ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2025 Справа № 914/2668/25

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М. розглянув матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Леополь"

про визнання трудових відносин припиненими

за участю представників:

від позивача не з`явився

від відповідача не з`явився

Суть спору: ОСОБА_1 звернулась з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Леополь" про визнання трудових відносин припиненими з моменту набрання рішенням суду законної сили у зв`язку із звільненням із займаної посади директора за власним бажанням на підставі частини 1 статті 38 КЗпП України.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та відображено у протоколах судового засідання.

Сторони явку представників в судове засідання не забезпечили, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Явка представників сторін в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою.

Представником позивача подано клопотання (вх.№33046/25 від 09.12.2025) про проведення засідання за відсутності позивача.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд встановив таке.

Згідно із пунктом 1 статті 1 статуту (нова редакція) Товариства з обмеженою відповідальністю "Леополь", що затверджений рішенням №1 одноосібного учасника товариства від 29.08.2022, цей статут містить відомості про: повне та скорочене найменування ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНОСТІ «ЛЕОПОЛЬ» (далі по тексту Товариство), органи управління Товариством, їх компетенцію, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до Товариства та виходу з нього та інші відомості.

Відповідно до статті 5 статуту вищим органом Товариства є Загальні збори учасників. Виконавчим органом Товариства є Директор.

До компетенції загальних зборів учасників належать обрання одноосібного виконавчого органу (директора) Товариства, встановлення розміру винагороди директору Товариства (підпункт 7 пункту 4.2. статті 6 статуту).

Пунктом 11 статті 6 статуту передбачено, що якщо Товариство має одного учасника, рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються таким учасником Товариства одноособово та оформлюються письмовим рішенням такого учасника. До Товариства з одним учасником не застосовуються положення частин 6-10 цього статуту, а інші положення цього статуту застосовуються з урахуванням положень частини 11.1. цієї статті.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Леополь" (ідентифікаційний код 43239019) є ОСОБА_1 .

Так, ОСОБА_1 була призначена з 22.03.2024 директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Леополь" відповідно до рішення єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Леополь" про зміну директора Товариства №1/24 від 21.03.2024.

14.05.2025 позивач надіслав на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Леополь" та на адресу засновника товариства заяву про звільнення з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Леополь" за власним бажанням відповідно до положень частини першої статті 38 Кодексу законів про працю України з 30.05.2025.

24.06.2025 позивач повторно направив на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Леополь" та на адресу засновника товариства заяву про звільнення.

22.07.2025 позивач надіслав учаснику товариства повідомлення про скликання позачергових Загальних зборів (Єдиного учасника) Товариства з обмеженою відповідальністю "Леополь" від 21.07.2025.

Згідно з повідомленням про скликання позачергових Загальних зборів, директор, керуючись п.п.4.1., абз.7 п.п.4.2., п. 6.1.-6.3 та п.п.11.1.-11.2 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕОПОЛЬ», повідомив про скликання позачергових Загальних зборів Товариства (зборів Єдиного учасника Товариства), які відбудуться 23 серпня 2025 року о 10 год. 00 хв. у приміщенні за адресою місцезнаходження Товариства -Львівська область, м. Львів, вул. Зелена, буд. 204-Б, з наступним переліком питань:

1. Про звільнення з посади директора ТОВ «ЛЕОПОЛЬ» () ОСОБА_1 та виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису (відомостей) про ОСОБА_1 як керівника (директора) даного Товариства.

2. Про призначення на посаду нового директора ТОВ «ЛЕОПОЛЬ» ().

Однак, як зазначив позивач у позовній заяві, відповідачем не виконано вимог законодавства та не здійснено дій, спрямованих на вирішення питання про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕОПОЛЬ», чим порушено її охоронювані законом права.

Лист про скликання позачергових Загальних зборів (Єдиного учасника) ТОВ «Леополь» на 23 серпня 2025 року був надісланий поштовим відправленням з описом вкладення єдиному учаснику Товариства ОСОБА_2 .

Відтак, як вказано у позовній заяві, ОСОБА_1 вжила всіх залежних від неї дій задля припинення трудових відносин з Товариством в порядку, визначеному чинним законодавством та Статутом.

З огляду на вищевикладене, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом про визнання трудових відносин ОСОБА_1 із Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕОПОЛЬ» припиненими з моменту набрання рішенням суду законної сили, у зв`язку із звільненням з займаної посади директора за власним бажанням на підставі частини 1 статті 38 КЗпП України.

Відповідач проти позову не заперечив, відзив на позовну заяву не подав. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку позов задовольнити з таких підстав.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. (частина 1 статті 43 Конституції України)

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. (частина 1 статті 3 КЗпП України)

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. (стаття 4 КЗпП України)

Трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем-фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець-фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. (речення 1 частини 1статті 21 КЗпП України)

Однією з підстав припинення трудового договору є його розірвання з ініціативи працівника (пункт 4 частини 1 статті 36 КЗпП України), зокрема розірвання з цієї ініціативи трудового договору, укладеного на невизначений строк (стаття 38 КЗпП України).

Однак правове регулювання припинення повноважень виконавчого органу товариства (директора), чи члена цього органу, якщо останній є колегіальним (дирекцією), з його власної ініціативи відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника, який не є виконавчим органом товариства або членом цього органу.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь в управлінні ним шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на їхнє прийняття органу можуть мати наслідки і для трудових відносин, але визначальними у таких ситуаціях є відносини корпоративні, тобто пов`язані з управлінням товариством (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі N510/456/17, від 8 листопада 2019 року у справі N667/1/16, від 4 лютого 2020 року у справі N915/540/16 (пункт 34), від 19 лютого 2020 року у справі N145/166/18 (пункт 53), від 12 січня 2021 року у справі №127/21764/17).

За змістом пункту 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають із корпоративних відносин, в тому числі пов`язані з управлінням юридичної особою.

З огляду на цей припис перелік спорів, що виникають із корпоративних відносин і належать до юрисдикції господарських судів, не є вичерпним, й охоплює зокрема спори, пов`язані з управлінням юридичною особою. Стороною цих спорів не обов`язково є учасник такої особи. Спір щодо припинення трудового договору одноосібного виконавчого органу (директора) товариства з обмеженою відповідальністю є спором, який виник із корпоративних відносин, оскільки пов`язаний із реалізацію загальними зборами цього товариства їхньої компетенції щодо формування виконавчого органу та припинення його повноважень. Тому такий спір стосується управління юридичною особою і належить до юрисдикції господарського суду. Відсутність у позовній заяві обґрунтування позивачем, який є директором товариства, участі у відносинах управління останнім і їхнього припинення у разі задоволення позову не впливає на існування спору, пов`язаного з управлінням товариством.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2023 у справі №448/362/22.

Правовий статус товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю (далі - товариство), порядок їх створення, діяльності та припинення, права та обов`язки їх учасників визначаються Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

Відповідно до статті 28 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган.

Частиною 1 статті 29 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" унормовано, що загальні збори учасників є вищим органом товариства.

Загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства, крім питань, віднесених до виключної компетенції інших органів товариства законом або статутом товариства (частина 1 статті 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю").

Відповідно до статті 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства, якщо інше не встановлено законом. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа учасників юридичної особи, якщо інше не встановлено установчими документами або законом. Рішення про внесення змін до установчих документів товариства, відчуження майна товариства на суму, що становить 50 і більше відсотків майна товариства, та про ліквідацію товариства приймаються більшістю не менш як у 3/4 голосів від числа учасників товариства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1-3 статті 99 Цивільного кодексу України, загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Як вказав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в ухвалі суду від 08.02.2023 у справі 127/27466/20, відповідно до трудового законодавства України керівник товариства (директор, виконавчий орган), як будь-який інший працівник, дійсно має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні, втім рішення про таке звільнення має бути прийняте загальними зборами товариства.

Разом з цим, як вказано в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.02.2023 у справі 127/27466/20, колегія суддів акцентує увагу на тому, що звільненням посадової особи товариства дещо ускладнює процес розірвання трудових відносин, адже директор товариства є не лише найманим працівником юридичної особи, а й виконує функції щодо управління нею, порядок його призначення та звільнення суттєво відрізняється від порядку, установленого для інших працівників.

Тобто, особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства і за правовими наслідками відрізняється від припинення трудового договору, визначеного трудовим законодавством.

Для належної реалізації свого права на звільнення за власним бажанням керівник (директор) товариства має не тільки написати заяву про звільнення за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України та подати/надіслати її роботодавцю, а й за власною ініціативою, як виконавчий орган товариства, скликати загальні збори учасників товариства, на вирішення яких і поставити питання щодо свого звільнення або ініціювати таке звільнення, якщо скликання загальних зборів віднесено до компетенції іншого органу/посадової особи товариства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.09.2023 у справі №127/27466/20 навела свою правову позицію щодо правової природи відносин, що існують між товариством з обмеженою відповідальністю та його директором, який ініціював своє звільнення з цієї посади, і про те, у який спосіб директор товариства, якого позбавлено можливості звільнитись, може ефективно захистити відповідне право.

Конституційний Суд України в абзацах другому та четвертому пункту 3.2 свого Рішення № 1-рп/2010 від 12.01.2010 у справі № 1-2/2010 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України, посилаючись на положення законів, що регулюють цивільно-правові відносини, а саме частину першу статті 98 та частину першу статті 99 ЦК України, а також чинні на той час частину першу статті 23, пункт «г» частини п`ятої статті 41, частину першу статті 59 Закону України «Про господарські товариства» і частину п`яту статті 58 Закону України «Про акціонерні товариства», виснував, що підставою набуття виконавчим органом товариства повноважень є факт його обрання (призначення) загальними зборами учасників (акціонерів) або укладення із членом виконавчого органу товариства трудового договору, який від імені товариства може підписувати голова наглядової ради чи особа, уповноважена на те наглядовою радою.

При цьому Конституційний Суд України наголосив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Управління товариством здійснюють його органи або безпосередньо його єдиний учасник - фізична особа у разі прийняття таким учасником рішення про це та після внесення відповідних відомостей до єдиного державного реєстру. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом або установчими документами товариства. (частини 1 і 2 статті 97 Цивільного кодексу України)

Згідно із частинами 1, 2 статті 99 Цивільного кодексу України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу.

Органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган (стаття 28 Закону №2275-VIII).

Загальні збори учасників є вищим органом товариства (частина 1 статті 29 Закону №2275-VIII), до компетенції якого належить, зокрема, обрання одноосібного виконавчого органу товариства (пункт 7 частини 2 статті 30 Закону №2275-VIII). Разом з тим Закон №2275-VIII також передбачає укладення з членом виконавчого органу товариства договору. Відтак чинна редакція Закону № 2275-VIII встановлює обрання особи виконавчим органом товариства або до складу цього органу в межах відносин з управління товариством і окремо передбачає укладення цивільно-правового або трудового договору.

Отже, за загальним правилом створення (обрання) виконавчого органу товариства відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства (частина 1 статті 99 ЦК України, пункт 7 частини 2 статті 30 Закону №2275-VIII) або в окремих випадках - наглядової ради товариства (частина 2 статті 38 Закону №2275-VIII). Це рішення породжує між особами, яких воно стосується, корпоративні відносини, у яких обрана особа наділяється повноваженнями з управління.

Як встановлено судом, відповідно до рішення єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Леополь" про зміну директора Товариства №1/24 від 21.03.2024 ОСОБА_1 була призначена директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Леополь" з 22.03.2024.

Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.09.2023 у справі №127/27466/20, суд враховує, що позовні вимоги про визнання трудових правовідносин припиненими, або про звільнення, або про припинення трудових правовідносин та/або правовідносин представництва у такому спорі спрямовані насамперед на припинення правовідносин з управління, які існують між директором та товариством.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.09.2023 у справі №127/27466/20 наведено правову позицію щодо умов припинення повноважень одноосібного виконавчого органу товариства за його ініціативою.

Як вже зазначалося, загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства, якщо інше не встановлено законом. (частина 1 статті 98 Цивільного кодексу України)

Статтею 31 Закону №2275-VIII передбачено, що загальні збори учасників скликаються у випадках, передбачених цим Законом або статутом товариства, зокрема з ініціативи виконавчого органу товариства (пункт 1 цієї статті).

Порядок скликання загальних зборів учасників товариства визначено статтею 32 Закону №2275-VIII, частина перша якої передбачає, що загальні збори учасників скликаються виконавчим органом товариства. Статутом товариства може бути визначений інший орган, уповноважений на скликання загальних зборів учасників.

Відповідно до положень частин 2, 5 та 11 статті 32 Закону №2275-VIII, виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. У повідомленні про загальні збори учасників зазначаються дата, час, місце проведення, порядок денний. Виконавчий орган товариства зобов`язаний надати учасникам товариства можливість ознайомитися з документами та інформацією, необхідними для розгляду питань порядку денного на загальних зборах учасників. Виконавчий орган товариства забезпечує належні умови для ознайомлення з такими документами та інформацією за місцезнаходженням товариства у робочий час, якщо інший порядок не передбачений статутом товариства.

Як вбачається із матеріалів справи, 14.05.2025 позивач надіслав на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Леополь" та на адресу засновника товариства заяву про звільнення з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Леополь" за власним бажанням.

24.06.2025 позивач повторно скерував на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Леополь" та на адресу засновника товариства заяву про звільнення.

22.07.2025 позивач надіслав на адресу єдиного учасника повідомлення від 21.07.2025 про скликання позачергових Загальних зборів (Єдиного учасника) Товариства з обмеженою відповідальністю "Леополь" на 23.08.2025, із зазначенням у повідомленні порядку денного, до якого включив питання про звільнення з посади директора товариства та призначення нового директора.

Однак, як зазначив позивач та як вбачається з матеріалів справи, збори не відбулися, повідомлення про скликання позачергових зборів (єдиного учасника) товариства, надіслане поштовим відправленням з описом вкладення, єдиним учасником товариства отримано не було. Іншого судом не встановлено.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що права позивача були порушені внаслідок позбавлення його можливості припинити трудові відносини з товариством за рішенням зборів учасників товариства як посадової особи товариства.

Суд погоджується з позивачем ОСОБА_1 , що вона вжила всіх залежних від неї дій задля припинення трудових відносин з Товариством в порядку, визначеному чинним законодавством та Статутом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, що наведена в ухвалі суду від 08.02.2023 у справі 127/27466/20, належним та ефективним способом захисту прав та законних інтересів керівника товариства у такому випадку буде не вимога про визнання трудових відносин припиненими (визначення юридичного факту), як визначено у постановах від 24.12.2019 у справі №758/1861/18 та 17.03.2021 у справі №761/40378/18, а вимога припинити такі трудові відносини за рішенням суду, які (трудові відносини) будуть припинені саме з дати набрання судовим рішенням законної сили, адже констатація ретроспективно припинення трудових відносин певною датою у минулому, зокрема через два тижні після написання/подання заяви про звільнення по суті зводиться до встановлення факту припинення цих правовідносин з відповідної дати без прийняття загальними зборами товариства відповідного рішення.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку позов задовольнити, припинити трудові відносини між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Леополь" з дати набрання рішенням суду законної сили у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Леополь" за власним бажанням на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України

Позивачем при поданні позовної заяви до Господарського суду Львівської області було сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн, що підтверджується квитанцією №18 від 28.08.2025.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити.

2. Припинити трудові відносини між ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Леополь" (79028, місто Львів, вулиця Зелена, будинок 204Б, ідентифікаційний код: 43239019) з дати набрання рішенням суду законної сили у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Леополь" за власним бажанням на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Леополь" (79028, місто Львів, вулиця Зелена, будинок 204Б, ідентифікаційний код: 43239019) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 3028,00 гри витрат по сплаті судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили, відповідно до статті 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено 22.12.2025.

Суддя Петрашко М.М.