ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" грудня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/3647/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1
до Приватної фірми "Променерго", м.Мерефа
про стягнення 24775,90 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

13.10.2025 року позивач - Військова частина НОМЕР_1 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватної фірми "Променерго" про стягнення безпідставно отриманих коштів у вигляді податку на додану вартість за договорами про закупівлю товарів №14 від 06.05.2022, №24 від 24.05.2022, №106 від 13.09.2022 на загальну суму 24775,90 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.10.2025 року позовну заяву залишено без руху.

28.10.2025 року представник позивача надав до суду заяву про усунення недоліків (вх.№24999).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 31.10.2025 року відкрито провадження у справі №922/3647/25 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами.

13.11.2025 року представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву (вх.№26466).

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що ані Податковий кодекс України, ані Постанова № 178 не містять визначення терміну «забезпечення транспорту», або переліку відповідних товарів чи кодів товарів згідно УКТ ЗЕД. На думку відповідача, позивач безпідставно заявляє, що поставлений ПФ «ПРОМЕНЕРГО» товар вважається товаром для забезпечення наземного військового транспорту Збройних Сил України.

Відповідач стверджує, що для застосування нульової ставки платником податку необхідна наявність нормативно правового акту, яким буде визначено чіткий перелік товарів чи кодів товарів згідно УКТ ЗЕД , що підлягають нульовій ставці на період дії воєнного стану. Або нормативне визначення поняттю: «товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту для потреб забезпечення оборони України». Оскільки такі нормативно-правові акти, які б надавали дані визначення чи перелік товарів згідно УКТ ЗЕД відсутні, то і підстави для стягнення коштів з підприємства відсутні.

Також, відповідач зазначає, що Постановою №178 в редакції від 02.03.2022 року передбачено, що операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил України обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою виключно з метою виконання мобілізаційних завдань та разом з тим, положення Постанови № 178 не можуть застосовуватись до договорів на постачання товарів, які починаючи з 24.02.2022 р. укладаються не в рамках мобілізаційних завдань.

Таким чином, на думку відповідача договори №14 від 06.05.2022 року, №24 від 24.05.2022 року, №106 від 13.09.2022 року, що укладені між Позивачем та Відповідачем, не є договорами, які укладено на виконання мобілізаційних завдань (замовлень), а отже на них не розповсюджуються вимоги Постанови № 178 в редакції, чинній на момент укладання та виконання цих договорів.

Крім того, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України. Оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути, набуті відповідачем за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.

Надані документи прийняті судом до розгляду та долучені до матеріалів справи.

Позивач відповіді на відзив не надав.

Згідно з ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ст.248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше 60 днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між військовою частиною НОМЕР_1 в особі командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , що діяв на підставі наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 18 вересня 2021 року №391 (далі - Позивач) та ПФ «ПРОМЕНЕРГО» (Постачальник), в особі директора АФОНІНА Валентина Миколайовича, що діє на підставі Статуту (далі - Відповідач), було укладено договір №14 від 06 травня 2022 року про закупівлю товарів, договір №106 від 13 вересня 2022 року про закупівлю товарів, договір №24 від 24 травня 2022 року про закупівлю товарів.

Відповідно до договору №14 від 06.05.2022, за умовами якого Продавець зобов`язався передати у власність Покупцеві ремонтний комплект під головку УТД-20 (ГТВ під одну головку) - 10 компл., кільце ущільнююче газового стику 20-01-52, товщина 2,50 мм - 44 шт., прокладка 20-01-71-5 - 4 шт., прокладка під масляний фільтр 20-13-17-2 - 1 шт., (далі - Товар), в асортименті, кількості та за цінами, вказівкою на найменування, що зазначені в Специфікації (Додаток №1), яка додається до договору і є його невід`ємною частиною.

Відповідно до договору №24 від 24.05.2022, за умовами якого Продавець зобов`язався передати у власність Покупцеві ремонтний комплект під головку УГД-20 (ГТВ під одну головку) - 2 компл., кільце ущільнююче газового стику 20-01-52, товщина 2.50 мм - 20 шт., комплект прокладок під одну головку блоку циліндрів (В59)- 3 шт. (далі - Товар), в асортименті, кількості та за цінами, вказівкою на найменування, що зазначені в Специфікації (Додаток №1), яка додається до договору і є його невід`ємною частиною.

Відповідно до договору №106 від 13.09.2022, за умовами якого Продавець зобов`язався передати у власність Покупцеві елемент фільтруючий паливний сб.329-05-01 42 шт. (далі - Товар), в асортименті, кількості та за цінами, вказівкою на найменування, що зазначені в Специфікації (Додаток №1), яка додається до договору і є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 3.1. Договору №14 від 06.05.2022 ціна цього договору становить 50 000 грн. (п`ятдесят тисяч гривень) 00 кой., в тому числі ПДВ- 8 333 грн. (вісім тисяч триста тридцять три гривні) 33 кой.

Відповідно до п. 3.1 Договору №24 від 24.05.2022 ціна цього договору становить 48 671 грн. ( сорок вісім тисяч шістсот сімдесят одна гривня) 22 коп., в тому числі ПДВ 8 111 грн. (вісім тисяч сто одинадцять гривень) 87 коп.

Відповідно до п. 3.1. Договору № 106 від 13.09.2022 ціна цього договору становить 49 984 грн (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири гривні) 20 коп., в тому числі ПДВ 8 330 грн. (вісім тисяч триста тридцять гривень) 70 коп.

На виконання умов договорів Позивачем було здійснено оплату Товару на рахунок Відповідача, що підтверджується платіжним дорученням №1855 від 12 травня 2022 року, платіжним дорученням № 4171 13 вересня 2022 року та платіжним дорученням №2284 від 24 травня 2022 року .

Позивач зазначає, що поставлений Відповідачем товар (ремонтний комплект під головку УТД- 20(ГТВ під одну головку) 10 компл., кільце ущільнююче газового стику 20- 01-52 товщина 2,50мм 44 шт., Прокладка 20-01-71-5 4 шт., прокладка під масляний фільтр 20-13-17-2 1 шт., ремонтний комплект під головку УГД-20 (ГТ8 під одну головку) 2 компл., кільце ущільнююче газового стику 20-01-52 товщина 2.50мм 20 шт., комплект прокладок під одну головку блоку циліндрів (В59) - 3 шт., елемент фільтруючий паливний сб.329-05-01 - 42 шт.), вважається товаром, для забезпечення наземного військового транспорту Збройних Сил України, для потреби забезпечення оборони України та захисту безпеки населення, такі товари обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2022 року №178 Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану.

Як стверджує позивач, пункт 3.1. Договору №14 від 06.05.2022, пункт 3.1 Договору №24 від 24.05.2022, пункт 3.1 Договору №106 від 13.09.2022, в частині включення суми ПДВ до ціни договору суперечить чинному законодавству України та є недійсним, а саме суперечить підпункту г підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 розділу V Податкового кодексу України.

29 травня 2023 року Позивач звернувся до Відповідача з претензією №5156 з вимогою повернути сплачену суму ПДВ.

05 липня 2023 року від Відповідача надійшла відповідь (вих. №2306 від 23 червня 2023 року), в якій зазначалося про неможливість повернення сплаченого податку, у зв`язку з відсутністю правових підстав для виконання вимог Позивача.

Враховуючи зазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отримані кошти у вигляді податку на додану вартість за договорами про закупівлю товарів №14 від 06.05.2022, №24 від 24.05.2022, №106 від 13.09.2022 на загальну суму 24775,90 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною 2 статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення» вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Отже сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

У підпункті 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що ПДВ - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

За змістом підпунктів «а» і «б» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Податкового кодексу України.

Датою виникнення податкових зобов`язань зі сплати ПДВ з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, перелічених у пункті 187.1 статті 187 Податкового кодексу України.

За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем (замовником послуг).

Отже, хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку (постанова Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №916/2478/20 та постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2021 у справі №910/12764/20).

Таким чином, ціна договору визначається, виходячи з її договірної вартості, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів, які регулюються Податковим кодексом України, та не залежить від волі сторін договору.

У підпункті 193.1 статті 193 Податкового кодексу України визначено розміри ставок податку. Так, згідно з вказаною нормою ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах: а) 20 відсотків; б) 0 відсотків; в) 7 відсотків по операціях (з наведенням відповідних операцій).

У статті 194 Податкового кодексу України визначено операції, що підлягають оподаткуванню за основною ставкою. Так, відповідно до підпункту 194.1 статті 194 Податкового кодексу України операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об`єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка та 7 і 14 відсотків, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті "а" пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною.

Податок становить 20 відсотків, 7 і 14 відсотків бази оподаткування та додається до ціни товарів/послуг (підпункт 194.1.1 статті 194 Податкового кодексу України).

У статті 195 Податкового кодексу України визначено операції, що підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою. За нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством (підпункт "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України).

02.03.2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №178 "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану" (надалі - Постанова №178).

У Постанові №178 в редакції від 02.03.2022 (тобто до 01.08.2024) закріплено наступне:

"З метою виконання мобілізаційних завдань в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 "Про введення воєнного стану в Україні", та відповідно до підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України Кабінет Міністрів України постановляє:

1. Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою.

2. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.".

Таким чином, положення вказаної Постанови застосовуються на правовідносини, що виникли з 24.02.2022.

У Постанові №178 відповідно до підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту, зокрема військових частин, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою.

Спірні договори укладені 06.05.2022 року, 24.05.2022 року та 13.09.2022 року, тобто після ухвалення постанови КМУ №178. Замовником за цим договором є військова частина Національної гвардії України.

Відповідно до приписів Постанови КМУ №178 та положень підпункту «г» підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 розділу V Податкового кодексу України нульова ставка податку на додану вартість, застосовується як до операцій з постачання пального, так і до операцій з постачання будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення транспорту, при умові, що такі операції з постачання здійснюються категоріям суб`єктів, що визначені постановою.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про оборону України» у разі збройної агресії проти України органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії.

За таких обставини позивач відноситься до категорії суб`єктів, що визначені Постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 02.03.2022, та відповідно до якої застосовується податок на додану вартість за нульовою ставкою до операцій з постачання товарів для забезпечення транспорту органів, визначених такою постановою.

При цьому суд враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 23.05.2024 у справі №911/1870/23 про те, що з огляду на функції та обов`язки, покладені на військові частини, всі заходи останніх спрямовані виключно на захист, оборону та недоторканість територіальних кордонів України, що не потребує документального підтвердження, оскільки слідує з аналізу фактичних подій на території України та норм законодавства. Отже закупівлі товарів для забезпечення транспорту військових частин в період військового стану можливо лише безпосередньо для виконання потреб та функцій, спрямованих на забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, що прямо передбачено Постановою КМУ №178, яку прийнято до укладення спірного Договору.

Крім того, у справі №910/12151/23 Верховний Суд у контексті доводів скаржника про поширення постанови КМУ №178 зазначив, що Верховний Суд уже сформулював загальні висновки щодо питання застосування постанови КМУ №178 до договорів, укладених у період дії воєнного стану, у справах №910/2416/23, №911/1870/23, №916/2914/23, №915/1377/23, №916/3864/23, які підлягають врахуванню на підставі частини четвертої статті 300 ГПК України та від висновків у яких не вбачає підстав для відступу.

Оскільки не тільки постановою КМУ № 178 від 02.03.2022 визначено нульову ставку податку на додану вартість для операцій з забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту, але це передбачено й підпунктом "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України, то включення до ціни договору ПДВ у розмірі 20%, враховуючи, що замовником товару за договором виступає Військова частина, а продукцією, що поставлялася за договорами, є товар, призначений для забезпечення військового транспорту для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, суперечить постанові КМУ № 178 від 02.03.2022, яка прийнята відповідно до підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України, що є підставою для визнання недійсним пункту договору в цій частині.

До аналогічного висновку дійшов також Верховний Суд у постановах від 10.09.2024 у справі № 922/4055/23, від 23.05.2024 у справі № 911/1870/23, від 28.05.2024 у справі № 910/12151/23, в ухвалі від 23.05.2024 у справі № 918/587/23. Правовідносини у зазначених справах є подібними правовідносинам даної справи.

Листом від 28.12.2022 №12537/5/99-00-21-03-02-05 Державна податкова служба України повідомила, що нульова ставка ПДВ відповідно до підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України та Постанови №178 застосовується як до операцій з постачання пального (товар для заправки), так і до операцій з постачання будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення транспорту (наприклад, але не виключно, інші пально-мастильні матеріали, запасні частини для ремонту автомобільної техніки, комплектуючі, автомобільні шини, охолоджуючі рідини, паливний, повітряний та масляні фільтри, свічки запалювання, акумуляторні батареї для автомобілів, номерні знаки на колісні транспортні засоби, фарба автомобільна, інструменти та додаткове обладнання, визначені відповідними нормативними та технічними документами тощо), за умови, що такі операції з постачання здійснюються категоріями суб`єктів, які визначені Постановою №178.

Як вже зазначалось судом, позивач просить стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти на підставі ст.1212 ЦК України.

Відповідно до вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Згідно з п. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним (його окремої частини) є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Недійсність умов договорів про закупівлю товарів №14 від 06.05.2022, №24 від 24.05.2022, №106 від 13.09.2022 щодо сплати ПДВ на загальну суму 24775,90 грн не встановлена законом.

Отже у даних правовідносинах стягнення на загальну суму 24775,90 грн з відповідача можливо у відповідності до умов, передбачених ст. 216 Цивільного кодексу України, у разі визнання судом відповідних умов Договорів недійсними, що можливо у разі звернення позивача з відповідними позовними вимогами до Господарського суду Харківської області.

Позивач з вимогами, в порядку приписів статей 203, 215 Цивільного кодексу України, щодо визнання недійсними Договорів (його окремих частин), що стосуються включення в ціну договорів ПДВ на загальну суму 24775,90 грн не звертався.

Отже і пункти договорів (п.3.1. Договору №14 від 06.05.2022 року; п.3.1. Договору №24 від 24.05.2022 року; п.3.1. Договору №106 від 13.09.2022 року) є дійсними станом на дату подачі позовної заяви, тому суми ПДВ (8333,33 грн за договором №14 від 06.05.2022 року, 8111,87 грн за Договором №24 від 24.05.2022 року, 8330,70 грн за Договором №106 від 13.09.2022 року) є перерахованими в межах дійсного договору.

Отже на теперішній час Договір є обов`язковим для виконання його сторонами за усіма умовами, які сторони погодили при його підписанні. У судовому порядку договір чи його окремі частини недійсними не визнавалися, позивач із такою вимогою до суду не звертався.

Позивач просить стягнути безпідставно отримані кошти у вигляді податку на додану вартість за договорами про закупівлю товарів №14 від 06.05.2022, №24 від 24.05.2022, №106 від 13.09.2022 на загальну суму 24775,90 грн.

Згідно з ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Загальні підстави виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, наслідком події; застосовуються також до вимог, зокрема, про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст.1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз ст.1212 ЦК дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17).

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Отже відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно з п.3 ч.3 ст.1212 ЦК положення гл.83 цього Кодексу застосовуються до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Втім, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадання достатньої правової підстави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17).

Відтак, враховуючи, що підставою отримання відповідачем коштів (ПДВ, який був включений до вартості товару) на загальну суму 24775,90 грн - є відповідні договори про закупівлю товарів №14 від 06.05.2022, №24 від 24.05.2022, №106 від 13.09.2022, які не були визнані судом недійсними ані в цілому, ані в частині включення до ціни договорів суми податку на додану вартість на загальну суму 24775,90 грн, суд зазначає, що відповідна підстава існує та не відпала, з огляду на що підстави для застосування ст.1212 ЦК України до спірних правовідносин відсутні.

З огляду на вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з Приватної фірми "Променерго" безпідставно набутих коштів у вигляді податку на додану вартість у загальній сумі 24775,90 грн на підставі ст.1212 ЦК України.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно з ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з урахуванням фактичних обставин справи та наведених норм законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, відповідно до яких судові витрати покладаються на позивача, у зв`язку з відмовою в позові.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232-233, 236-238, 240-241, 247, 251, 252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "30" грудня 2025 р.

СуддяК.В. Аріт