РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.12.2025Справа № 910/12403/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фарби колорит

до Товариства з обмеженою відповідальністю Альфа-лізинг Україна

про стягнення заборгованості за Договором фінансового лізингу № 1417-КВ-МСБ-Ф-264 від 11.02.2022 в розмірі 640 137,20 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фарби колорит» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-лізинг Україна» про стягнення заборгованості за Договором фінансового лізингу № 1417-КВ-МСБ-Ф-264 від 11.02.2022 в розмірі 640 137,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором фінансового лізингу № 1417-КВ-МСБ-Ф-264 від 11.02.2022, в частині повернення коштів, сплачених за непереданий у володіння об`єкт лізингу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2025 судом залишено позовну заяву без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків та встановлено спосіб їх усунення.

21.10.2025 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, поставлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 27.10.2025 була направлена судом до електронного кабінету відповідача та отримана відповідачем, з урахуванням приписів ст. 242 ГПК України, 27.10.2025, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про доставку електронного листа.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Зважаючи на те, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальним правом, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України та частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

11 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа-лізінг Україна» (далі лізингодавець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фарби колорит» (далі лізингоодержувач, позивач) укладено Договір фінансового лізингу № 1417-КВ-МСБ-Ф-264 (далі Договір), за умовами якого лізингодавець на підставі замовлення на ОЛ зобов`язується купити та передати лізингоодержувачу в строкове платне володіння та користування ОЛ на умовах фінансового лізингу (далі лізинг), а лізингоодержувач зобов`язується вчасно та у повному обсязі відповідно до Графіку платежів сплачувати на користь лізингодавця лізингові та інші платежі, а також виконувати інші зобов`язання, визначені цим Договором.

Відповідно до п. 2.2 Договору ОЛ передається лізингодавцем лізингоодержувачу за актом прийому-передачі ОЛ. Лізингоодержувач володіє та користується ОЛ протягом всього строку лізингу. При цьому, другий екземпляр ключів запалювання від ОЛ залишається у володінні лізингодавця.

Згідно з п. 2.3 Договору строк лізингу визначається сторонами в Графіку платежів. Строк лізингу починає обчислюватись з дня підписання сторонами Акту прийому-передачі ОЛ і закінчується в останній день користування ОЛ відповідно до Графіку платежів, або в день дострокового розірвання або припинення Договору. Строк лізингу може бути змінений за згодою сторін, про що вносяться відповідні зміни до Графіку платежів.

Сторони додатково у п. 2.4 Договору визначили, що істотною умовою Договору є сплата першого лізингового платежу. Зобов`язання лізингодавця з придбання ОЛ виникають після оплати лізингоодержувачем першого лізингового платежу, строк оплати якого визначений в Графіку платежів.

Згідно з п. 3.3 Договору строк передачі ОЛ лізингоодержувачу протягом 5 робочих днів з моменту фактичного постачання (передачі) ОЛ постачальником (продавцем) лізингодавцю.

У відповідності до п. 4.1 Договору за переданий у лізинг ОЛ з моменту передачі ОЛ до завершення строку лізингу, лізингоодержувач зобов`язаний сплачувати лізингодавцю лізингові платежі та виконувати інші обов`язки, передбачені даним Договором.

Пунктом 5.4.1 Договору визначено, що лізингодавець зобов`язаний за дорученням лізингоодержувача у відповідності до його вибору та визначеної ним у замовленні на ОЛ специфікації укласти Договір купівлі-продажу ОЛ з обраним лізингоодержувачем постачальником і передати ОЛ у володіння та користування лізингоодержувачу відповідно до умов Договору, але в будь-якому випадку після оплати лізингоодержувачем першого лізингового платежу, в такому стані і з таким обладнанням, як це вказується в замовленні на ОЛ.

Договір повністю або відповідний Графік платежів може бути достроково розірвано (припинено його дію) з ініціативи лізингоодержувача у разі прострочення передачі лізингоодержувачу ОЛ більш як на 60 календарних днів. Для обрахунку строку прострочення не включаються дні, коли лізингоодержувач порушував свої обов`язки за даним Договором, що призвело до такого прострочення (п. 8.1.3 Договору).

Відповідно до п. 8.2 Договору у разі настання випадків, передбачених п.п. 8.1.2 та 8.1.3 (а) цього Договору, сторона вважається повідомленою про відмову від Договору/Графіку платежів, а Договір/відповідний Графік платежів таким, що розірваний на 7 робочий день з дня, наступного за днем надсилання іншою стороною відповідного повідомлення на поштову адресу та/або адресу електронної пошти, зазначеної в Договорі, що розривається.

Згідно з п. 8.3 Договору у випадку дострокового розірвання (припинення дії) цього Договору/відповідного Графіку платежів з підстав, передбачених цим Договором (крім випадків, передбачених підпунктами 8.1.2 (в) та 8.1.3 (а) даного Договору) суми грошових коштів, сплачених лізингоодержувачем в якості першого лізингового платежу, лізингових платежів та/або інших платежів, сплата яких передбачена умовами цього Договору/відповідним Графіком платежів, поверненню лізингоодержувачу не підлягають та залишаються в розпорядженні лізингодавця. При цьому, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити лізингодавцю всі належні до сплати та не сплачені на дату розірвання Договору/Графіку платежів лізингові платежі, а також збитки, неустойку (штраф, пеню), та інші витрати, у тому числі понесені лізингодавцем у зв`язку з вчиненням виконавчого напису нотаріусом.

Цей Договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами та скріплення печатками. Даний Договір діє до дати повного належного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним або до дати дострокового розірвання (припинення його дії) (п. 12.1 та п. 12.2 Договору).

Додатком №1 до Договору узгоджено Замовлення на отримання ОЛ, а саме: навантажувач електричний HC CPD25-AEY2-1 та пристрій спостереження Antenor light, загальною вартістю 875 824,94 грн. Постачальником ОЛ визначено: ТОВ «Текман», а постачальником ДО: ТОВ «Антенор».

Додатком № 2 до Договору сторонами узгоджено Графік платежів, відповідно до якого ПЛП складає 372 225,60 грн зі строком сплати до 11.04.2022.

На виконання умов Договору, позивачем сплачено ПЛП у розмірі 372 225,60 грн згідно платіжної інструкції № 48830260 від 16.02.2022.

В зв`язку зі значними затримками поставки об`єкту лізингу, позивач Листом вих. № 73 від 04.10.2022 повідомив відповідача про розірвання Договору та просив повернути сплачений 16.02.2022 авансовий платіж.

Листом вих. № 126 від 15.12.2022 позивач звернувся до відповідача із проханням повернути кошти у розмірі 372 225,60 грн, у зв`язку з направленням 04.10.2022 Листа про розірвання Договору.

Листом вих. № 14 від 17.02.2023 позивач звернувся до відповідача із проханням повернути кошти у розмірі 111 728,12 грн, у зв`язку з направленням 04.10.2022 Листа про розірвання Договору, у відповідь на який відповідачем направлено позивачу Акт звіряння за період з 11.02.2022 по 07.02.2023, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем становить 372 225,60 грн.

Згідно платіжної інструкції № N180P5485M від 20.02.2023 відповідачем повернуто позивачу кошти у розмірі 111 728,12 грн.

02.04.2025 позивач звернувся до відповідача із листом № 31, в якому просив у зв`язку з частковим поверненням коштів відповідачем, у найкоротший термін (в строк до 09.04.2025) перерахувати кошти у розмірі 260 497,48 грн на розрахунковий рахунок ТОВ «Фарби Колорит».

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач зазначає, що відповідачем не було поставлено об`єкт лізингу, в зв`язку з чим, позивачем на підставі пп. а п. 8.1.3 Договору та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг» направлено повідомлення про розірвання Договору та повернення сплаченого першого лізингового платежу, яке відповідачем було задоволено лише частково на суму 111 728,12 грн, в зв`язку з чим, позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 260 497,48 грн, а також інфляційні втрати у розмірі 77 358,01 грн, 3% річних у розмірі 23 423,36 грн та пеню у розмірі 278 858,35 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом статті 292 Господарського кодексу України (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне володіння та користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний. За формою здійснення лізинг може бути зворотним, пайовим, міжнародним тощо. Об`єктом лізингу може бути нерухоме і рухоме майно, призначене для використання як основні засоби, не заборонене законом до вільного обігу на ринку і щодо якого немає обмежень про передачу його в лізинг. Правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Згідно з положеннями статті 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до частини першої статті 808 Цивільного кодексу України якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов`язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов`язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Верховний Суд у постанові від 15.01.2021 у справі № 904/2357/20 зазначив, що договір фінансового лізингу є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору.

Загальні правові та організаційні засади фінансового лізингу в Україні відповідно до міжнародних стандартів у цій сфері визначає Закон України "Про фінансовий лізинг".

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України Про фінансовий лізинг лізингодавець - юридична особа, яка набула у встановленому законом порядку право надавати послуги з фінансового лізингу і на підставі договору фінансового лізингу передає лізингоодержувачу у володіння та користування об`єкт фінансового лізингу; лізингоодержувач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка відповідно до договору фінансового лізингу отримує від лізингодавця об`єкт фінансового лізингу у володіння та користування; продавець (постачальник) - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, в якої лізингодавець набуває у власність майно на підставі договору купівлі-продажу або договору поставки для подальшої передачі лізингоодержувачу на підставі договору фінансового лізингу; фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 цього Закону.

Пунктом 1 частини другої статті 20 Закону України Про фінансовий лізинг встановлено, що лізингодавець зобов`язаний у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору.

Згідно із частиною першою статті 17 Закону України Про фінансовий лізинг у разі прострочення передачі лізингоодержувачу об`єкта фінансового лізингу більш як на 30 календарних днів та за умови, що договором фінансового лізингу не передбачено інший строк, лізингоодержувач до моменту передачі йому об`єкта фінансового лізингу має право відмовитися від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця.

Для обрахунку строку прострочення не включаються дні, коли лізингоодержувач порушував свої обов`язки за договором фінансового лізингу, що призвело до такого прострочення, а також строк повідомлення лізингодавця лізингоодержувачем про односторонню відмову.

У разі якщо лізингоодержувач скористався своїм правом односторонньої відмови від договору фінансового лізингу з підстав, визначених абзацом першим цієї частини, такий договір вважається розірваним з дати, зазначеної лізингоодержувачем у повідомленні про таку відмову, але не раніше дня отримання повідомлення лізингодавцем.

У такому разі сторони звільняються від будь-яких зобов`язань за таким договором, у тому числі зобов`язань щодо сплати будь-яких платежів у зв`язку з відмовою від договору фінансового лізингу, а всі кошти (зокрема авансовий платіж), сплачені лізингоодержувачем за договором фінансового лізингу, підлягають поверненню лізингодавцем не пізніше трьох робочих днів, починаючи з робочого дня, наступного за днем отримання ним повідомлення лізингоодержувача про відмову від договору фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 8.1 (підпункту 8.1.3 (а)) договору він може бути достроково розірвано (припинено його дію) з ініціативи лізингоодержувача у разі прострочення передачі лізингоодержувачу об`єкта лізингу більш як на 60 календарних днів.

Згідно з пунктом 8.2 договору у разі настання випадків, передбачених підпунктами 8.1.2 та 8.1.3 (а) цього договору, сторона вважається повідомленою про відмову від договору/графіку платежів, а договір/відповідний графік платежів таким, що розірваний на 7 (сьомий) робочий день з дня, наступного за днем надсилання іншою Стороною відповідного повідомлення на поштову адресу та/або адресу електронної пошти, зазначену в договорі, що розривається.

Тобто, відповідно до умов підпункту 8.1.3 договору та Закону України Про фінансовий лізинг позивач наділений правом розірвати договір лізингу в односторонньому порядку у випадку, якщо прострочення передачі об`єкта фінансового лізингу становить більше 60 календарних днів.

Додатком №1 до Договору узгоджено Замовлення на отримання ОЛ, а саме: навантажувач електричний HC CPD25-AEY2-1 та пристрій спостереження Antenor light, загальною вартістю 875 824,94 грн. Постачальником ОЛ визначено: ТОВ «Текман», а постачальником ДО: ТОВ «Антенор».

Додатком № 2 до Договору сторонами узгоджено Графік платежів, відповідно до якого ПЛП складає 372 225,60 грн зі строком сплати до 11.04.2022.

На виконання умов Договору, позивачем сплачено ПЛП у розмірі 372 225,60 грн згідно платіжної інструкції № 48830260 від 16.02.2022.

Об`єкт лізингу передається лізингодавцем лізингоодержувачу за актом прийому-передачі ОЛ. Лізингоодержувач володіє та користується об`єктами лізингу протягом всього строку лізингу (п. 2.2 Договору).

Згідно з п. 3.3 Договору строк передачі об`єкта лізингу лізингоодержувачу протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту фактичного (-ї) постачання (передачі) об`єкта лізингу постачальником (продавцем) лізингодавцю.

Однак, доказів передачі відповідачем об`єкту лізингу лізингоодержувачу, матеріали справи не містять та відповідачем не заперечується факт невиконання умов Договору в частині передачі об`єкта лізингу.

В зв`язку зі значними затримками поставки об`єкту лізингу, позивач Листом вих. № 73 від 04.10.2022 повідомив відповідача про розірвання Договору та просив повернути сплачений 16.02.2022 авансовий платіж.

Згідно з частиною 2 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

За приписами частини 3 статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до п. 8.3 Договору у випадку дострокового розірвання (припинення дії) цього Договору/відповідного Графіку платежів з підстав, передбачених цим Договором (крім випадків, передбачених підпунктами 8.1.2 (в) та 8.1.3 (а) даного Договору) суми грошових коштів, сплачених лізингоодержувачем в якості першого лізингового платежу, лізингових платежів та/або інших платежів, сплата яких передбачена умовами цього Договору/відповідним Графіком платежів, поверненню лізингоодержувачу не підлягають та залишаються в розпорядженні лізингодавця.

Згідно приписів ч. 1 ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг» у разі якщо лізингоодержувач скористався своїм правом односторонньої відмови від договору фінансового лізингу з підстав, визначених абзацом першим цієї частини, такий договір вважається розірваним з дати, зазначеної лізингоодержувачем у повідомленні про таку відмову, але не раніше дня отримання повідомлення лізингодавцем.

У такому разі сторони звільняються від будь-яких зобов`язань за таким договором, у тому числі зобов`язань щодо сплати будь-яких платежів у зв`язку з відмовою від договору фінансового лізингу, а всі кошти (зокрема авансовий платіж), сплачені лізингоодержувачем за договором фінансового лізингу, підлягають поверненню лізингодавцем не пізніше трьох робочих днів, починаючи з робочого дня, наступного за днем отримання ним повідомлення лізингоодержувача про відмову від договору фінансового лізингу.

У разі якщо об`єкт фінансового лізингу не передано лізингодавцю продавцем (постачальником), а лізингодавець використав кошти (зокрема авансовий платіж), отримані від лізингоодержувача, для сплати продавцю (постачальнику) за цей об`єкт фінансового лізингу до того, як лізингоодержувач скористався своїм правом односторонньої відмови від договору фінансового лізингу, лізингодавець повинен письмово повідомити продавця (постачальника) про таку відмову протягом трьох робочих днів з дня отримання повідомлення лізингоодержувача про односторонню відмову від договору фінансового лізингу і повернути лізингоодержувачу кошти (зокрема авансовий платіж) не пізніше трьох робочих днів з дня повернення коштів лізингодавцю продавцем (постачальником), який зобов`язаний повернути лізингодавцю кошти, отримані від такого лізингодавця, протягом трьох робочих днів з дня отримання повідомлення лізингодавця.

Тобто, приписи ч. 1 ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг» покладають саме на лізингодавця обов`язок з повернення коштів після отримання повідомлення від лізингоодержувача про відмову від договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем було сплачено перший лізинговий платіж у розмірі 372 225,60 грн.

Листом вих. № 14 від 17.02.2023 позивач звернувся до відповідача із проханням повернути кошти у розмірі 111 728,12 грн, у зв`язку з направленням 04.10.2022 Листа про розірвання Договору, у відповідь на який відповідачем направлено позивачу Акт звіряння за період з 11.02.2022 по 07.02.2023, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем становить 372 225,60 грн.

Згідно платіжної інструкції № N180P5485M від 20.02.2023 відповідачем повернуто позивачу кошти у розмірі 111 728,12 грн.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що сплачені позивачем відповідачу кошти були використані в якості оплати продавцю (постачальнику) за об`єкт фінансового лізингу до того, як лізингоодержувач скористався своїм правом односторонньої відмови від договору.

Тобто, виходячи з умов договору та закону, у зв`язку з розірванням договору лізингу через прострочення більш як на 60 календарних днів передачі об`єкту лізингу лізингоодержувачу, сплачений перший лізинговий платіж за договором у сумі 372 225,60 грн підлягав поверненню позивачу, з якого відповідачем повернуто лише 111 728,12 грн.

З огляду на викладене вище, оскільки матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за Договором лізингу у встановлений строк, розмір основної заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів повернення грошових коштів відповідач суду не надав, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 260 497,48 грн з повернення суми сплаченого першого лізингового платежу підлягають задоволенню.

Також, позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати в розмірі 77 358,01 грн, 3% річних у розмірі 23 423,36 грн та пеню в розмірі 278 858,35 грн.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено пеню.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Однак умовами Договору сторонами не узгоджено нарахування штрафних санкцій, зокрема пені за порушення відповідачем строків повернення лізингових платежів.

Таким чином, оскільки у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено, пеня може бути нараховано відповідно до чинного законодавства лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Так, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 17 Закону України «Про фінансовий лізинг», якою визначено, що якщо лізингодавець та/або продавець (постачальник) не виконує обов`язку щодо повернення коштів (зокрема авансового платежу) у встановлений частинами першою та другою цієї статті строк, лізингоодержувач має право вимагати від відповідної сторони сплати неустойки (пені) у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у періоді прострочення, від суми заборгованості за кожний день прострочення. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору фінансового лізингу здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за повернення коштів (зокрема авансового платежу), у тому числі за сплату неустойки у визначеному цією частиною розмірі.

Отже, у даному випадку нарахування пені здійснюється не за Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов`язань", а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини.

Досліджуючи здійснений позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що позивачем визначено період прострочення відповідачем обов`язку з повернення першого лізингового платежу без урахування положень ч. 1 ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг» та умов п. 8.1.3 Договору, оскільки позивач Листом вих. № 73 від 04.10.2022 повідомив відповідача про розірвання Договору та просив повернути сплачений 16.02.2022 авансовий платіж, який за умовами Договору вважається розірваним з 13.10.2022.

При цьому, порядок застосування штрафних санкцій закріплено в нормах статті 232 ГК України, частина шоста якої визначає правило щодо періоду (строку) та порядку нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені).

За загальним правилом, визначеним частиною шостою статі 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Однак таке правило застосовується до правовідносин, лише у разі, якщо інше не встановлено законом або договором, адже словосполучення "якщо інше не встановлено законом або договором" допускає існування іншої норми закону, що регулює відповідні правовідносини, або іншого положення договору, який регулює конкретні договірні відносини сторін, що виконує функцію спеціальної норми по відношенню до загальної норми.

Отже положення частини шостої статті 232 ГК України є диспозитивними, оскільки законом або договором може бути встановлений інший порядок, в тому числі і строк нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені).

Так, у пункті 10.14 Договору сторони дійшли згоди, що нарахування встановлених цим Договором неустойок (штрафі, пеней) за невиконання та/або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором припиняється через три роки від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано.

Однак, у даному випадку нарахування пені здійснюється на підставі ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг», в той час як у пункті 10.14 Договору сторони дійшли згоди збільшити строк нарахування неустойки, передбаченого Договором, а отже умови п. 10.14 Договору не є релевантними при нарахування пені на підставі закону.

Водночас, суд враховує, що пунктом 7 Розділу IX Прикінцевих положень Господарського кодексу України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний пункт був введений в дію на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) " від 30.03.2020 року № 540-IX, який набрав чинності з 02.04.2020 року.

Частково в період нарахування позивачем пені тривав карантин, який, зокрема, був продовжений згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 383 від 25.04.2023 до 30 червня 2023 року.

Отже, дія Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX фактично надавала можливість нараховувати штрафні санкції більше, ніж за шість місяців, однак до 30 червня 2023 року, коли дія карантину завершилась.

Відтак, здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 93 136,77 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 23 423,36 грн 3 % річних за період з 05.10.2022 по 03.10.2025 та 77 358,01 грн інфляційних втрат за період з 05.10.2022 по 03.10.2025, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що у постанові від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 Велика Палата Верховного Суду виклала такий висновок: "Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

Слід зазначити, що стаття 625 розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).

При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини другої статті 693 ЦК України.

З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.05.2022 у справі № 910/4235/20.

У даному випадку позивачем заявлено до стягнення суму 3 % річних та інфляційних втрат, у зв`язку з простроченням виконання відповідачем свого зобов`язання з повернення сплаченої суми першого платежу за об`єкт лізингу.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат за заявлений позивачем період з урахуванням встановленої судом дати розірвання Договору, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних у розмірі 23 252,08 грн та інфляційні втрати в розмірі 77 358,01 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про повернення першого лізингового платежу за Договором.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

У той же час, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З огляду на положення Закону України «Про судовий збір», оскільки позивач звернувся до суду з позовом в електронній формі через підсистему "Електронний суд", розмір судового збору за подання позивачем до Господарського суду міста Києва вказаної позовної заяви має визначатись з урахуванням наведених приписів.

Однак, при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір без урахування коефіцієнту 0,8.

Враховуючи викладене, суд звертає увагу позивача, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Альфа-лізинг Україна (04073, м. Київ, проспект Бандери Степана, буд. 16-Б; ідентифікаційний код: 33942232) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фарби колорит (04073, м. Київ, вул. Марка Вовчка, буд. 14; ідентифікаційний код: 24726322) заборгованість у розмірі 260 497 (двісті шістдесят тисяч чотириста дев`яносто сім) грн 48 коп., пеню у розмірі 93 136 (дев`яносто три тисячі сто тридцять шість) грн 77 коп., 3% річних у розмірі 23 252 (двадцять три тисячі двісті п`ятдесят дві) грн 08 коп. та інфляційні втрати у розмірі 77 358 (сімдесят сім тисяч триста п`ятдесят вісім) грн 01 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 450 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят) грн 93 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено: 24.12.2025

Суддя О.А. Грєхова