ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17 грудня 2025 року Справа № 903/859/25

Господарський суд Волинської області у складі головуючої судді Бідюк С.В., за участі секретаря судового засідання Бортнюк М.В., розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Маршал ЮА, м. Луцьк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Органік Ескарго, смт. Торчин, Луцький р-н., Волинська обл.

про стягнення 123 576,28 грн,

В засіданні приймали участь:

від позивача: Гаврильчак-Кметь К.А.

від відповідача: Терлецький О.М.

ВСТАНОВИВ:

28.08.2025 через підсистему Електронний суд надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Маршал ЮА до Товариства з обмеженою відповідальністю Органік Ескарго про стягнення 123576,28 грн, з яких: 94000 грн основного боргу, 22324,58 грн інфляційних втрат, 7250,80 грн 3% річних.

Ухвалою суду від 01.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі 30 вересня 2025 року о 12:00 год.

Відповідач ухвалу суду отримав 02.09.2025. Строк для подання відзиву по 17.09.2025.

15.09.2025 надійшов відзив відповідача, згідно якого позовні вимоги заперечує. Зазначає, що факт простою зумовлений не бездіяльністю відповідача, а бездіяльністю органів державної влади, які уповноважені вносити зміни до своїх наказів, положень та систем, які регулюють ринок перевезень. Таким чином, у відповідача відсутній склад порушення господарських зобов`язань, а навпаки перевізник як спеціальний суб`єкт господарювання який уповноважений здійснювати перевезення зобов`язаний контролювати нормативно-правове врегулювання своєї діяльності з метою надання якісних послуг без зволікань і простоїв. Факт простою в даній ситуації спричинений неякісністю послуг позивача, який не подбав перед початком надання послуг про той факт щоб вивчити нормативні акти, які регулюють порядок перевезення саме "Равликів" і забезпечити при цьому швидке їх транспортування. Тільки завдяки численним зверненням та скаргам відповідача вдалось домогтися внесення зміни до електронної системи щодо віднесення вантажних автомобілів, що здійснюють перевезення товарів за найменуванням Равлики, крім морських (інші) до пріоритетної черги перетину кордону. Забезпечення пріоритету перевезення, є складовою якості такої послуги як "транспортне перевезення", а за якість послуги відповідає перевізник, а не замовник.

Позивач відзив відповідача отримав 16.09.2025. Строк для подання відповіді на відзив по 22.09.2025.

Відповідь позивача на відзив на адресу суду не надходила.

Позивач у клопотанні від 29.09.2025 розгляд справи просить відкласти у зв`язку із зайнятістю уповноваженого представника товариства. Зазначає про бажання сторони позивача приймати участь у судовому засіданні.

Відповідач у заяві від 30.09.2025 у зв`язку із закінченням строків для подання відповіді на відзив просить закрити підготовче провадження, призначити розгляд справи по суті.

Суд протокольною ухвалою від 30.09.2025 підготовче засідання відклав на 15.10.2025 о 10:30 год.

Від відповідача на адресу суду надійшли додаткові пояснення від 30.09.2025, клопотання від 14.10.2025 про долучення доказів. Зазначає, що завантаження вантажу по CMR № 040797 відбулося 22.06.2023 та розвантаження - 30.06.2023, тобто до укладання Договору-заявки № 08052023 про надання та організацію транспортних послуг від 25.06.2025, що свідчить про невідповідність обставин справи, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Порушення терміну перевезення виникло з вини позивача (перевізника), що товариством наведено у відзиві по даній справі, а у матеріалах справи відсутній лист простою та розрахунку такого простою по території Європи та України відповідно до п. 3.2, 3.5 договору-заявки № 08052023 від 08.05.2023. А Договір-заявку № 08052023 від 25.06.2025 ТОВ "ОРГАНІК ЕСКАРГО" не укладало з позивачем, відповідно останнім на підтвердження своїх вимог надано суду підроблені документи, які й не містять підпису ТОВ "ОРГАНІК ЕСКАРГО". Просить долучити митну декларацію, яка помилково не завантажилась до відзиву на позовну заяву.

У судовому засіданні представниця позивача у вирішенні питання долучення додаткових пояснень та доказів відповідачем поклалась на розсуд суду.

Представник відповідача додаткові пояснення та докази просив долучити до матеріалів справи.

З метою повного та всебічного розгляду справи, відсутність заперечень представниці позивача, суд протокольною ухвалою від 15.10.2025 долучив подані відповідачем пояснення та докази до матеріалів справи, закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 11.11.2025 о 11:00 год.

У судовому засіданні 11.11.2025 оголошено перерву до 02.12.2025 о 10:00 год з метою надання сторонам можливості скористатися своїм правом на підготовку до судових дебатів.

02.12.2025 на адресу суду надійшло клопотання відповідача про долучення доказів, зокрема акту звірки взаємних розрахунків.

У зв`язку з проведенням 02.12.2025 позапланових технічних робіт на об`єктах інформаційної структури судової влади України, робота підсистеми Електронний Суд та відеконференцзв`язку була обмежена, внаслідок чого провести судове засідання, призначене на 02.12.2025 о 10:00 год, та здійснити його технічну фіксацію, не представилося можливим.

Ухвалою суду від 02.12.2025 відкладено розгляд справи розгляду справи по суті на 09 грудня 2025 року о 11:00 год.

Суд протокольною ухвалою від 09.12.2025 клопотання відповідача про долучення доказів, а саме акту звірки взаємних розрахунків, залишив без розгляду, оскільки клопотання не містить обґрунтувань поважних причин, з яких таке клопотання не було подано в підготовчому провадженні, а також з урахуванням того, що воно подано під час розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 09.12.2025 представниця позивача позовні вимоги підтримала. Зазначила, що простій відбувся під час перетину кордону з вини відповідача, який неналежним чином оформив відповідні митні документи. Формування CMR від 22.06.2025 здійснювалося замовником. Неточності у сформованій CMR не свідчать про її неукладення.

Представник відповідача позовні вимоги заперечив. Зазначив, що простій частково оплачений товариством виходячи з доброї волі. В той же час, товариством простій та його вартість не визнаються. Простій стався у зв`язку з неналежними діями водія, який здійснював перевезення вантажу, та який своєчасно не зареєструвався у пріоритетній черзі для проходження митного оформлення та за своєю суттю є затримкою, а не простоєм. Заявка від 25.06.2025 є підробленою, оскільки завантаження відбулось 22.06.2025. Послуги за 22.06.2025 є оплаченими в повному обсязі. Перевезення по 2-му факту відбулося без заявки.

У судовому засіданні 09.12.2025 судом завершено стадію з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, а також надано можливість представникам сторін на стадії судових дебатів висловити перед судом свої правові позиції щодо спірних правовідносин та обмінятись репліками.

Після стадії судових дебатів, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.

На підставі вищевикладеного, суд протокольною ухвалою від 09.12.2025 відклав ухвалення та проголошення судового рішення у справі до 17.12.2025 о 12:30 год.

17.12.2025 судом проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до вимог статей 11, 509 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вимог закону або договору.

Відповідно до статті 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення.

Згідно із статтею 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Істотними умовами договору транспортного експедирування є: відомості про сторін договору: для юридичних осіб - резидентів України: найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України; вид послуги експедитора; вид та найменування вантажу; права, обов`язки сторін; відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили; розмір плати експедитору; порядок розрахунків; пункти відправлення та призначення вантажу; порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта; строк (термін) виконання договору; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами. Такими документами можуть бути: міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Згідно з пунктом 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (далі - Правила), договір про перевезення вантажів - це двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання. Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Пунктом 11.1 Правил передбачено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

ТОВ «Маршал ЮА» до позовної заяви долучено договори-заявки про надання та організацію транспортних послуг №08052023 від 08.05.2023 та №25062023 від 25.06.2023.

Згідно умов договору від 08.05.2023 №08052023 ТОВ «Маршал ЮА» (перевізник) надає ТОВ «Органік Екскарго» (замовник) послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом згідно таких умов: маршрут перевезення - с. Торчин, Волинська обл. (Україна) 57-220 Ziebice (Польща) с. Торчин, Волинська обл. (Україна); дата та час завантаження №1 09.05.2023, смт. Торчин, Волинська обл., Україна; найменування товару равлики; дата і адреса вивантаження №1, дата і час завантаження №2 12.05.2023, 57-220 Ziebice (Польща); дата і адреса вивантаження №2 15.05.2023, с. Торчин, Волинська обл.; тип т/з крита/заднє; вартість перевезення 2 000 євро (по стану НБУ на дату вигрузки), оплата в день розвантаження авто; дані про автомобіль, водія НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , ОСОБА_1 (п. 1.1).

Згідно п. 1.2 договору від 08.05.2023 список документів, необхідний для здійснення оплати: 2 оригінали товарно-транспортних накладних (CMR), оригінал рахунку і 2 оригінали актів виконаних робіт.

Перевізник повинен надіслати замовнику оригінали документів, вказаних у п. 1.2. У випадку не надання перевізником замовнику повного пакету правильно оформлених оригіналів документів протягом 15 календарних днів від дати завантаження (п. 2.2).

Відповідно до п. 3.2 договору від 08.05.2023 нормований час простою автомобіля під час завантаження/розвантаження не більше 24 годин від запланованого часу завантаження/розвантаження. За кожні наступні понаднормові 24 годин простою замовник сплачує перевізнику 300 грн за кожну добу простою, крім вихідних та святкових днів, на основі листа простою.

Сторони підписанням цього договору підтверджують, що факсимільна та електронна копія договору мають таку ж юридичну силу, як і оригінал (п. 4.1.)

Договір від 08.05.2023 підписаний лише позивачем, підпис та відтиск печатки відповідача ТОВ «Органік Ескарго», відсутні.

У той же час, укладення договору-заявки від 08.05.2023, який міститься в матеріалах справи, відповідачем визнається.

Надання послуг з перевезення вантажу за договором-заявкою від 08.05.2025 підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною №782087 (а.с. 6) та не заперечується відповідачем, за такими вихідними даними:

- відправник: ТОВ «Органік Ескарго», смт. Торчин, Волинська обл;

- одержувач та місце розвантаження вантажу: PPH Atlas ZP zoo, 57-220 Ziebice, ul. Kolejowa 33, Poland;

- найменування вантажу: равлики;

- дата складання: 08.05.2023;

- відправник: ТОВ «Оргінак Ескарго»;

- перевізник: LLC Marshal UA, НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ;

- вантаж одержано: 31.05.2023.

Позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату №163 від 06.06.2023 за договором-заявкою про надання та організацію транспортних послуг №08052023 від 08.05.2023 на суму 192 692 грн, з яких: 78 692 грн міжнародні транспортні послуги, 114 000 грн простій.

Крім того, позивачем долучено акт надання послуг №163 від 06.06.2023 за договором-заявкою про надання та організацію транспортних послуг №08052023 від 08.05.2023 на суму 192 692 грн, за підписом позивача.

Відповідачем здійснено оплату наданих послуг з перевезення частково на загальну суму 138 692 грн, що підтверджується платіжними інструкціями:

- №102 від 19.06.2023 на суму 38 692 грн, з призначенням платежу «рахунок на оплату №163 від 06.06.2023»;

- №107 від 21.06.2023 на суму 40 000 грн, з призначенням платежу «рахунок на оплату №163 від 06.06.2023»;

- №116 від 22.06.2023 на суму 30 000 грн, з призначенням платежу «часткове погашення простою згідно рахунку на оплату №163 від 06.06.2023»;

- №163 від 28.08.2023 на суму 5 000 грн, з призначенням платежу «рахунок на оплату №163 від 06.06.2023»;

- №176 від 11.09.2023 на суму 5 000 грн, з призначенням платежу «рахунок на оплату №163 від 06.06.2023»;

- №190 від 29.09.2023 на суму 10 000 грн, з призначенням платежу «рахунок на оплату №163 від 06.06.2023»;

- №53 від 02.04.2024 на суму 10 000 грн, з призначенням платежу «рахунок на оплату №163 від 06.06.2023».

Докази оплати відповідачем рахунку №163 від 06.06.2023 на суму 54 000 грн відсутні.

Згідно пояснень представниці позивача неоплачена відповідачем заборгованість в сумі 54 000 грн є простоєм.

Відповідно до статті 142 Статуту автомобільного транспорту УРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР №401 від 27.06.1969, простоєм автомобіля вважається затримання під навантаженням або вивантаженням товарів понад установлені строки. Згідно з пунктом 15.2 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997, простій автомобіля розпочинається понад встановлені норми часу. Тобто, простій - це затримка або невикористання транспортного засобу, що починається після закінчення (перевищення) строків, передбачених для вчинення якихось дій, як-то навантажувально-розвантажувальних робіт, здійснення митних операцій тощо, тобто є порушенням строків виконання зобов`язання з перевезення.

Суд зазначає, що існуючого нормативного регулювання призначенням простою є відшкодування перевізнику втрат внаслідок неможливості використання ним рухомого складу. Оскільки простій оплачується виходячи з тривалості затримки перевезення, то він за своєю природою є штрафною санкцією, якою забезпечується виконання зобов`язання з перевезення.

Згідно п.3.5 договору від 08.05.2023 за кожну добу понаднормового простою транспортного засобу з вини замовника на території країн Європи він сплачує перевізнику штраф у розмірі 100 Євро, на території України 50 Євро.

Крім того судом враховано, що представниця позивача у судовому засідання по розгляду справи по суті зазначила, що нарахований простій є збитками позивача, розмір яких був погоджений із відповідачем в усному порядку та, відповідно, включений до рахунку №163 від 06.06.2023.

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки, суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За загальним правилом особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22, стаття 611 ЦК України).

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Таким чином позивач повинен довести факт завдання йому збитків, розмір зазначених збитків, докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та завданими збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань.

При цьому обов`язок доведення в суді факту протиправної поведінки відповідача, розміру завданої шкоди, а також прямого причинного зв`язку між ними покладається на позивача з документальним підтвердженням обґрунтованого розрахунку суми, що стягується на відшкодування заподіяної шкоди. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Водночас, відсутність або ж недоведеність хоча б одного елементів складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування шкоди (збитків).

Таким чином, можливість стягнення визначеного договором штрафу/збитків за порушення господарського зобов`язання за кожну добу понаднормового простою транспортного засобу пов`язується із наявністю вини замовника в такій затримці.

Відтак, ключовим питанням при дослідженні даних обставин є наявність вини відправника, як замовника, за простій транспорту на митному кордоні.

Згідно позовної заяви ТОВ «Маршал ЮА» зазначає, що при здійсненні перевезення за договором від 08.05.2023 у перевізника виник простій 19 днів з вини замовника, оскільки не були оформлені всі документи для перетину кордону. Вказує, що відповідно до домовленостей між замовником та перевізником простій був включений до рахунку №163 від 06.06.2023.

Обставини перебування вантажу протягом 19 днів на пункті митного пропуску відповідачем не заперечується, проте у судовому засіданні представник відповідача зазначив, що таке перебування є затримкою, відповідно до п. 4.4 договору. Часткова оплата простою згідно рахунку є відшкодуванням пального автомобіля, яким здійснювалося перевезення, зокрема для забезпечення безперебійної роботи рефрижератора.

Відповідно до частин першої-третьої статті 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

При цьому, згідно з частиною першою статті 10 Цивільного кодексу України, чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України.

Правила укладання, зміни, припинення та виконання договорів перевезення вантажу автомобільним транспортом закріплені Цивільним та Господарським кодексами України (чинним на момент надання послуг з перевезення вантажу), Законом України "Про автомобільний транспорт", Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність", транспортними кодексами (статутами) та міжнародними договорами, ратифікованими Україною. До останніх, зокрема, належить Конвенція.

Водночас, враховуючи, транскордонний характер такого переміщення в процесі їх реалізації підлягають врахуванню і норми Митного кодексу України.

Частинами першою-другою статті 3 Митного кодексу України визначено, що при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, чинні на день прийняття митної декларації митним органом України.

У разі якщо законодавством України передбачена можливість виконання митних формальностей без подання митної декларації, застосовуються норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, чинні на день виконання таких формальностей.

За приписами статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. При перевезенні вантажів автомобільним транспортом складається міжнародна автомобільна накладна (CMR).

Статтею 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів встановлено, що вона застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

За приписами статті 5 Конвенції вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Ці підписи можуть бути надруковані чи замінені печатками відправника і перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складена вантажна накладна. Перший примірник передається відправнику, другий супроводжує вантаж, а третій залишається у перевізника.

Вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником (частина 1 статті 9 Конвенції).

Відповідно до положень статті 11 Конвенції для цілей митних та інших формальностей, які повинні бути здійснені до доставки вантажу, відправник додає до вантажної накладної необхідні документи або надає їх в розпорядження перевізника, і забезпечує його всією інформацією, якої він може потребувати.

Перевізник не зобов`язаний перевіряти вірність і адекватність цих документів та інформації. Відправник несе відповідальність перед перевізником за будь-які збитки, заподіяні відсутністю, недостатністю чи невірністю таких документів та інформації, за винятком випадків незаконних дій або недбалості перевізника.

Перевізник несе відповідальність як представник за наслідки втрати чи невірного використання документів, зазначених у вантажній накладній і доданих до неї або наданих в його розпорядження; сума відшкодування, яка сплачується перевізником, не повинна, однак, перевищувати ту, яка підлягала б сплаті у випадку втрати вантажу.

За змістом статті 14 Конвенції, якщо з будь-якої причини виконання договору на встановлених вантажною накладною умовах є чи стає неможливим до прибуття вантажу до передбаченого для його доставки місця, перевізник запитує інструкції в особи, яка має право розпоряджатися вантажем відповідно до положень статті 12.

Незважаючи на це, якщо обставини дозволяють виконати перевезення на умовах, відмінних від передбачених у вантажній накладній, і якщо перевізник не зміг вчасно одержати інструкції від особи, яка має право розпоряджатися вантажем відповідно до статті 12, перевізник повинен вжити заходів, які він вважає найбільш придатними в інтересах особи, яка має право розпоряджатись вантажем.

Частинами 1, 8 ст. 257 МК України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи.

Згідно з ч. 6 ст. 264 МК України митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою митного органу, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів.

Відповідно до ч. 1 - 5, 7 ст. 69 МК України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД (український класифікатор товарів зовнішньоекономічної діяльності).

Митні органи здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

На вимогу посадової особи митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них.

Відповідно до статті 360 Митного кодексу України у разі переміщення через митний кордон України товарів, необхідних для подолання наслідків стихійного лиха, аварій, катастроф, епідемій, а також живих тварин, органів та інших анатомічних матеріалів людини для потреб трансплантації, товарів, що мають обмежений строк чи особливий режим зберігання, товарів військового призначення, радіоактивних матеріалів, фото-, аудіо- і відеоматеріалів для засобів масової інформації, товарів міжнародної технічної та гуманітарної допомоги, товарів, що переміщуються в рамках угод про виробничу кооперацію, товарів, що переміщуються за процедурою МДП, митний контроль таких товарів здійснюється першочергово. Законами України можуть визначатися інші категорії товарів, митний контроль яких здійснюється у першочерговому порядку.

Судом встановлено, що 08.05.2023 відповідачем сформовано та зареєстровано митну декларацію №23UA05U6 (форми МД-2) на перевезення з такою інформацією: відправник - ТОВ «Органік Ескарго», одержувач - PPH Atlas ZP. z.o.o, 57-220 Ziebice, ul. Kolejowa 33, Poland, трансопртний засіб - НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , код товару , опис товару: равлики виноградні у мушлях, живі, охолоджені, придатні для споживання у їжу, розфасовані у 720 пластмасових ящиках з кришками, вага нетто 18000 кг (а.с. 72).

Згідно пошукових інструментів кодів УКТЗЕД, судом встановлено, що код товару присвоєний «Равлики, інші».

В матеріалах справи відсутня будь-яка переписка між сторонами на підтвердження неможливості своєчасного перетину митного кордону, невідповідність будь-яких супровідних митних документів чинному законодавству.

Рішення митного органу про невідповідність митних документів вимогам чинного законодавства, відмову від митного оформлення товару у зв`язку з недоліками документів в матеріалах справи також відсутні.

Таким чином, позивачем не підтверджено, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів неналежного оформлення відповідачем документів, необхідних для митного перетину кордону, в тому числі митної декларації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.12.2022 № 1349 «Про особливості реалізації експериментального проекту з організації управління чергами автомобільних транспортних засобів перед міжнародними пунктами пропуску через державний кордон України для автомобільного сполучення за допомогою електронної системи Електронна черга перетину кордону» затверджено Порядок реалізації експериментального проекту з організації управління чергами автомобільних транспортних засобів перед міжнародними пунктами пропуску через державний кордон України для автомобільного сполучення за допомогою електронної системи Електронна черга перетину кордону.

Згідно п. 13 Порядку правила проходження електронної черги перед міжнародним пунктом пропуску через державний кордон України за допомогою електронної системи та її функціонування затверджуються наказом Мінінфраструктури окремо для вантажних автомобілів; автобусів; легкових автомобілів.

Правила проходження електронної черги перед міжнародним пунктом пропуску через державний кордон України за допомогою електронної системи та її функціонування затверджені наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 01.05.2023 № 339, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.05.2023 за № 787/39843 (надалі- Правила), які набрали чинності з 12.05.2023.

Відповідно до п.п. 1, 13 Правил користувачем електронної системи є водій вантажного автомобіля. Пріоритетна черга перетину кордону передбачена для вантажних автомобілів з товарами, які відповідно до законодавства України мають право на здійснення відповідних видів контролю в міжнародних пунктах пропуску через державний кордон України для автомобільного сполучення у першочерговому порядку. Інформація про товари, які підлягають контролю в першочерговому порядку, визначається центральними органами виконавчої влади, що формують політику у відповідних сферах, та вноситься в електронну систему.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство аграрної політики та продовольства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 № 124, Мінагрополітики є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує, зокрема, формування та реалізує державну політику з питань харчової і переробної промисловості.

У листі від 02.06.2023 №7972/27/10-23 Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України повідомило, що Міністерство аграрної політики та продовольства України листом від 29.05.2023 № 21 4000-05/13907 надало оновлені коди УКТЗЕД швидкопсувних товарів, які підлягають контролю в першочерговому порядку та внесенню до пріоритетної черги перетину кордону. На підставі вищезазначеного листа Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України було внесено зміни до електронної системи щодо віднесення вантажних автомобілів, що здійснюють перевезення товарів за найменуванням «Равлики, крім морських (інші)» (код УКТЗЕД ), до пріоритетної черги перетину кордону.

Таким чином, перевезення товару за кодом УКТЗЕД «Равлики, крім морських (інші)» за допомогою електронної пріоритетної черги перетину кордону стало можливим лише з 29.05.2023 у результаті внесення змін до електронної системи.

Відтак, позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено вини саме відповідача у тому, що при проходженні митного контролю відбувся простій транспортного засобу за спірним перевезенням товару внаслідок невірно заповнених відправником, як замовником, митних документів.

Враховуючи відсутність доведеної протиправної поведінки відповідача, відповідно виключається і наявність самого причинного зв`язку у складі цивільного правопорушення, що доводиться позивачем.

Суд також вважає, що вина відповідача, як одна із передумов настання цивільно-правової відповідальності відповідача у виникненні зазначеного простою також є недоведеною, з огляду на зазначене вище.

У рахунку від 06.06.2023 позивачем зазначено, що вартість простою складає 114 000 грн за 19 днів, з яких 6 000 грн за 1 день.

У той же час, докази на підтвердження терміну простою, зокрема дати початкового та кінцевого дня обрахунку, документального розміру витрат - 6 000 грн за один день, позивачем не подані, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити правильність такого розрахунку.

Суд критично відноситься до посилання представниці позивача на те, що здійснюючи часткову оплату простою за рахунком від 06.06.2023, відповідач визнав розмір простою в повній сумі.

Судом враховано, що у запереченнях на претензію від 17.03.2025 відповідач з метою встановлення об`єктивної істини просив надати детальний розрахунок заборгованості товариства перед ТОВ «Маршал ЮА» у розмірі 94 001,60 грн.

У заявах по суті спору відповідачем заперечується сума простою. У судових засіданнях представник відповідача вказав, що часткова оплата простою згідно рахунку є відшкодуванням пального автомобіля, яким здійснювалося перевезення, зокрема для забезпечення безперебійної роботи рефрижератора.

Враховуючи вищевикладене, заперечення відповідача, викладені у запереченнях на претензію, заявах по суті спору та поясненнях представника відповідача у судових засіданнях, суд дійшов висновку, що часткова оплата відповідачем боргу є підтвердженням наявності договірних відносин між сторонами, проте в жодному разі не підтверджує визнання ТОВ «Органік Ескарго» розміру заборгованості в цілому та не свідчить про вину відповідача у простої транспортного засобу на митному кордоні, у зв`язку з чим твердження представниці позивача про визнання відповідачем заборгованості не приймається судом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача 54 000 грн плати за простій за відсутності вини відповідача у правовідносинах щодо підготовки та надання пакету документів для митного оформлення вантажу при здійсненні міжнародного перевезення, що потягло простій автотранспортного засобу, у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 13 598,73 грн інфляційних втрат та 4 191,57 грн 3% річних.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно п. 1.1 договору від 08.05.2023 вартість перевезення складає 2 000 євро (по стану НБУ на дату вигрузки), оплата - в день розвантаження авто.

В той же час, п.п. 1.2, 2.2 договору визначено список документів, необхідний для здійснення оплати: 2 оригінали товарно-транспортних накладних (CMR), оригінал рахунку і 2 оригінали актів виконаних робіт. Перевізник повинен надіслати замовнику оригінали документів, вказаних у п. 1.2.

Таким чином, передумовою для оплати відповідачем наданих послуг з перевезення є надіслання позивачем на адресу відповідача відповідних документів.

В матеріалах справи відсутні докази надіслання позивачем на адресу відповідача визначених п. 1.2 пакету документів, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити початок перебігу прострочення оплати послуг з перевезення.

Згідно рахунку на оплату №163 від 06.06.2023 вартість послуг з перевезення (за виключенням простою) складає 78 692 грн.

В той же час, відповідачем здійснено першу часткову оплату наданих згідно рахунку №163 від 06.06.2023 послуг в сумі 38 692 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №102 від 19.06.2023.

Таким чином, здійснюючи часткову оплату наданих послуг, відповідач підтвердив настання обставин, визначених договором, з якими пов`язується здійснення оплати.

Суд, здійснивши власний розрахунок, дійшов висновку, що підставними та підлягають до стягнення з відповідача є 6,58 грн 3% річних, нарахованих за період з 19.06.2023 (перша часткова оплата боргу відповідачем) по 20.06.2023 на суму 40 000 грн (21.06.2023 оплата послуг з перевезення в сумі 40 000 грн).

У позові на суму 13 598,73 грн інфляційних втрат та 4 184,99 грн 3% річних слід відмовити.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 40 000,90 грн за договором-заявкою від 25.06.2023 №25062023 .

Згідно умов договору від 25.06.2023 №25062023 ТОВ «Маршал ЮА» (перевізник) надає ТОВ «Органік Екскарго» (замовник) послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом згідно таких умов: маршрут перевезення - с. Торчин, Волинська обл. (Україна) 57-220 Ziebice (Польща) с. Торчин, Волинська обл. (Україна); дата та час завантаження 27.06.2023, смт. Торчин, Волинська обл., Україна; найменування товару равлики; дата і адреса вивантаження 03.07.2023, 57-220 Ziebice (Польща); тип т/з рефрижератор/заднє; вартість перевезення 1 500 євро (по стану НБУ на дату вигрузки), оплата в день розвантаження авто; дані про автомобіль НОМЕР_3 / НОМЕР_4 , ОСОБА_2 (п. 1.1). Список документів, необхідний для здійснення оплати: 2 оригінали товарно-транспортних накладних (CMR), оригінал рахунку і 2 оригінали актів виконаних робіт (п. 1.2). Перевізник повинен надіслати замовнику оригінали документів, вказаних у п. 1.2. У випадку не надання перевізником замовнику повного пакету правильно оформлених оригіналів документів протягом 15 календарних днів від дати завантаження (п. 2.2). Сторони підписанням цього договору підтверджують, що факсимільна та електронна копія договору мають таку ж юридичну силу, як і оригінал (п. 4.1).

Договір підписаний лише позивачем, підпис та відтиск печатки відповідача ТОВ «Органік Ескарго», відсутні.

Укладення договору від 25.06.2023 відповідачем заперечується.

Згідно п. 4.1 договору сторони підписанням цього договору підтверджують, що факсимільна та електронна копія договору мають таку ж юридичну силу, як і оригінал.

У судовому засіданні представниця позивача посилалася на те, що погодження договору-заявки здійснювалось за усталеним порядком, за яким сторонами здійснювався обмін відсканованими екземплярами договорів-заявок.

Тенденція укладення договорів між сторонами факсимільним зв`язком підтверджується самим відповідачем, який визнає договірні відносини за договором-заявкою №08052023 від 08.05.2023, укладеним в аналогічний спосіб договору-заявці №25062023 від 25.06.2023.

На підтвердження надання послуг з перевезення за заявкою від 25.06.2023 позивачем подано міжнародну товарно-транспортну накладну №040797, за такими вихідними даними:

- відправник: ТОВ «Органік Ескарго», смт. Торчин, Волинська обл;

- одержувач та місце розвантаження вантажу: PPH Atlas ZP zoo, 57-220 Ziebice, ul. Kolejowa 33, Poland;

- найменування вантажу: равлики;

- дата складання: 22.06.2023;

- відправник: ТОВ «Оргінак Ескарго»;

- перевізник: LLC Marshal UA, НОМЕР_3 / НОМЕР_2 ;

- вантаж одержано: 30.06.2023.

Судом встановлено, що міжнародна товарно-транспортна накладна №040797, з перевезення товару равлики, підписана відправником - ТОВ «Органік Ескарго», перевізником ТОВ «Маршал ЮА», вантажоодержувачем - PPH Atlas ZP z.o.o. Підписи сторін засвідчені відтисками печаток.

Отже, вантаж равлики завантажений ТОВ «Органік Ескарго», одержаний ТОВ «Маршал ЮА» до перевезення, та отриманий вантаоодержувачем PPH Atlas ZP z.o.o, що підтверджує наявність між ТОВ «Маршал ЮА» та ТОВ «Органік Ескарго» договірних відносин з перевезення товару равликів.

Одним із основних міжнародних документів, який регулює відносини сторін при виконанні міжнародних перевезень вантажів автотранспортом, є Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19 травня 1956 р., яка набрала чинності для України 17.05.2007 р. (далі - Конвенція).

У відповідності до ст. 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом може бути міжнародна автомобільна накладна (СМR).

Факт надання послуги при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (автомобільних), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

За ст.ст. 4 - 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції. Вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Ці підписи можуть бути надруковані чи замінені печатками відправника і перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складена вантажна накладна. Перший примірник передається відправнику, другий супроводжує вантаж, а третій залишається у перевізника. Якщо вантаж, який підлягає перевезенню, необхідно завантажити на декілька транспортних засобів, або якщо він є різнорідним чи поділений на різні партії, відправник або перевізник має право вимагати складання окремої вантажної накладної на кожний транспортний засіб, що використовується, або на вантаж кожного роду чи на кожну партію вантажу. Вантажна накладна містить такі дані: a) дата і місце складання вантажної накладної; b) ім`я та адреса відправника; c) ім`я та адреса перевізника; d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки; e) ім`я та адреса одержувача; f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення; g) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць; h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу; i) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу); j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей; k) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції. У випадку потреби, вантажна накладна повинна також містити наступні дані: a) заява про те, що перевантаження забороняється; b) платежі, які відправник зобов`язується сплатити; c) сума платежу, що підлягає сплаті при доставці; d) декларована вартість вантажу і сума додаткової цінності його для відправника; e) інструкції відправника перевізнику відносно страхування вантажу; f) погоджений термін, протягом якого повинно бути виконано перевезення; g) перелік документів, переданих перевізнику. Сторони можуть внести у вантажну накладну будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають корисною.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити.

Міжнародна товарно-транспортна накладна №040797 відповідає вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а тому є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції.

При цьому позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату №193 від 03.07.2023 за договором-заявкою про надання та організацію транспортних послуг №25062023 від 25.06.2023 на суму 60 000 грн - міжнародні транспортні послуги.

Крім того позивачем долучено акт надання послуг №193 від 03.07.2023 за договором-заявкою про надання та організацію транспортних послуг №25062023 від 25.06.2023 на суму 60 000 грн, за підписом лише позивача.

Відповідачем здійснено оплату наданих послуг з перевезення частково на загальну суму 20 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №81 від 11.04.2025, з призначенням платежу «рахунок №193 від 03/07/2023».

Таким чином, здійснення відповідачем дій щодо часткової оплати виставленого позивачем рахунку №193 від 03.07.2023 з вказівкою на договір-заявку про надання та організацію транспортних послуг №25062023 від 25.06.2023, вже після того, як позивачем надані відповідні послуги відповідачу та відсутність при цьому жодних заперечень щодо наданих позивачем послуг та їх вартості, свідчить про доведеність позивачем обставин надання позивачем відповідачу відповідних послуг та наявність договірних відносин між сторонами.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У частині третьої статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

До того ж, Верховний Суд наголошує, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Враховуючи вищевикладене, тенденцію укладення між сторонами договорів на перевезення товару, підтвердження надання позивачем відповідачу послуг з перевезення товару - равликів за міжнародною товарно-транспортною накладною №040797, враховуючи адресу розвантаження товару, визначену у товарно-транспортній накладній та договорі-заявці від 25.06.2023, часткову оплату відповідачем рахунку №193 від 03.07.2023, виставленого позивачем за договором-заявкою про надання та організацію транспортних послуг №25062023 від 25.06.2023, виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих і досліджених у справі, враховуючи їх вірогідність і взаємозв`язок, у відповідності до статті 86 ГПК України, суд дійшов висновку, що перевезення товару за міжнародною товарно-транспортною накладною №040797 відбулось за наявності договірних відносин між сторонами за договором-заявкою №25062023 від 25.06.2023.

При цьому, будь-яких доказів на спростування, зокрема наявності інших договірних відносин з наданих послуг перевезення за міжнародною товарно-транспортною накладною №040797 відповідачем не подано.

Докази оплати відповідачем рахунку №193 від 03.07.2023 на суму 40 000 грн відсутні, у зв`язку з чим позовні вимоги в даній частині підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем, а тому є підставними та підлягають до задоволення.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 8 725,85 грн інфляційних втрат та 3 059,23 грн 3% річних.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно п. 1.1 договору від 25.06.2023 №25062023 вартість перевезення складає 1 500 євро (по стану НБУ на дату вигрузки), оплата - в день розвантаження авто.

В той же час, п.п. 1.2, 2.2 договору визначено список документів, необхідний для здійснення оплати: 2 оригінали товарно-транспортних накладних (CMR), оригінал рахунку і 2 оригінали актів виконаних робіт. Перевізник повинен надіслати замовнику оригінали документів, вказаних у п. 1.2.

Таким чином, передумовою для оплати відповідачем наданих послуг з перевезення є надіслання позивачем на адресу відповідача відповідних документів.

В матеріалах справи відсутні докази надіслання позивачем на адресу відповідача визначених п. 1.2 пакету документів, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити початок перебігу прострочення оплати послуг з перевезення.

У той же час, відповідачем здійснено часткову оплату наданих згідно рахунку №193 від 03.07.2023 послуг в сумі 20 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №81 від 11.04.2024.

Таким чином, здійснюючи часткову оплату наданих послуг, відповідач підтвердив настання обставин, визначених договором, з якими пов`язується здійснення оплати.

Суд, здійснивши власний розрахунок, дійшов висновку, що підставними та підлягають до стягнення з відповідача є 1 664,47 грн 3% річних та 6 931,90 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 11.04.2025 по 28.08.2025.

У позові на суму 1 793,95 грн інфляційних втрат, 1 401,34 грн 3% річних відмовити.

У позовній заяві позивач також просить стягнути з відповідача 8 400 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У гл. 8 роз. I ГПК України закріплений інститут судових витрат.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (див. п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).

Статтею 123 ГПК України, яка визначає види судових витрат, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст. 126 ГПК України).

Порядок розподілу судових витрат визначений у ст. ст. 129 - 130 ГПК України. Так, за ч. 4 ст. 129 ГПК України розподіл інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи та встановлює, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру заявлених вимог.

Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.

За приписами ст. 1 цього Закону:

- договір про надання правничої допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт - оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону);

- представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону);

- інші види правничої допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Частинами 1 - 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру і погодинної оплати (див. п. 4.20 постанови Верховного Суду від 15.04.2025 у справі № 910/6138/24).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У позовній заяві ТОВ «Маршал ЮА» просить стягнути з відповідача 8 400 грн витрат на правничу допомогу.

20.08.2025 між адвокатом Гаврильчак-Кметь Кариною Андріївною та ТОВ «Маршал ЮА» (замовник) укладено договір про надання правничої допомоги, згідно умов якого замовник доручає ,а виконавець приймає на себе зобов`язання виконувати від імені замовника відповідні юридичні дії, зокрема представляти інтереси замовника в судах всіх інстанцій у справі про стягнення заборгованості за договорами перевезення з ТОВ «Органік Ескарго» (п. 1.1). Вартість послуг виконавця за договором становить 8 400 грн. Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє до виконання сторонами умов договору, розірвання або припинення договору (п. 5.1).

Сторонами підписано акт №7 від 26.08.2025 про надані послуги, згідно якого адвокат надав, а замовник прийняв юридичні послуги в сумі 8 400 грн.

Оплата наданих послуг в сумі 8400 грн підтверджується платіжною інструкцією №5695 від 26.08.2025.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у п. 6.35 постанови від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22 сформулював висновок про те, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Усталеним у судовій практиці є те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію "реальності" адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію "розумності" їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує і ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Здійснюючи аналіз вказаних вище норм права, Велика Палата Верховного Суду, Верховний Суд також неодноразово зазначали таке:

- нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (див. п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19);

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18);

- у разі недотримання вимог ч. 5 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22);

- витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України (див. п. 6.5 постанови об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.03.2019 у справі № 922/445/19).

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 126 ГПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст.126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Як встановлено судом вище, підставними та підлягають до стягнення з відповідача є 48 597,27 грн, з яких: 40 000,90 грн основного боргу, 1 664,47 грн 3% річних, 6 931,90 грн інфляційних втрат.

У позові на суму 74 979,01 грн відмовлено.

Згідно п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи часткове задоволення позову підставними є витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 3 303,36 грн, що є пропорційними задоволеним вимогам позивача.

Дослідивши заяву ТОВ Маршал ЮА про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, надані докази в їх сукупності, враховуючи предмет спору та складність справи, об`єм фактично наданих послуг, з метою дотримання співмірності, обґрунтованості та пропорційності при вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, які є доведеними, документально обґрунтованими, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу товариства в сумі 3 303,36 грн, що є витратами, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в частині задоволених позовних вимог сумі 952,63 грн слід покласти на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 76-80, 86, 129, 130, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Органік Ескарго (вул. Незалежності, буд. 8, с. Торчин, Луцький р-н., Волинська обл., ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Маршал ЮА (вул. Ковельська, буд. 22, оф. 410, м. Луцьк, ) 40 000,90 грн основного боргу, 1 664,47 грн 3% річних, 6 931,90 грн інфляційних втрат, 952,63 грн витрат по сплаті судового збору та 3 303,36 грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього: 52 853,26 грн (п`ятдесят дві тисячі вісімсот п`ятдесят три грн 26 коп).

3. У позові на суму 74 979,01 грн відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 23.12.2025.

Суддя С. В. Бідюк