ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
26.12.2025м. ДніпроСправа № 904/5698/25
за заявою Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий експертно-технічний центр "Промдіагностика", м. Дніпро
до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича, м. Дніпро
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Державне підприємство "Сетам", м. Київ
третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Рент Проперті Дніпро", м. Дніпро
третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Бігкомерц", м. Дніпро
третя особа-4, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Сонмакс Авто", м. Запоріжжя
про визнання права власності на нерухоме майно, зняття з нього арешту і припинення іпотеки.
Суддя Колісник І.І.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий експертно-технічний центр "Промдіагностика" звернулося через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи (далі - ЄСІКС) з позовом, в якому просить:
Судові витрати позивач просив покласти на відповідача.
Разом із позовом через підсистему "Електронний суд" ЄСІКС позивачем була подана також заява про забезпечення позову, у задоволенні якої ухвалою суду від 09.10.2025 відмовлено (а.с. 85 - 88 том 1).
Ухвалою суду від 21.10.2025 позовна заява прийнята до розгляду з відкриттям провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
10.12.2025 через підсистему "Електронний суд" ЄСІКС позивач в особі його керівника Ковальова С.В. подав заяву про залишення позову без розгляду з підстав пункту 5 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
Під час постановлення ухвали витрати відповідача на професійну правничу допомогу судом не розподілялися у зв`язку з усною заявою представника відповідача адвоката Ковирєва М.В. про свій намір подати заяву про покладення на позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в порядку частини восьмої статті 129 ГПК України.
Правовою підставою поданої заяви заявник зазначає частину п`яту статті 130 ГПК України.
При цьому позивач просить зменшити до 1000,00 грн заявлену відповідачем суму витрат на професійну правничу допомогу у разі, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для ухвалення додаткового судового рішення.
За частиною п`ятою статті 130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу (ч. 6 ст. 130 ГПК України).
Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Заява відповідача разом із доказами подана в межах процесуальних строків, визначених частиною восьмою статті 129 ГПК України.
За змістом частин першої, третьої статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати без повідомлення учасників справи.
ВИСНОВКИ СУДУ, НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД ТА МОТИВИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з частинами першою, другою статті 126 цього Кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частин першої третьої статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1).
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 2).
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч. 3).
При цьому інша сума судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи, може бути як більшою за попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат так і меншою (ч.ч. 6, 7 ст. 129 ГПК України) (див. п. 4.2.3 постанови КГС ВС від 06.10.2020 у справі № 922/376/20).
Необхідність зазначення у відзиві на позов, що є заявою по суті справи, попереднього (орієнтовного) розміру судових витрат передбачена також і пунктом 8 частини третьої статті 165 ГПК України.
Сукупний аналіз норм процесуального законодавства, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, зокрема статей 124, 129, 130 ГПК України, дає підстави для висновку, що у разі залишення позову без розгляду суд зобов`язаний, перш за все, виходити з положень частини другої статті 124, частини п`ятої статті 130 зазначеного Кодексу, оскільки вказані норми є спеціальними та ключовими для застосування й вирішення питання щодо можливості розподілу витрат відповідача на професійну правничу допомогу.
Отже, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (див. також висновок Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеному у постанові від 21.05.2021 у справі № 905/1623/20 з посиланням на аналогічну правову позицію Верховного Суду у постановах від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, від 12.08.2020 у справі № 922/3422/18) за умови подання ним разом із відзивом на позов попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Критерії необгрунтованості дій позивача частиною п`ятою статті 130 ГПК України не визначені, а тому необгрунтованість дій позивача має встановлюватися судом на підставі доказів, поданих заявником в обгрунтування своєї заяви, оскільки за змістом статей 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи.
Ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій несе сторона (ч. 4 ст. 13 ГПК України).
Всупереч приписам частини другої статті 124 та п. 8 ч. 3 статті 165 ГПК України до відзиву на позов від 05.11.2025 відповідач не подав попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він поніс і які очікував понести у зв`язку із розглядом справи (а.с. 134 - 149 том 1).
За вказаних обставин правові підстави для прийняття рішення щодо розподілу судових витрат за заявою відповідача відсутні.
Можливість застосування судом дискреційних повноважень для відшкодування відповідачу судових витрат виключається, оскільки заявник не вказує про наявність поважних причин, що перешкодили йому подати відповідно до вимог закону попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу; заявляючи про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат, відповідач долученими до заяви доказами вмотивовує лише понесені ним витрати; жодних доказів на підтвердження необгрунтованих дій позивача у контексті частини п`ятої статті 130 ГПК України відповідач не надає і навіть на них не посилається, що унеможливлює суд надати оцінку діям позивача на предмет їх обгрунтованості й постановити ухвалу по суті заявлених відповідачем вимог.
Суд зауважує, що право особи на подання позову до суду передбачено статтею 4 ГПК України й повністю узгоджується зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Обрання способу захисту, який відтворює предмет позову, зміна предмета або підстав позову та визначення відповідача повністю покладається на позивача та є його процесуальними правами, якими він розпоряджається вільно на свій розсуд відповідно до принципу диспозитивності.
Натомість вирішення питання щодо законності й обгрунтованості заявлених позовних вимог - це повноваження суду, які реалізуються ним не в підготовчому провадженні, а за наслідками розгляду справи по суті на підставі оцінки доказів.
З огляду на викладене заява представника відповідача про компенсацію йому за рахунок позивача судових витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 130, 226, 232 - 235 ГПК України, господарський суд
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 26.12.2025 та може бути оскаржена до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Суддя І.І. Колісник