РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.12.2025Справа № 910/12343/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Невечери С.А., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МОТОТЕХІМПОРТ"

до Державної митної служби України

про відшкодування збитків у розмірі 84997,46 грн

за участю представників:

від позивача: Трепшина К.О.

від відповідача: Масалітін А.О.

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "МОТОТЕХІМПОРТ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної митної служби України про відшкодування збитків у розмірі 84997,46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу завдана майнова шкода, у зв`язку із незаконними діями Тернопільської та Дніпровської митниць, які є відокремленим підрозділом Державної митної служби України, які полягали незаконному коригуванні митної вартості товару, внаслідок чого митне оформлення товару було проведено з порушенням законодавчо встановленого строку. У зв`язку із незаконною затримкою митного оформлення товару позивач поніс додаткові витрати на загальну суму 84997,46 грн.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Ухвалою від 07.10.2025 Господарський суд міста Києва прийняв до розгляду вказану позовну заяву, відкрив провадження у справі, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

21.10.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив.

21.10.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання, відповідно до прохальної частини якого останній просить суд призначити справу №910/12343/25 до розгляду за правилами загального позовного провадження або у судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою від 24.10.2025 Господарський суд міста Києва відмовив у задоволенні клопотання відповідача Державної митної служби України від 21.10.2025 в частині призначення розгляду справи №910/12343/25 за правилами загального позовного провадження; задовольнив клопотання відповідача Державної митної служби України від 21.10.2025 в частині розгляду справи №910/12343/25 у судовому засіданні з викликом сторін; призначив судове засідання у справі №910/12343/25 на 04.12.2025.

03.11.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив.

27.11.2025 через систему "Електронний суд" від представника позивача Трепшиної Катерини Олександрівни надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 02.12.2025 Господарський суд міста Києва задовольнив заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "МОТОТЕХІМПОРТ" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та постановив розгляд справи №910/12343/25 у судових засіданнях, зокрема 04.12.2025, здійснювати в режимі відеоконференції за участю представника позивача Трепшиної Катерини Олександрівни.

У судовому засіданні 04.12.2025 суд постановив протокольну ухвалу без оформлення окремого документа про оголошення перерви у судовому засіданні до 11.12.2025.

У судовому засіданні 11.12.2025 суд постановив протокольну ухвалу без оформлення окремого документа про відкладення судового засідання на 18.12.2025.

12.12.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшли додаткові пояснення від 11.12.2025 на вимогу суду.

17.12.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення на пояснення позивача.

У судовому засіданні 18.12.2025 суд постановив протокольну ухвалу про долучення до матеріалів справи додаткових пояснень позивача з доданими до них документами та заперечень на додаткові пояснення відповідача.

Представник позивача 18.12.2025 надав пояснення по суті позовних вимог, позов просив задовольнити.

Представник відповідача 18.12.2025 проти позовних вимог заперечив, надав пояснення по суті заперечень.

У судовому засіданні 18.12.2025, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні.

У порядку ст.240 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні 18.12.2025 судом проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача

Позивач на обґрунтування позовних вимог посилається на те, що при митному оформленні товару, поставка якого здійснювалася за зовнішньоекономічним контрактом №KL/4 від 27.12.2022, укладеним з компанією YINAN COUNTY KAI LILAI MACHINERY CO., LTD, Тернопільською та Дніпровською митницями були прийняті рішення щодо про коригування митної вартості товарів (товарної партії, що складалася з чотирьох контейнерів MSKU0622864, MRKU6287606, CAAU5201310, SUDU8560459 та товарної партії, що складалася з двох контейнерів контейнери MSKU1541068, MTSU9621272).

Тернопільською митницею 27.03.2025 було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA403070/2025/000123/2.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11.06.2025 у справі №280/3193/25 визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товарів №UA403070/2025/000123/2 від 27.03.2025.

Дніпровською митницею 28.03.2025 рішення про коригування митної вартості товарів №UA110050/2025/000036/1.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30.06.2025 у справі №280/4182/25 визнано протиправним та скасовано рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів №UA110050/2025/000036/1 від 28.03.2025.

Внаслідок неправомірних дій митниці загальна тривалість митного оформлення першої частини вантажу склала 10 календарних днів (з 18.03.2025 по 27.03.2025), а другої 8 календарних днів (з 21.03.2025 по 28.03.2025).

Незаконна затримка митного оформлення стала причиною виникнення у позивача необхідності нести додаткові витрати на зберігання, догляд та перевезення товару, що надані позивачу Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРНЕШНЛ КАРГО СЕРВІС ЕЙЧ. ДІ" на підставі договору №271222-126 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних послуг від 27.12.2022 та становлять 84997,46 грн.

У письмових поясненнях від 11.12.2025 позивач зазначив, що безпосередніми виконавцями вантажних та маневрових робіт виступили ТОВ "Західний Контейнерний Термінал" та ТОВ "Нова Українська Мережа ЗалізничноАвтомобільних Терміналів" та на підтвердження витрат на оплату послуг зазначених компаній позивач надав рахунок від 21.03.2025 №1341 та рахунок від 01.04.2025 №2133.

Загальна сума понесених позивачем витрат становить 84997,46 грн, що є прямими збитками позивача та підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України.

Позиція відповідача

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на таке:

- рішеннями Запорізького окружного адміністративного суду у резолютивній частині не визнано дії Тернопільської та Дніпровської митниць неправомірними;

- заявлена до стягнення сума в розмірі 84 997,46 грн не становить реальних збитків

- товар було випущено у вільний обіг і відповідно позивач мав право після митного оформлення розпоряджатися товаром та надавати відповідні послуги, тим самим безперешкодно здійснювати підприємницьку діяльність;

- згідно поданих до митного оформлення документів (гр.44 МД), заявлений до оформлення товар було доставлено до місця доставки товарів залізничним транспортом ТОВ "Західний контейнерний термінал" та взято на митний контроль, а під час митного оформлення посадовою особою було проведено огляд та складено акт від 21.03.2025, з якого вбачається що місце проведення огляду: ЗМК ТОВ "ЗКТ" Залізничний, у зв`язку із чим заявлений до митного оформлення товар у період з моменту подання декларації 18.03.2025 та протягом митного оформлення до моменту випуску у вільний обіг 28.03.2025 нікуди не переміщувався;

- додані до позовної заяви документи щодо здійснених транспортних послуг (акт здачі-приймання робіт від 11.04.2025, рахунок від 11.04.2025, платіжна інструкція від 23.04.2025) датовані пізніше, ніж коли було оформлено вище вказаний товар та випущено у вільний обіг, що підтверджує про те, що такі послуги не могли надаватись для ТОВ "МОТОТЕХІМПОРТ" у період декларування товарів;

- у доданих до позовної заяви документах щодо здійснених транспортних послуг не зазначено які саме послуги надавались та в який період (яке перевезення здійснювалось, з якого місця і куди саме, який саме догляд контейнера здійснювався, що входило в організацію зберігання і де саме здійснювалось таке зберігання);

- склад цивільно-правової відповідальності, зокрема, розрахунок збитків та причино-наслідковий зв`язок між діями відповідача та збитками відсутні, що виключає цивільну відповідальність відповідача.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно із матеріалів справи, 18.03.2025 позивач подав до відділу митного оформлення №3 митного поста "Тернопіль" електронну митну декларацію (ЕМД) за реєстраційним номером №25UA28U2 щодо ввезеної на територію України партії товару, що складалася з контейнерів MSKU0622864, MRKU6287606, CAAU5201310, SUDU8560459.

За результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів Тернопільською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA403070/2025/000123/2 від 27.03.2025, відповідно до якого загальна митна вартість задекларованих товару скоригована митницею за другорядним методом визначення митної вартості (2-г - резервний метод).

Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості, позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Тернопільської митниці.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11.06.2025 у справі №280/3193/25, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товарів №UA403070/2025/000123/2 від 27.03.2025.

21.03.2025 позивач подав до митного посту "Самар" Дніпровської митниці електронну митну декларацію (ЕМД) за реєстраційним номером № 25UA76U4 від 21.03.2025 щодо ввезеної на територію України партії товару, що складалася з контейнерів MSKU1541068, MTSU9621272.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30.06.2025 у справі №280/4182/25, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів №UA110050/2025/000036/1 від 28.03.2025.

Рішеннями Запорізького окружного адміністративного суду у зазначених справах встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "МОТОТЕХІМПОРТ" надано усі необхідні документи, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, у зв`язку із чим оскаржувані рішення Тернопільської та Дніпровської митниць про коригування митної вартості товарів є такими, що підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

За доводами позивача, внаслідок неправомірних дій митниці загальна тривалість митного оформлення першої частини вантажу склала 10 календарних днів (з 18.03.2025 по 27.03.2025), а другої 8 календарних днів (з 21.03.2025 по 28.03.2025).

Незаконна затримка митного оформлення стала причиною виникнення у позивача необхідності у додаткових витратах на зберігання, догляд та перевезення товару, що надані позивачу Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРНЕШНЛ КАРГО СЕРВІС ЕЙЧ. ДІ" на підставі договору №271222-126 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних послуг від 27.12.2022.

На підтвердження факту надання додаткових послуг щодо контейнерів MSKU0622864, MTSU9621272, CAAU5201310, MSKU1541068, MRKU6287606, SUDU8560459 (організація автоперевезення вантажів на території України, догляд контейнера, організація зберігання, транспортно-експедиційне обслуговування на території України) позивач надав у матеріали справи: акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №358 від 11.04.2025; рахунок на оплату №358 від 11.04.2025, платіжну інструкцію №37288849 від 23.04.2025 та виписку з банківського рахунку позивача за 23.04.2025.

Спір у справі виник щодо збитків у сумі 84 997,46 грн, завданих позивачу внаслідок виконання протиправних рішень Дніпровської та Тернопільської митниць про проведення митних оглядів.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. В силу положень частини другої названої статті збитками є:

втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З вказаних норм чинного законодавства вбачається, що обов`язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, наявність порушення з боку цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує її інтереси як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і збитками. Збитки є наслідком, а допущення порушення - причиною. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України, на підставі якої заявлені позовні вимоги у даній справі, передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи. Вказану правову позицію було висловлено Верховним Судом у постановах від 23.05.2018 у справі №923/574/17 та від 18.06.2018 у справі №904/1284/17.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Аналогічні висновки наведені в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі №910/9095/18.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у пункті 32 постанови від 03.09.2019 у справі №916/1423/17, застосовуючи положення статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Таким чином, дії (бездіяльність) відповідного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно, встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та про відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки.

Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції зазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №914/1221/17, яка також була врахована у постанові від 26.01.2022 у справі №916/3322/19.

У постанові від 12.03.2019 у справі №920/715/17 Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи виключну правову проблему стосовно самостійного встановлення господарськими судами незаконності дій органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування під час розгляду справ про відшкодування шкоди, дійшла висновку, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, а господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

Відповідно до статті 30 Митного кодексу України посадові особи та інші працівники митних органів, які прийняли неправомірні рішення, вчинили неправомірні дії або допустили бездіяльність при виконанні ними своїх службових (трудових) обов`язків, у тому числі в особистих корисливих цілях або на користь третіх осіб, несуть кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та іншу відповідальність відповідно до закону. Шкода, заподіяна особам та їхньому майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю митних органів, відшкодовується в порядку, визначеному законом.

Таким чином спеціальною нормою передбачено відшкодування збитків, заподіяних органами митної служби громадянам чи юридичним особам під час виконання ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11.06.2025 у справі №280/3193/25, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товарів №UA403070/2025/000123/2 від 27.03.2025.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30.06.2025 у справі №280/4182/25, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів №UA110050/2025/000036/1 від 28.03.2025.

Рішеннями Запорізького окружного адміністративного суду у зазначених справах встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "МОТОТЕХІМПОРТ" надано усі необхідні документи, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, у зв`язку із чим оскаржувані рішення Тернопільської та Дніпровської митниць про коригування митної вартості товарів є такими, що підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (вказане положення відображено в Законі України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" і поширенням на Україну юрисдикції Європейського суду з прав людини, прийняттям Закону України "Про ратифікацію Протоколів № 12 та № 14 до Конвенції).

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 124 Конституції України визначають обов`язковість виконання усіма суб`єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Таким чином, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.06.2025 у справі №280/3193/25 та від 30.06.2025 у справі №280/4182/25, які набрали законної сили, не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі й у цій справі, не можуть йому суперечити.

Враховуючи викладене, суд вважає безпідставними аргументи відповідача, що адміністративним судом не було визнано протиправними дії митниці.

Отже, матеріалами справи підтверджується незаконність дій посадових осіб Тернопільської та Дніпровської митниць при прийнятті рішень про коригування митної вартості товарів.

Факт понесення позивачем додаткових витрат підтверджується: договором №271222-126 про надання транспортно-експедиторських послуг від 27.12.2022, укладеним з ТОВ "ІНТЕРНЕШНЛ КАРГО СЕРВІС ЕЙЧ. ДІ"; актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №358 від 11.04.2025, який містить перелік, обсяг та вартість наданих послуг щодо всіх шести контейнерів та підтверджує факт надання таких послуг і прийняття їх позивачем; рахунком на оплату №358 від 11.04.2025, що є розрахунковим документом для оплати понесених витрат; платіжною інструкцією №37288849 від 23.04.2025, що підтверджує факт повної оплати позивачем зазначених послуг; випискою з банківського рахунку ТОВ "МОТОТЕХІМПОРТ" за 23.04.2025.

Загальна на вартість додаткових послуг становить 84997,46 грн та складається з:

1) "Організація автоперевезення вантажів на території України" на загальну суму 33 252,56 грн (без ПДВ);

2) "Догляд контейнера" на загальну суму 26734,12 грн (без ПДВ);

3) "Організація зберігання" контейнерів на загальну суму 493,76 грн (без ПДВ);

4) "Транспортно-експедиційне обслуговування на території України" на загальну суму 10 350,78 грн (без ПДВ).

Також надані позивачем акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №358 від 11.04.2025 та рахунок №358 від 11.04.2025 (на підставі якого позивачем здійснено оплату послуг) містять посилання на номери контейнерів, а оформлення первинних документів пізніше періоду наданих послуг не може спростовувати факту надання таких послуг.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має на меті усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У статті 77 Господарського процесуального кодексу України вказано, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В контексті наведених засад господарського судочинства суд звертає увагу учасників судового процесу на приписи статті 79 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17. При цьому аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Щодо стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду зазначала, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Таким чином, урахувавши положення законодавства, що регулює спірні правовідносини, дослідивши обставини справи та наявні у ній докази, надавши оцінку доводам сторін, суд вважає доведеними обставини понесення позивачем додаткових витрат у 84997,46 грн внаслідок виконання рішень Дніпровської та Тернопільської митниць про проведення митних оглядів.

Відповідач, у свою чергу, обставин наведених позивачем у позові щодо понесених ним додаткових витрат належними доказами не спростував.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позивачем на підставі належних і допустимих доказів доведено наявність в діях Тернопільської та Дніпровської митниць усіх трьох елементів цивільного правопорушення, передбаченого ст. 1173 Цивільного кодексу України, а саме неправомірність дій та рішень Тернопільської та Дніпровської митниць; наявність шкоди, яка полягає у понесених позивачем збитках у вигляді додаткових витрат, понесених позивачем на оплату послуг з організації автоперевезення вантажів на території України, догляду контейнерів, організації зберігання контейнерів та транспортно-експедиційного обслуговування на території України; причинний зв`язок між неправомірними діями Тернопільської та Дніпровської митниць і заподіяною шкодою.

ВИСНОВКИ СУДУ

З урахуванням встановлених обставин, відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оскільки позивачем доведено належними і допустимими доказами наявність в діях Тернопільської та Дніпровської митниць усіх трьох елементів цивільного правопорушення, передбаченого ст.1173 Цивільного кодексу України, суд задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "МОТОТЕХІМПОРТ" про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача збитків у сумі 84997,46 грн.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

За приписами ст.129 ГПК України судові витрати підлягають відшкодуванню позивачу. При цьому з урахуванням частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір", оскільки позивачем було подано позовну заяву цій справі в електронній формі, розмір судового збору за подання цього позову підлягає пониженню на коефіцієнт 0,8 та становить 2422,40 грн.

Суд роз`яснює позивачу, що він не позбавлений можливості звернутись до суду із клопотанням у порядку ст.7 Закону України "Про судовий збір" про повернення судового збору у зв`язку із сплатою судового збору у більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МОТОТЕХІМПОРТ" (69000, Запорізька обл., м.Запоріжжя, вул.Штабна, буд.13, приміщ. 19, ідентифікаційний код 44830259) збитки у сумі 84997,46 грн та судовий збір 2422,40 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 23.12.2025.

Суддя С.О. Турчин