ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2025 р. Справа№ 910/6225/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Сибіги О.М.

Тищенко О.В.

без виклику сторін

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Тепло"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2025

у справі № 910/6225/25 (суддя - Алєєва І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю Енд Ті Трейдінг Компані"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Тепло"

про стягнення 12 127, 81 грн,

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ю Енд Ті Трейдінг Компані" звернувся до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до відповідача з вимогою про стягнення 12 127, 81 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.09.2025 провадження у справі № 910/6225/25 в частині стягнення 11 600, 00 грн закрито. В задоволені решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Тепло" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю Енд Ті Трейдінг Компані" витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 81, 88 грн та 2 916, 66 грн судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 24.09.2025 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Тепло" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2025 у справі № 910/6225/25, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2025 по справі № 910/6225/25 повністю та ухвалити нове рішення, яким в позову відмовити повністю.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що позивач не виконав умову про реєстрацію податкової накладної, а тому строк оплати для відповідача на момент подання позовної заяви до суду (19.05.2025) навіть не розпочав свого перебігу.

Апелянт звертає увагу суду, що відсутність предмета спору на момент звернення з позовом до суду свідчить про відсутність порушеного права Позивача, а тому є підставою для відмови у позові, а не для закриття провадження у справі.

Скаржник вказує, що передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних та інфляційної складової має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Зазначене положення встановлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 № 761/26293/16-ц.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Тепло" зазначає, що із сторони Відповідача не було прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому у Позивача не було підстав для нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Саме обставини щодо відсутності порушення прав Позивача щодо виконання Відповідачем грошового зобов`язання мала бути підставою для відмови у задоволенні цих вимог.

Також скаржник вказує, що всі судові витрати мали бути покладені на Позивача, оскільки Відповідачем не порушено прав Позивача, що є підставою для відмови в позові в повному обсязі

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2025, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Тищенко О.В., Сибіга О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Тепло" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2025 у справі № 910/6225/25. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Тепло" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2025 у справі № 910/6225/25 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 13.02.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Ю ЕНД ТІ ТРЕЙДІНГ КОМПАНІ" згідно ID Контракту UA-2025-02-12-012329-a-a1, відвантажило Товариству з обмеженою відповідальністю "НАФТОГАЗ ТЕПЛО" (далі - Відповідач/Замовник) товар загальною вартістю 11600, 00 грн (з ПДВ), що підтверджується видатковою накладною №1302 від 13 лютого 2025 року, та формуванням податкової накладної №32 від 13 лютого 2025 року, з поданням на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних 11.03.2025, що підтверджуються квитанцією №2 від 11.03.2025.

Як зазначає Позивач, станом на 19.05.2025 року оплата за поставлений товар (видаткова накладна №1302 від 13 лютого 2025) у розмірі 11600 грн 00коп не надійшла.

Відповідач повинен здійснити оплату Позивачу за отриманий товар, згідно видаткової накладної №1302 від 13 лютого 2025 у розмірі 11 600, 00 грн.

Крім того, Позивачем заявлено до стягнення штрафні санкції на основний борг у розмірі 351, 27 грн. - втрат від інфляції та 91, 53 грн. - 3 % річних.

З метою врегулювання спору у досудовому порядку Відповідачу було направлено вимогу про виконання грошового зобов`язання від 07/04/2025 р. №1/07, на яку Відповідач відповів відмовою.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Тепло", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до положення частини 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частино 2 ст. 693 ЦК України визначено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 ст. 530 ЦК України визначено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи викладене та оскільки сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб і з урахуванням ст. 692 ЦК України відповідач як постачальник був зобов`язаний поставити товар після отримання попередньої оплати від позивача.

04.08.2025 до суду першої інстанції надійшло клопотання від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю Енд Ті Трейдінг Компані" про долучення доказів, до якого долучено платіжну інструкцію № від 29.07.2025 про сплату відповідачем основного боргу на суму 11 600, 00 грн.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у зв`язку з відсутністю предмета спору відбувається, зокрема, у випадку сплати суми боргу боржником.

Суд закриває провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору існував на момент виникнення останнього, але припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору.

Отже, при застосуванні пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України слід враховувати, що закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми процесуального законодавства можливе у разі, коли предмет спору існував на момент порушення провадження у справі та припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

За таких обставин, оскільки відповідачем частково сплачено позивачеві суму заборгованості у розмірі 11 600, 00 грн, провадження у справі в частині стягнення 11 600, 00 грн заборгованості правомірно закрито судом першої інстанції на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Позивачем заявлено до стягнення штрафні санкції на основний борг у розмірі 351, 27 грн. - втрат від інфляції та 91, 53 грн. - 3 % річних.

Позивачем не надано розрахунку штрафних санкцій, що унеможливлює встановлення дати з якої відбулось прострочення виконання зобов`язання Відповідачем, а тому суд першої інстанції обґрунтовано та правомірно відмовляє в їх стягненні.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення судових витрат пов`язаних з розглядом справи, а саме поштові витрати в розмірі - 85, 01 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 ст. 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Матеріалами справи підтверджено понесення Позивачем судових витрат в розмірі - 85, 01 грн.

За таких обставин, суд оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи, дійшов висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 130 ГПК України встановлено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відтак, Господарський суд міста Києва розподіляє судові витрати пропорційно до суми сплаченої Відповідачем на підставі ч. 8 ст. 129 ГПК України з врахуванням ч. 3 ст. 130 ГПК України.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі № 910/6225/25 в частині стягнення 11 600, 00 грн. В задоволені решти позовних вимог судом першої інстанції правомірно відмовлено.

Також, судом першої інстанції правомірно стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Тепло" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю Енд Ті Трейдінг Компані" витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 81,88 грн та 2 916, 66 грн судового збору.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Тепло" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2025 у справі №910/6225/25 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Тепло" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2025 у справі № 910/6225/25 - залишити без змін.

Судові витрати, за перегляд рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Тепло".

Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді О.М. Сибіга

О.В. Тищенко