913344)

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.11.2025 у справі №914/1360/24 (914/936/25) повернуто позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю Капабланка, про визнання за ТОВ Капабланка статусу кредитора до боржника ТОВ Бізнес Тренд за договорами про надання поворотної фінансової допомоги (вх.№ 3711 від 30.10.2025).

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду; відкрити апеляційне провадження, скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 06.11.2025 у справі №914/1360/24 (914/936/25), прийняти нове рішення, яким передати питання про прийняття позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 17.11.2025 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Капабланка б/н від 01.09.2025 (вх.ЗАГС. №01-05/3356/25 від 17.11.2025) на ухвалу Господарського суду Львівської області від 06.11.2025 у справі №914/1360/24 (914/936/25); призначено справу №914/1360/24 (914/936/25) до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено строк для надання відзиву на апеляційну скаргу 15 календарних днів з моменту отримання ухвали; витребувано матеріали справи №914/1360/24 (914/936/25) в Господарського суду Львівської області.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 255 ГПК України, окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції: про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки скаржник оскаржує ухвалу про повернення позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору заявникові, тому з урахуванням п. 6 ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 271 ГПК України розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Капабланка здійснюється судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

03.12.2025 представник Товариства з обмеженою відповідальністю Альс Компані через систему Електронний суд подав відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 01-04/9212/25 від 03.12.2025), в якому просив суд вимоги апеляційної скарги задоволити, оскаржену ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким передати вирішення питання про прийняття позовної заяви третьої особи з самостійними вимогами на новий розгляд до суду першої інстанції або ухвалити інше рішення у межах повноважень апеляційного суду, яке забезпечить розгляд заяви по суті.

03.12.2025 представник Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес Тренд через систему Електронний суд подав відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 01-04/9221/25 від 04.12.2025), в якому просив суд вимоги апеляційної скарги задоволити, оскаржену ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким передати вирішення питання про прийняття позовної заяви третьої особи з самостійними вимогами на новий розгляд до суду першої інстанції в порядку запропонованому апелянтом.

Позивач та відповідач 1 своїм правом щодо подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Розглянувши апеляційну скаргу, взявши до уваги принцип розумності строку розгляду справи судом, закріплений у п.10 ч.3 ст.2 ГПК України, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, натомість мотивувальну частину оскарженої ухвали слід змінити виклавши її в редакції цієї постанови, з огляду на наступне.

Розгляд справи в суді першої інстанції. Короткий зміст вимог та ухвала суду першої інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю Капабланка подало до Господарського суду Львівської області у справі №914/1360/24(914/936/25) позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору (вх.№ 3711 від 30.10.2025), в якій просить: прийняти цю позовну заяву до розгляду в межах справи окремого позовного провадження № 914/1360/24(914/936/25), відкритої в межах справи про банкрутство ТОВ Вільєна № 914/1360/24; визнати ТОВ Капабланка третьою особою, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору; визнати за ТОВ Капабланка статус кредитора до боржника ТОВ Бізнес Тренд за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 30/09-2022 від 30.09.2022, договором про надання поворотної фінансової допомоги № 14/09-2022 від 14.09.2022 та договором про надання поворотної фінансової допомоги № 15/09-2022 від 15.09.2022, що набуті ним за договором відступлення прав вимоги № БТ01-02 від 01.02.2023; розгляд справи окремого позовного провадження №914/1360/24(914/936/25), відкритої в межах справи про банкрутство ТОВ Вільєна № 914/1360/24, розпочати з початку; понесені за цієї позовною заявою витрати позивача покласти на відповідачів.

Місцевий господарський суд повертаючи позовну заяву заявнику обґрунтовував своє рішення наступним:

- з змісту позовної заяви ТОВ Капабланка і матеріалів справи не вбачається, яким чином задоволення вказаного позову (визнання за ТОВ Капабланка статусу кредитора до боржника ТОВ Бізнес Тренд за договорами про надання поворотної фінансової допомоги № 30/09-2022 від 30.09.2022, № 14/09-2022 від 14.09.2022., № 15/09-2022 від 15.09.2022 ) може виключити повністю або частково задоволення основного позову ПАТ Укрнафта про визнання цих же договорів недійсними за ознаками їх фраудаторності на підставі ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

- предметом основного позову ПАТ Укрнафта є не стягнення з ТОВ Бізнес Тренд грошових коштів як дебіторської заборгованості за договорами про надання поворотної фінансової допомоги № 30/09-2022 від 30.09.2022, № 14/09-2022 від 14.09.2022, № 15/09-2022 від 15.09.2022, а стягнення грошових коштів в якості наслідків визнання правочинів недійсними, визначених у частині 3 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства (відповідно до якої у разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину).

- в контексті норми частини 2 статті 180 ГПК України (з врахуванням частини 5 статті 49 ГПК України) не вбачається, що задоволення позову ТОВ Капабланка (третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження) може виключити повністю або частково задоволення основного позову ПАТ Укрнафта, не вбачається взаємопов`язаності позовів і доцільності спільного їх розгляду.

- наведене, в силу положень норми частини 6 статті 180 ГПК України (з врахуванням частини 5 статті 49 ГПК України) має своїм наслідком повернення позовної заяви ТОВ Капабланка заявнику.

Узагальнені доводи апелянта, позиція інших сторін.

Товариство з обмеженою відповідальністю Капабланка не погоджуючись із ухвалою місцевого господарського суду, зазначає, що висновки суду є необґрунтованими і незаконними, у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, а також містить неправильне застосування норм процесуального права (а саме ч.5 ст. 49 ГПК України та ч.2,6 ст. 180 ГПК України) на підтвердження чого зазначає наступне:

- судом першої інстанції порушено норми процесуального права з огляду на ототожнення позову третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору із поданням зустрічного позову відповідачем та застосування до нього процесуальних наслідків, передбачених саме для зустрічного позову. Натомість, ТОВ Капабланка не подавало зустрічного позову в розумінні положень ст. 180 ГПК України, а звернулося із самостійними вимогами третьої особи в порядку положень ч.1 ст. 49 ГПК України, який за своєю правовою природою є іншим процесуальним інститутом із самостійним предметом регулювання.

- на відміну від зустрічного позову, який за ч.2 ст. 180 ГПК України повинен бути взаємопов`язаним із первісним, позовна заява третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору за ч.1 ст. 49 ГПК України має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі. Водночас, критерій взаємопов`язаності позовних вимог, який передбачений ч. 2 ст. 180 ГПК України щодо вимог відповідача при подані ним зустрічного позову, не застосовується щодо третьої особи, яка звертається із самостійними вимогами в порядку положень ст. 49 ГПК України. Таким чином для оцінки позову третьої особи - ТОВ Капабланка суд застосував неприпустимий критерій взаємопов`язаності позовних вимог.

- скаржником подано позов саме третьої особи щодо того ж предмету спору, а саме - спору щодо договорів поворотної фінансової допомоги (які АТ Укрнафта просить визнати недійсними, як фраудаторні та застосувати наслідки недійсності у вигляді реституції (повернення грошових коштів до ліквідаційної маси ТОВ Вільєна), а ТОВ Капабланка визнати свої права кредитора за ними, як незалученого до цієї справи учасника, з огляду на те, що права вимоги за такими договорами були відступлені і перейшли до заявника на підставі договорів про відступлення права вимоги), тоді як суд безпідставно ототожнив такий позов із зустрічним і пославшись на положення ч.6 ст. 180 ГПК України повернув його, що є підставою для скасування оскарженої ухвали.

- спільним для обох позовів є те, що вони стосуються одних і тих самих договорів поворотної фінансової допомоги та однієї й тієї самої дебіторської заборгованості - ТОВ Бізнес Тренд, однак кожен із позивачів заявляє окремі, самостійні вимоги щодо прав на цей самий об`єкт.

- заявником у заяві вказано, що вимоги заявляються до ТОВ Бізнес Тренд як до боржника, право вимоги до якого за спірними договорами не визнаються АТ Укрнафта, який фактично і заперечує статус заявника, як кредитора ТОВ Бізнес Тренд . Отже, обидва позови стосуються одних і тих самих договорів поворотної фінансової допомоги і одного й того самого майнового права права вимоги до ТОВ Бізнес Тренд.

- щодо окремих формальних недоліків позовної заяви (зокрема, щодо формулювання сторін, реквізитів судового збору, тощо) єдиним належним процесуальним механізмом є залишення позовної заяви без руху з наданням строку на усунення недоліків в порядку положень ст. 174 ГПК України, що додатково підтверджує відсутність підстав для її повернення місцевим господарським судом в порядку положень ч.6 ст. 180 ГПК України.

Відповідач 2 та відповідач 3 у відзивах на апеляційну скаргу зазначили, що підтримують вимоги апеляційної скарги у повному обсязі, вважають її доводи обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з мотивів, які за своїм змістом є аналогічними у обох відзивах, а саме:

- застосування до позовної заяви критеріїв характерних до зустрічної позовної заяви (зокрема, критерію взаємопов`язаності) є юридично некоректним і призводить до хибного процесуального висновку про можливість повернення заяви з підстав, які не відповідають природі позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору.

- самостійні вимоги третіх осіб мають бути розглянуті у межах уже відкритого провадження для уникнення винесення суперечливих рішень. Так, у цій справі суд з`ясовує права сторін на наслідки, які випливають із договорів про надання поворотної фінансової допомоги, укладених між ТОВ Вільєна та ТОВ Бізнес Тренд, а саме №30/09-2022 від 30.09.2022, № 14/09-2022 від 14.09.2022 та №15/09-2022 від 15.09.2022, а також пов`язаних із ними майнових вимог.

- позов ТОВ Капабланка спрямований на підтвердження його правового становища у цих правовідносинах, зокрема, наявності у нього права вимоги (статусу кредитора), що безпосередньо пов`язане з предметом спору та може вплинути на встановлення всіх істотних обставин справи та ухвалення правильного рішення.

- повернення позовної заяви у ситуації, коли недоліки є формальними та можуть бути усуненими порядку положень ст. 174 ГПК України, фактично створює непропорційний бар`єр доступу до правосуддя, затягує розгляд, змушує сторони до повторних процесуальних дій, а також суперечить принципу процесуальної економії. Вказане підтверджує доводи скаржника про те, що оскаржена ухвала постановлена з неправильним застосуванням норм процесуального права та є підставою для її скасування.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.

Порядок та умови вступу третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справу, врегульованого нормами ст.49 ГПК України.

Відповідно до ч. ч. 1 та 3 ст. 49 ГПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача.

За змістом процесуального законодавства треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, - це імовірні суб`єкти спірних матеріальних правовідносин, які вступають у чужий процес із метою захисту своїх суб`єктивних прав чи охоронюваних законом інтересів.

Необхідною умовою набуття статусу третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, є дотримання таких критеріїв: 1) матеріально-правовий (наявність єдиного предмета спору); 2) суб`єктний (позовні вимоги можуть бути пред`явлені як одній стороні, так і декільком сторонам); 3) часовий (вступ у справу відбувається до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження).

Дотримання цих критеріїв необхідно оцінювати та з`ясовувати під час прийняття рішення щодо вступу в справу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги (схожий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 09.09.2019 у справі №910/12463/18, від 27.09.2019 у справі №904/323/19, від 11.11.2020 у справі №912/2751/16, в ході розгляду яких виникли подібні процесуальні правовідносини).

Колегія суддів відзначає, що позови третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, мають подаватися з дотриманням загальних правил пред`явлення позову, на що безпосередньо вказують положення частини п`ятої статті 49 та частини четвертої статті 180 ГПК України. Відповідно до цих норм до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу. Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.

Відповідно до частин другої та третьої статті 180 ГПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.

Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

У процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому під предметом спору необхідно розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Отже, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень частини першої статті 49 ГПК України обов`язково має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі.

Позовні вимоги третьої особи, яка подала позов відповідно до приписів статті 49 ГПК України, можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. Вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.

В постанові від 30.08.2023 у справі №910/12744/22 Верховний Суд досліджував наявність/відсутність підстав для повернення позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору та зазначив наступне.

Передбачене статтею 49 ГПК України право особи вступити у справу шляхом подання позову до однієї або декількох сторін не є абсолютним. Таке право можна реалізувати лише за умови дотримання вимог процесуального законодавства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.06.2019 у справі №916/542/18 вказала, що позовна заява третьої особи відповідно до положень частини першої статті 49 ГПК України має містити самостійні вимоги саме на предмет спору у справі. При цьому як предмет спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. Відтак вимога третьої особи, спрямована на будь-що поза предметом спору між позивачем та відповідачем, не може бути визнана вимогою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.

Судова колегія акцентує, що предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Водночас підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

Отже, позовна заява третьої особи має містити саме самостійні вимоги заявника щодо предмета спору у справі.

У свою чергу, самостійність вимог полягає в тому, що саме третя особа перебуває у правовідносинах із відповідачем, і що саме її право порушене. Тобто третя особа із самостійними вимогами заперечує/частково заперечує вимогу (ги) позивача і переслідує мету вирішити спір не на користь позивача, а на свою користь.

У постановах від 05.04.2024 у справі №910/10699/21 та від 02.04.2018 у справі №905/121/15 Верховний Суд зазначив, що: 1) самостійність вимог полягає в тому, що саме третя особа перебуває у правовідносинах із відповідачем, і що саме її право порушене. Тобто третя особа із самостійними вимогами заперечує/частково заперечує вимогу (ги) позивача і переслідує мету вирішити спір не на користь позивача, а на свою користь; 2) самостійність вимог третьої особи полягає в тому, що третя особа вважає, ніби в матеріальних правовідносинах із відповідачем перебуває саме вона, і саме її право порушено відповідачем.

Така особа заперечує вимогу позивача і переслідує мету вирішити спір не на користь позивача, а на свою користь. Третя особа із самостійними вимогами процесуально протиставляє себе не лише відповідачу, а й позивачу, а її вимоги до відповідача є конкуруючими із вимогами позивача.

Таким чином, позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору має на меті довести дві обставини, - як повну або часткову відсутність у позивача матеріальних правовідносин із відповідачем, а відтак відсутність його суб`єктивного права на предмет спору, так і наявність відповідних правовідносин та прав у третьої особи до відповідача.

При цьому, якщо вимоги за позовом між сторонами і за позовом третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору виникли з різних правових підстав, з інших правовідносин, позов третьої особи не може вважатись позовом, спрямованим та той самий предмет спору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.06.2019 у справі №916/542/18 вказала, що позовна заява третьої особи відповідно до положень частини першої статті 49 ГПК України має містити самостійні вимоги саме на предмет спору у справі. При цьому як предмет спору слід розуміти матеріально- правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. Відтак вимога третьої особи, спрямована на будь-що поза предметом спору між позивачем та відповідачем, не може бути визнана вимогою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що поняття юридичного спору має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття спір про право (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття спору про право має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Верховний Суд неодноразово наголошував на відмінностях між поняттями предмет спору та предмет позову. Зокрема, предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Подібна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №916/542/18, від 01.08.2019 у справі №916/1743/18, від 05.04.2023 у справі №904/2181/22, від 01.04.2024 у справі №910/5635/22, від 06.06.2024 у справі №921/677/22.

Таким чином, у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає належним їй право на предмет спору чи його частину. Вимога, спрямована на будь-що, що знаходиться поза цим предметом, не може бути розглянута як вимога третьої особи, а має бути здійснена через подання самостійного позову. Тобто обов`язковою умовою спільного розгляду вимог позивача та третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору є єдиний предмет спору (постанова Верховного Суду від 06.06.2025 у справі №921/677/22).

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову ПАТ Укрнафта до ТОВ Вільєна, ТОВ Альс Компані та ТОВ Бізнес Тренд у даній справі №914/1360/24(914/936/25) є визнання недійсним укладеного між ТОВ Вільєна та ТОВ Альс Компані договору про відступлення права вимоги №БТ01-02 від 01.02.2023, визнання недійсними укладених між ТОВ Вільєна та ТОВ Бізнес Тренд договорів про надання поворотної фінансової допомоги №30/08-2022 від 30.08.2022 на суму 7 060 000,00 грн., №14/09-2022 від 14.09.2022 на суму 57 000 000,00 грн., №15/09-2022 від 15.09.2022 на суму 50 000 000,00 грн., №30/09-2022 від 30.09.2022 на суму 30 000 000,00 грн., а також стягнення з ТОВ Бізнес Тренд на користь ТОВ Вільєна грошових коштів в розмірі 139 100 000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги про визнання зазначених договорів недійсними заявлені за ознаками їх фраудаторності на підставі ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, з огляду на те, що такі вчинені боржником з метою зменшення розміру ліквідаційної маси, а отже з метою завдання шкоди кредиторам, натомість вимога про стягнення з ТОВ Бізнес Тренд на користь ТОВ Вільєна грошових коштів в розмірі 139 100 000 грн. 00 коп. є похідною від основної вимоги та заявлена, в порядку застосування наслідків недійсності правочинів, на підставі частини 3 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства (відповідно до якої у разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину).

ПАТ Укрнафта визначило предметом спору оспорення чинності (дійсності) договорів відступлення права вимоги та договорів про надання поворотної фінансової допомоги, визнавши їх недійсним, тобто таким, що не створюють юридичних наслідків, на які вони були спрямованими. Суть позовної вимоги в даному випадку встановити, що договори укладені з метою завдання шкоди кредиторам є фраудаторним, і тому підлягають визнанню недійсними із застосуванням наслідків такої недійсності. Поряд з цим, мета вказаного позову: припинити дію спірних договорів і відновити попередній стан правовідносин, зокрема повернення коштів до ліквідаційної маси боржника.

Водночас, предметом поданого позову ТОВ Капабланка (третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору) є визнання за ТОВ Капабланка статусу кредитора до боржника ТОВ Бізнес Тренд за договорами про надання поворотної фінансової допомоги № 30/09-2022 від 30.09.2022, № 14/09-2022 від 14.09.2022, № 15/09-2022 від 15.09.2022. Позов ТОВ Капабланка ґрунтується на тому, що згідно укладеного 15.07.2024 між ТОВ Альс Компані та ТОВ Капабланка договору про відступлення прав вимоги №15-07/24ВПВ - ТОВ Альс Компані частково відступило на ТОВ Капабланка заборгованість ТОВ Бізнес Тренд за договорами фінансової допомоги, що були укладені між ТОВ Вільєна та ТОВ Бізнес Тренд, а саме: за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 14/09-2022 від 14.09.22 на суму 44 230 000,00 грн., за договором фінансової допомоги № 15/09-2022 від 15.09.22 на суму 50 000 000,00 грн., за договором фінансової допомоги № 30/09-2022 від 30.09.22 на суму 23 912 882,64 грн., право вимоги за якими перейшли до ТОВ Альс Компані за договором відступлення № БТ01-02 від 01.02.2023. Таким чином, ТОВ Капабланка набуло прав кредитора до ТОВ Бізнес Тренд за договорами про надання поворотної фінансової допомоги: № 30/09-2022 від 30.09.2022 р., № 14/09-2022 від 14.09.2022, № 14/09-2022 від 14.09.2022. на підставі договору відступлення №15-07/24ВПВ.

Як зазначає ТОВ Капабланка, АТ Укрнафта як позивач за основним позовом, має намір посягнути на права, що належать ТОВ Капабланка, а саме на дебіторську заборгованість ТОВ Бізнес Тренд перед ТОВ Капабланка, що право на яку виникло на підставі договору про відступлення прав вимоги №15-07/24ВПВ від 15.07.2024.

Суть позовної вимоги є встановлення, що саме заявнику належить право вимоги до ТОВ Бізнес Тренд (як окреме майнове право), тобто підтвердити юридичний титул на це право. Мета позову в даному випадку є набуття правового статусу кредитора (визнання, що право вимоги належить саме ТОВ Капабланка, а не іншій особі).

При вирішенні цього спору судова колегія також враховує, що вирішуючи питання тотожності матеріально-правової вимоги третьої особи та існуючого спору, належить порівнювати не лише одну прохальну частину відповідних позовних заяв, а розглядати усі частини цих позовів у їх системному зв`язку, оскільки уяснити дійсний предмет позову є неможливо без відповідного права, захист якого реалізує така вимога.

Такий висновок випливає, зокрема із приписів процесуального закону, відповідно до чого позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, яким є спосіб захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором (п.4 ч.3. ст.162 ГПК України). Таким чином, повне розуміння матеріально-правової вимоги (предмета спору) не можливо уяснити поза правом, яке підлягає захисту за відповідним позовом.

Беручи до уваги викладене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимога третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги - ТОВ Капабланкане спрямована на предмет спору між позивачем та відповідачами. Більше того, позовні вимоги третьої особи не пов`язані з первісним позовом, оскільки вони не виникли з одних правовідносин, а тому це унеможливлює його спільний розгляд з первісним позовом.

Сам по собі факт, що ПАТ Укрнафта та ТОВ Капабланка посилаються на одні і ті самі договори про надання поворотної фінансової допомоги, не створює єдності предмета спору, адже різним є обсяг захисту і правові наслідки, на які спрямовані позови.

Підсумовуючи, судова колегія, враховуючи предмет за позовом (визнання недійсним договору про відступлення права вимоги та договорів про надання поворотної фінансової допомоги на підставі їх фраудаторності в порядку положень ст. 42 КУзПБ) та предмет за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору (визнання за заявником статусу кредитора ТОВ Бізнес Тренд), дійшла висновку, що ці позови є різними за своєю правовою природою, виникли з різних правовідносин, заявлені вимоги не є однорідними, що зумовлює самостійний предмет їх доказування.

Зважаючи на встановлення наведених обставин, судова колегія виснує про наявність передбачених ч. 5 ст. 49 і ч. 6 ст. 180 ГПК України підстав для повернення позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги.

Колегія суддів окремо відзначає, що вказане у цій постанові не є обмеженням доступу до правосуддя та / або порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 4 ГПК України, адже особа може подати вказаний позов в порядку, передбаченому ГПК України, як окремий позов, за яким за умови дотримання всіх вимог ГПК України буде відкрито провадження у справі та розглянуто спір.

Загальні висновки суду апеляційної інстанції.

Підсумовуючи зазначене, колегія суддів зазначає, що не зважаючи на наявність підстав для повернення позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, судом першої інстанції в мотивувальній частині оскарженого рішення в порушення норм процесуального закону, а саме положень ст. ст. 76-79 ГПК України, не надано правової оцінки усім обставинам, що входять до предмету доказування у даних правовідносинах. З огляду на що, судова колегія в порядку положень ч.4 ст. 277 ГПК України виснує про необхідність зміни мотивувальної частини ухвали Господарського суду Львівської області від 06.11.2025 у редакції цієї постанови.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у цьому рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження доказами, які містяться в матеріалах справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, однак, в порядку положень ч.4 ст. 277 ГПК України мотивувальну частину оскаржуваної ухвали слід змінити в редакції викладеній у мотивувальній частині цієї постанови.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи висновки суду про відмову у задоволенні вимог апеляційної скарги судовий збір покладається на скаржника.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки розгляд справи відбувався без повідомлення (виклику) учасників справи, тому у відповідності до ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення цієї постанови є дата складення її повного тексту.

Керуючись ст.ст.86, 129, 269, 270, 275, 277, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1 В задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Капабланка б/н від 01.09.2025 (вх.ЗАГС. №01-05/3356/25 від 17.11.2025) відмовити.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 06.11.2025 у справі № 914/1360/24(914/936/25) змінити, виклавши мотивувальну її частину у редакції цієї постанови, в решті оскаржену ухвалу залишити без змін.

3. Судові витрати залишити за скаржником.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повна постанова складена 29.12.2025.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.