ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2025 Справа № 904/5779/25
за позовом Фізичної особи-підприємця Омельченка Миколи Сергійовича, м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Мельника Вячеслава Анатолійовича, м. Дніпро

про стягнення

Суддя Ярошенко В.І.

Без участі (виклику) представників сторін

ПРОЦЕДУРА

Фізична особа-підприємець Омельченко Микола Сергійович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Мельника Вячеслава Анатолійовича про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення № 6 від 01.11.2023 у розмірі 41 837 грн, з яких: заборгованість з орендної плати у розмірі 30 783 грн, заборгованість з відшкодування комунальних послуг у розмірі 11 054 грн.

Ухвалою суду від 20.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 904/5779/25. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання до суду відзиву на позовну заяву.

26.11.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

02.12.2025 від позивача надійшли заперечення на відзив.

Статтею 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом застосовано принцип розумного строку тривалості провадження для надання можливості обом учасникам справи скористатись своїми процесуальними правами, що є необхідним заходом дотримання таких засад господарського судочинства як змагальність сторін та рівність учасників процесу під час розгляду даної справи. Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини, які згідно з приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами при розгляді справ як джерело права.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України судом прийнято рішення у справі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача викладена у позовній заяві та запереченнях на відзив

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 6 оренди нежитлового приміщення від 01.11.2023 в частині своєчасної сплати орендних платежів.

Заперечуючи доводи відповідача, позивач вказує на те, що позивач не відмовлявся від підписання акту приймання-передачі. Відповідач мав змогу направити поштою відповідні документи, але цього зроблено не було. Доказів відмови чи пропозиції підписання акта приймання-передачі, відповідачем не надано суду. У позивача зберігається торгівельне обладнання відповідача, яке залишено відповідачем у приміщенні: вішалка на колесах, дзеркало на підставці, стілець. Акти наданих послуг за вересень 2024 та жовтень 2024 не були підписані через небажання відповідача. У вимогі щодо сплати заборгованості тільки в одному місці допущено помилку щодо прізвища, що не змінює її змісту.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, вказує на те, що на виконання умов договору оренди відповідачем належним чином сплачувалась орендна плата з листопада 2023 по 10 вересня 2024 року, при цьому фактична сплата орендної плати здійснювалась по 21.10.2024 включно. Відповідачем сплачено на користь позивача за оренду приміщення загальну суму 185 577 грн, що підтверджується банківськими квитанціями про сплату грошових коштів на користь позивача. Крім того, при укладанні зазначеного договору відповідачем сплачено суму 15860 грн за останній місяць оренди, що підтверджується квитанцією № від 13.11.23.

Відповідач зазначає, що саме з 10.09.2024 відповідачем припинено оренду приміщення за згодою сторін. Про припинення оренди відповідач попередив позивача завчасно 01.08.2024, вказав, що з 1 вересня буде вивозити свої речи і позивач проти цього не заперечував. Відповідачем 10.09.24 вивезено речі та передано ключі від приміщення позивачеві. Позивач відмовився підписати згоду про припинення договору та акт прийняття-передачі, що підтверджується поясненнями охоронця Юрченко. Після 10.09.2024 відповідач приміщенням не користувався і відповідно комунальні послуги також не отримував.

Відповідача звертає увагу, що акти приймання-передачі наданих послуг за вересень 2024 і жовтень 2024 не містять підпису Мельника В.А., що свідчить про те що відповідач фактично вже не орендував приміщення і ці акти йому фактично не передавались. Отже вимагати сплату за не надані послуги немає підстав.

Що стосується вимоги про сплату заборгованості, яку направлено відповідачу, то її не можна вважати такою, оскільки вона адресована Карнауху Владеславу Олександровичу і відповідно позивачу не було відомо про наявність вимог позивача до нього.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ

01.11.2023 між Фізичною особою-підприємцем Омельченко Миколою Сергійовичем (орендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Мельником Вячеславом Анатолійовичем (орендар, відповідач) укладено договір № 6 оренди нежитлового приміщення.

Відповідно до пункту 1.1 договору, з метою ефективного використання нерухомого майна орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 41 кв.м, розташоване за адресою: вул. Майдан Озерний (Борброва), 19, яке знаходиться у власності орендодавця.

Об`єкт оренди використовується під торгівельне приміщення (пункт 1.3 договору).

Згідно з пунктом 2.1 договору, початком для орендаря тимчасового користування майном одночасно з підписанням договору є акт приймання-передачі нежитлового приміщення.

Повернення орендованого майна орендодавцю відбувається шляхом підписання акту приймання-передачі (пункт 2.5 договору).

Пунктом 3.1 договору встановлено, що орендна плата вноситься орендарем в перший місяць у розмірі 12 000,00 грн., наступні місяці у розмірі 12 000,00 грн.

Перша орендна плата за приміщення вноситься орендарем при підписанні акту приймання-передачі приміщення.

Згідно з пунктом 3.3 договору, орендна плата вноситься не пізніше 1-го числа наступного місяця та не залежить від господарської діяльності орендаря.

Розмір орендної плати в місяць становить 12 000,00 грн. (п.3.4 договору).

Відповідно до пункту 5.2.3 договору орендар зобов`язаний своєчасно сплачувати орендну плату за використання нерухомого майна до 1 числа наступного місяця, а оплату за комунальні послуги згідно показань лічильників обліку за актами фактично наданих послуг: електропостачання - за актом наданих послуг, газопостачання - за актом наданих послуг, водопостачання та водовідведення - за актом наданих послуг, теплопостачання - за актом наданих послуг, цілодобова охорона - за актом наданих послуг.

Акти фактично наданих послуг підписуються за попередній місяць до числа кожного наступного місяця, а оплата комунальних послуг згідно актів фактично наданих послуг здійснюється протягом трьох днів підписання цих актів (пункт 5.2.3.1 договору).

Згідно з пунктом 7.1 договору, повернення орендованого майна орендодавцю відбувається у присутності обох сторін.

Сторони повинні підписати акт приймання-передачі приміщення до закінчення строку оренди (пункт 7.2 договору).

Протягом строку, вказаному у п. 7.2. договору орендар повинен звільнити об`єкт оренди та підготувати його до передачі орендодавцю (пункт 7.3 договору).

Цей договір вступає в силу після підписання його сторонами на строк 12 місяців (п.9.1 договору).

За актом приймання-передачі майна від 01.11.2023 орендодавець передав, в орендар прийняв майно: нежитлове приміщення площею 41 кв.м, що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Боброва, буд. 19.

На виконання умов договору оренди позивачем складено акти приймання-передачі наданих послуг (оренда приміщення та електропостачання, охорону, водопостачання та водовідведення, теплопостачання):

- № 1/6 від 01.12.2023 за листопад 2023 на суму 17 945 грн.;

- № 2/6 від 01.01.2024 за грудень 2023 на суму 22 184 грн.;

- № 3/6 від 01.02.2024 за січень 2024 на суму 22 174 грн.;

- № 4/6 від 01.03.2024 за лютий 2024 на суму 22 157 грн.;

- № 5/6 від 01.04.2024 за березень 2024 на суму 16 260 грн.;

- № 6/6 від 01.05.2024 за квітень 2024 на суму 16 105 грн.;

- № 7/6 від 01.06.2024 за травень 2024 на суму 15 901 грн.;

- № 8/6 від 01.07.2024 за червень 2024 на суму 15 887 грн.;

- № 9/6 від 01.08.2024 за липень 2024 на суму 15 887 грн.;

- № 10/6 від 01.09.2024 за серпень 2024 на суму 15 885 грн.;

- № 11/6 від 01.10.2024 за вересень 2024 на суму 15 769 грн.;

- № 12/6 від 01.11.2024 за жовтень 2024 на суму 15 400 грн.

Як зазначає позивач, відповідачем належним чином не виконані зобов`язання за договором оренди та здійснено часткову оплату на підставі актів приймання-передачі наданих послуг за період з листопада 2023 по липень 2024, серпень 2024 (частково) у розмірі 169 717 грн. Заборгованість відповідач на час розгляду справи складає у розмірі 41 837 грн, з яких: заборгованість з орендної плати у розмірі 30 783 грн, заборгованість з відшкодування комунальних послуг у розмірі 11 054 грн.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем не надано суду.

Зазначені обставини і стали причиною звернення позивача до суду з даними позовом про стягнення заборгованості у розмірі 41 837 грн.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Згідно частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір та обставини справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з оренди нерухомого майна.

Щодо суми основного боргу

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Умовами договору передбачено строки, розмір та порядок оплати орендних платежів.

Відповідно до пункту 5.2.3 договору орендар зобов`язаний своєчасно сплачувати орендну плату за використання нерухомого майна до 1 числа наступного місяця, а оплату за комунальні послуги згідно показань лічильників обліку за актами фактично наданих послуг: електропостачання - за актом наданих послуг, газопостачання - за актом наданих послуг, водопостачання та водовідведення - за актом наданих послуг, теплопостачання - за актом наданих послуг, цілодобова охорона - за актом наданих послуг.

Тому, відповідно до пункту 5.2.3 договору, строк оплати орендних платежів є таким, що настав.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як зазначає позивач, заборгованість відповідач на час розгляду справи складає у розмірі 41 837 грн, вказана заборгованість виникла на підставі актів приймання-передачі наданих послуг за період з серпня 2024 (частково) по жовтень 2024.

Заперечуючи заявлені позовні вимоги відповідач вказує на те, що саме з 10.09.2024 відповідачем припинено оренду приміщення за згодою сторін. Відповідачем 10.09.24 вивезено речі та передано ключі від приміщення позивачеві. Позивач відмовився підписати згоду про припинення договору та акт прийняття-передачі, що підтверджується поясненнями охоронця Юрченка. Після 10.09.2024 відповідач приміщенням не користувався і відповідно комунальні послуги також не отримував.

Відповідно до статті 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Законодавець передбачив загальне правило, за яким визначається як початок, так і припинення договірних правовідносин з оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини).

Фактом початку та відповідно припинення правовідносин є підписання акта приймання-передачі нерухомого майна як від орендаря до орендодавця, так і від орендодавця до орендаря. Сторони можуть установити й інший момент відліку строку, однак цю обставину вони повинні узгодити та викласти у договорі оренди.

Згідно з пунктом 7.1 договору оренди, повернення орендованого майна орендодавцю відбувається у присутності обох сторін.

Сторони повинні підписати акт приймання-передачі приміщення до закінчення строку оренди (пункт 7.2 договору).

Суд зазначає, що до дня передачі приміщення орендар фактично здійснював користування орендованим майном, а тому несе обов`язок зі сплати орендної плати.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 640/12616/17 та від 05 вересня 2018 року в справі № 431/3600/15-ц.

Таким чином, за відсутності підписаного сторонами акту приймання-передачі (повернення) майна позивачем здійснювалось нарахування орендної плати та комунальних платежів упродовж 12 місяців до фактичного припинення дії договору № 6 оренди нежитлового приміщення від 01.11.2023 згідно з умовами пункту 9.1 договору.

Щодо тверджень відповідача про сплату 15 860 грн при укладанні зазначеного договору за останній місяць оренди, що підтверджується квитанцією № від 13.11.23.

Суд вважає за необхідне врахувати 15 860 грн сплачених відповідачем, оскільки позивачем не спростовано твердження відповідача та надано суду інших укладених сторонами договорів оренди за якими було враховано оплату у вказану розмірі.

Таким чином, заборгованість відповідач на час розгляду справи складає 25 977 грн (41 837 15 860).

Станом на час розгляду справи доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем не надано суду.

Тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості зі сплати орендних платежів та комунальних послуг підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 25 977 грн.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 1 504, 09грн.

Приписами частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору у разі подання до суду процесуальних документів в електронній формі.

Як вбачається з матеріалів справи, під час звернення з даним позовом до суду в електронній формі, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 172, 95 грн., тобто без застосування визначеного законом понижуючого коефіцієнту 0,8, з урахуванням якого мав сплатити 2 422,40 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду.

Суд зазначає, що позивач має право на повернення надмірно сплаченого судового збору за відповідним клопотання. Станом на дату прийняття рішення такого клопотання від позивача не надходило.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 15 000 грн.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (стаття 126 ГПК України).

Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 вказаного Закону).

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Частинами 1, 2 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У пунктах 130 -131 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 міститься висновок, що з аналізу зазначеної норми (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") вбачається, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У пунктах 33-34, 37 додаткової постанови від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що нормами процесуального законодавства передбачені такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

У постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 Велика Палата Верховного Суду зазначає, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати сторони були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 ГПК України).

Витрати на професійну правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

У пункті 6.5 постанови від 03.03.2019 у справі №922/445/19 об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 ГПК України).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу на суму 15 000 грн позивачем надано:

- договір про надання правових послуг адвоката від 10.07.2025 укладений між адвокатом Мисечко Катериною Олександрівною (виконавець) та Омельченко Миколою Сергійовичем (клієнт) за умовами якого виконавець зобов`язався надати клієнту консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього (представництво) в державних органах, перед приватними виконавцями і в суді, з питань стягнення з орендарів заборгованості за орендну нерухомого майна.

Оплата за надані послуги проводиться відповідно до додатка №1, якій є частиною договору(п.4.1 договору);

- додаток № 1 до договору про надання правових послуг адвоката від 10.07.2025, яким погоджено сторонами за надання юридичних послуг клієнт сплачує виконавцю гонорар у розмірі 15 000 грн;

- акт №1 наданих послуг від 22.07.2025 до договору від 10.07.2025 відповідно до якого виконавцем були надані належним чином, а замовником були прийняті в повному обсязі наступні послуги: юридична консультація, підготовка документів (5 год), вартість години 1 000 грн, загальною вартістю 5 000 грн; складання позовної заяви, участь у судових засіданнях в Господарському суді Дніпропетровської області (10 год) вартість години 1 000 грн, загальною вартістю 10 000 грн. Всього 15 000 грн.

- свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1623 від 30.01.2004 на ім`я Мисечко К.О.;

- ордер серії АЕ № 1433371 від 11.10.2025.

Суд, врахувавши надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді, дослідивши фактичний обсяг наданих адвокатом Мисечко К.О. послуг позивачу, врахувавши результат розгляду справи, керуючись статтями 123, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи часткове задоволення судом позовних вимог, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи.

Суд зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 грн. є співрозмірні з наданими позивачу послугами у суді першої інстанції, відповідають критерію реальності адвокатських витрат - встановлення їхньої дійсності та необхідності та критерію розумності їхнього розміру.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 231, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Мельника Вячеслава Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Омельченко Миколи Сергійовича ( АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованості з орендної плати та відшкодування комунальних послуг у розмірі 25 977 грн, витрати зі сплаті судового збору у розмірі 1 504, 09 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.І. Ярошенко