ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 914/3146/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К.,

за участю секретаря судового засідання - Прокопенко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги 1) першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури та 2) Львівської міської ради

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 26.08.2025 (головуючий суддя Бонк Т. Б., судді Бойко С. М., Якімець Г. Г.)

у справі № 914/3146/23

за позовом заступника керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави

до 1) Львівської міської ради і 2) Підприємства громадської організації «Асоціація інвалідів захисників Вітчизни «Львівська здравниця»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сенсар Групп»,

про визнання незаконним та скасування рішення, скасування державної реєстрації речового прав і повернення земельної ділянки,

(у судовому засідання взяли участь прокурор - Колодяжна А. В., представник відповідача-1 - Пилип`як Х. І., представник відповідача-2 - Ящинський А. Л., представник третьої особи - Галушко О. І.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Узагальнений зміст позовних вимог та підстав заявленого позову

1. Заступник керівника Львівської обласної прокуратури (далі - Прокурор) в інтересах держави звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівської міської ради та Підприємства громадської організації «Асоціація інвалідів захисників Вітчизни «Львівська здравниця», у якому просив:

- визнати незаконним та скасувати в частині пунктів 2 та 3 рішення LXV сесії VII скликання Брюховицької селищної ради від 20.10.2020 № 2088 «Про надання в користування земельної ділянки Підприємству громадської організації «Асоціація інвалідів захисників Вітчизни «Львівська здравниця»;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права постійного користування Підприємства громадської організації «Асоціація інвалідів захисників Вітчизни «Львівська здравниця» земельною ділянкою кадастровий номер :05:004:0002, площею 3,46 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про інше речове право: 38799260;

- зобов`язати Підприємство громадської організації «Асоціація інвалідів захисників Вітчизни «Львівська здравниця» повернути земельну ділянку кадастровий номер :05:004:0002, площею 3,46 га Львівській міській територіальній громаді в особі Львівської міської ради.

2. Позов обґрунтовано тим, що рішення селищної ради від 20.10.2020 № 2088 в частині пунктів 2 та 3 прийнято з порушенням вимогам статей 13, 14 Конституції України, статей 92, 134 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», статей 4, 12 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та всупереч інтересів територіальної громади, тому це рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а передана на його підставі в постійне користування відповідачу-2 земельна ділянка має бути повернута Львівській міській територіальній громаді в особі Львівської міської ради.

Узагальнений зміст і обґрунтування судових рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Господарського суду Львівської області від 14.05.2025 у справі № 914/3146/23 зазначений позов було задоволено. Визнано незаконним та скасовано у відповідній частині оспорюване рішення Брюховицької селищної ради. Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права постійного користування Підприємства громадської організації «Асоціація інвалідів захисників Вітчизни «Львівська здравниця» земельною ділянкою з кадастровим номером :05:004:0002. Зобов`язано відповідача-2 повернути цю земельну ділянку Львівській міській територіальній громаді в особі Львівської міської ради.

4. Ухвалюючи це рішення, місцевий господарський суд виснував, що рішення Брюховицької селищної ради від 20.10.2020 № 2088 ухвалено з порушенням частини третьої статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме за відсутності затвердженого детального плану території чи плану зонування на території, що є підставою для визнання його незаконним та скасування. Водночас решта позовних вимог є похідними та заявлені з метою повного та ефективного захисту порушених прав та інтересів територіальної громади, тому також підлягають задоволенню.

5. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 26.08.2025 рішення Господарського суду Львівської області від 14.05.2025 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

6. За висновками апеляційного господарського суду поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що у цій справі Прокурор звернувся з позовом, обравши спосіб захисту, який не призведе до поновлення прав. При цьому обрання неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови в позові.

Касаційні скарги

7. Не погодившись із постановою Західного апеляційного господарського суду від 26.08.2025, Перший заступник керівника Львівської обласної прокуратури та Львівська міська рада звернулися до Верховного Суду з касаційними скаргами, у яких просять її скасувати та залишити в силі рішення Господарського суду Львівської області від 14.05.2025.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Узагальнені доводи касаційних скарг

8. У поданих касаційних скаргах як Прокурор, так і відповідач-1, підставою касаційного оскарження визначають підставу передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

9. При цьому Прокурор зазначає, що судом апеляційної інстанції застосовано норми матеріального та процесуального права без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема:

- статтю 141 ЗК України, статті 16, 21, 393 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), без врахування висновків про застосування цих норм, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 361/2965/15, від 30.05.2018 у справі № 923/466/17, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, 05.12.2018 у справі № 522/2110/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 09.11.2021 у справі № 542/1403/17, від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 903/857/17, від 20.08.2019 у справі № 911/714/18, від 26.08.2021 у справі № 924/949/20, від 22.02.2022 у справі № 910/2330/21, від 21.03.2023 у справі № 920/456/19, від 29.07.2025 у справі № 914/3180/25 та в постановах Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 916/2130/15, від 22.11.2023 у справі № 464/1327/21, від 23.11.2023 у справі № 370/457/20, від 21.12.2023 у справі № 521/8304/16, від 20.03.2024 у справі № 731/264/23, від 20.08.2024 у справі № 912/1099/22;

- статті 15, 16, 387, 388, 391 ЦК України, статті 52, 92, 152 ЗК України без врахування висновків щодо їх застосування, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, від 03.04.2019 у справі № 924/1220/17, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 21.01.2020 у справі № 908/2606/18, від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19, від 21.12.2022 у справі № 914/608/20, від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21, Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №904/8549/17, від 05.12.2019 у справі № 914/73/18, від 14.01.2020 у справі № 910/21404/17, від 13.10.2020 у справі № 911/1413/19, від 26.08.2021 у справі № 924/949/20, від 09.11.2021 у справі № 906/1388/20, від 11.01.2023 у справі № 924/820/21, від 09.08.2023 у справі № 922/1832/19, від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21, від 18.09.2024 у справі № 924/797/22, від 15.11.2024 у справі № 905/20/23.

10. В свою чергу Львівська міська рада посилається на те, що судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосовано норми права без урахування висновків про їх застосування у подібних правовідносинах, а саме:

- статтю 141 ЗК України без урахування висновків щодо диспозитивності способу захисту, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 12.03.2024 у справі № 927/1206/21, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19, від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, від 30.05.2018 у справі № 923/466/17, від 04.04.2018 у справі № 361/2965/15, від 05.12.2018 у справі № 522/2110/15-ц, від 09.11.2021 у справі № 542/1403/17, у постановах Верховного Суду від 21.03.2023 у справі №920/456/19, від 14.06.2022 у справі №903/1173/15, від 09.11.2021 у справі №906/1388/20, від 26.08.2021 у справі №924/949/20, від 23.10.2018 у справі №903/857/18, від 20.08.2019 у справі №911/714/18, від 13.10.2020 у справі №911/1413/19, від 20.12.2023 у справі №916/1517/22, від 22.05.2024 у справі №916/1750/22, від 22.02.2022 у справі №910/2330/21, від 21.12.2023 у справі №521/8304/16, від 20.03.2024 у справі №731/264/23, від 20.08.2024 у справі №912/1099/22;

- статті 15, 16, 387, 388, 391 ЦК України, статті 52, 92, 152 ЗК України без врахування висновків щодо застосування цих норм, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, від 03.04.2019 у справі № 924/1220/17, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 21.01.2020 у справі № 908/2606/18, від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19, від 21.12.2022 у справі № 914/608/20, від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21, Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 904/8549/17, від 05.12.2019 у справі № 914/73/18, від 14.01.2020 у справі № 910/21404/17, від 13.10.2020 у справі № 911/1413/19, від 26.08.2021 у справі № 924/949/20, від 09.11.2021 у справі № 906/1388/20, від 11.01.2023 у справі № 924/820/21, від 09.08.2023 у справі № 922/1832/19, від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21, від 18.09.2024 у справі № 924/797/22, від 15.11.2024 у справі № 905/20/23;

- статтю 163 ГПК України, статтю 4 Закону України «Про судовий збір» без врахування висновків про їх застосування, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19, Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 905/105/20, від 23.05.2018 у справі № 915/742/17, від 02.12.2020 у справі № 905/105/20, від 02.12.2020 у справі № 905/561/20, від 09.04.2021 у справі № 923/938/20, від 03.11.2021 у справі № 920/15/20, від 21.07.2025 у справі № 914/3799/23.

11. Крім того, відповідач-1 стверджує, що апеляційним господарським судом не було надано належної оцінки тому, що оспорюване рішення ради прийнято виключно на підставі заяви відповідача-2, без визначення нормативної грошової оцінки землі, з порушенням регламенту ради та без проведення земельних торгів, а також тому, що при його ухваленні порушено статтю 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та змінено вид використання земельної ділянки.

Позиція інших учасників справи

12. Від Підприємства громадської організації «Асоціація інвалідів захисників Вітчизни «Львівська здравниця» до Верховного Суду надійшов відзив на касаційні скарги, у якому відповідач-2 просить залишити їх без задоволення, а оскаржувану постанову залишити без змін.

13. Прокурор подав до Верховного Суду додаткові пояснення щодо заперечень наведених у цьому відзиві.

14. Однак, стосовно цих пояснень Верховний Суд зауважує, що відповідно до частини першої статті 161 ГПК України під час розгляду справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору винятково у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Згідно із частиною п`ятою цієї статті суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло під час розгляду справи, якщо визнає це необхідним. У цій справі Верховний Суд не визнавав та не визнає необхідним одержати від учасників судового процесу додаткові письмові пояснення стосовно окремих питань. Вони мали можливість подати свої пояснення у заявах по суті справи, передбачених для стадії касаційного оскарження. З огляду на це, Верховний Суд відповідно до частини другої статті 118 ГПК України залишає без розгляду подані поза межами строку на касаційне оскарження додаткові пояснення Прокурора, як заяву по суті справи, що подана поза межами встановлених строків (схожі висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 902/122/24).

Інші заяви та клопотання учасників справи

15. Також від відповідача-2 до Верховного Суду надійшло клопотання, у якому він просить залишити касаційну скаргу Прокурора без руху, у зв`язку з несплатою судового збору.

16. У судовому засіданні аналогічне клопотання представником Підприємства громадської організації «Асоціація інвалідів захисників Вітчизни «Львівська здравниця» було заявлено і щодо касаційної скарги Львівської міської ради.

Обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

17. Суди попередніх інстанцій з`ясували, що Голова правління Громадської організації «Асоціація інвалідів захисників Вітчизни» і директор підприємства Громадської організації «Асоціація інвалідів захисників Вітчизни «Львівська здравниця» 28.08.2020 звернулися до Брюховицького селищного голови із заявою про надання в постійне користування зазначеному підприємству земельної ділянки, площею 3,46 га, кадастровий номер :05:004:0002, що знаходиться на вул. Широкій, 2 в смт. Брюховичі, та з метою приведення земельної ділянки в належний стан доручити йому провести демонтаж недобудови, яка знаходиться на цій земельній ділянці.

18. У вказаній заяві було зазначено про незадовільний стан недобудованої школи на земельній ділянці з кадастровим номером :05:004:0002 та про можливість ефективного використання цієї земельної ділянки в статутних цілях, завдяки чому будуть створені належні умови для оздоровлення і реабілітації осіб з інвалідністю, нові робочі місця, збільшення бюджетних надходжень як для держави, так і для територіальної громади.

19. Ті самі заявники також просили Брюховицького селищного голову подати їхню заяву з усіма необхідними документами на розгляд виконавчого комітету Брюховицької селищної ради (лист від 21.09.2020), змінити вид використання земельної ділянки з «для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти» на «ля будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови» (КВЦПЗ 03.15) та внести відповідні зміни щодо земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (лист від 13.10.2020), надати Підприємству громадської організації «»Асоціація інвалідів захисників вітчизни «Львівська здравниця» в постійне користування земельну ділянку площею 3,46 га кадастровий номер: :05:004:0002 по вул. Широкій, 2 в смт. Брюховичі для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови» (КВЦПЗ 03.15) (лист від 19.10.2020).

20. Рішенням виконавчого комітету Брюховицької селищної ради від 22.09.2020 № 1961 вирішено:

1) затвердити акт технічного стану об`єкта «Незавершене будівництво школи по вул. Широка, 2 в смт. Брюховичі», висновок про технічний стан об`єкта нерухомості «Незавершене будівництво загальноосвітньої середньої школи в смт. Брюховичі, вул. Широка, 2», звіт про незалежну оцінку об`єкта нерухомого майна;

2) рекомендувати виконкому Брюховицької селищної ради подати на розгляд чергової сесії Брюховицької селищної ради рішення про списання шляхом ліквідації незавершеного будівництва загальноосвітньої середньої школи по вул. Широка, 2 в смт. Брюховичі, яка належить на праві комунальної власності територіальній громаді смт. Брюховичі, списати та демонтувати зазначений об`єкт комунальної власності, дати дозвіл Підприємству громадської організації «Асоціація інвалідів захисників Вітчизни «Львівська здравниця» на демонтаж незавершеного будівництва загальноосвітньої середньої школи по вул. Широка, 2 в смт. Брюховичі.

21. Разом з тим Рішенням Брюховицької селищної ради від 08.10.2020 № 1921 вирішено:

1) списати з балансу Брюховицької селищної ради шляхом ліквідації (у зв`язку з аварійністю та непридатністю для подальшого використання) об`єкт незавершеного будівництва загальноосвітньої середньої школи, загальною площею 10 390,5 м. кв. за адресою вул. Широка, 2 смт. Брюховичі, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме мано за реєстраційним номером 01,балансовою вартістю 783 528,00 грн;

2) бухгалтерії виконкому зняти з балансу цей об`єкт права комунальної власності;

3) забезпечити проведення державної реєстрації припинення права власності, закриття розділу державного реєстру та реєстраційної справи на зазначений об`єкт права комунальної власності;

4) провести демонтаж відповідного об`єкта права комунальної власності, проведення робіт з демонтажу та розбирання покласти на Підприємство громадської організації «Асоціація вітчизни» «Львівська здравниця».

22. Рішенням Брюховицька селищна рада від 15.10.2020 № 2046 вирішено змінити вид використання земельної ділянки по вул. Широкій, 2 в смт. Брюховичі з кадастровим номером :05:004:0002, площею 3,46 га, «для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти» (КВЦПЗ 03.02) на вид використання «для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови» (КВЦПЗ 03.15), а також подати це рішення для внесення відповідних змін щодо земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

23. Як встановили місцевий та апеляційний господарські суди, згідно з відомостями з витягу з Державного земельного кадастру про вищевказану земельну ділянку станом на 20.10.2020 її цільове призначення - 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид використання - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.

24. При цьому Рішенням Брюховицької селищної ради від 20.10.2020 № 2088 вирішено:

1) припинити право постійного користування на земельну ділянку, площею 3,46 га, кадастровий номер :05:004:0002, яка належить Брюховицькій селищні раді згідно з Державним актом на право постійного користування від 06.10.2008, розташованої за адресою смт. Брюховині, вул. Широка, 2;

2) надати цю земельну ділянку у постійне користування Підприємству громадської організації «Асоціація інвалідів захисників вітчизни «Львівська здравниця» для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови;

3) зазначеному підприємству оформити право постійного користування на земельною ділянкою відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

25. За таких обставин, у листі від 21.10.2020 Підприємство громадської організації «Асоціація інвалідів захисників вітчизни «Львівська здравниця» просило голову Брюховицької селищної ради видати містобудівні умови та обмеження для проєктування об`єкта: «Нове будівництво багатофункціонального комплексу громадського призначення та трансформаторної підстанції на вул. Широкій, 2 в смт. Брюховичі».

26. Рішенням виконкому Брюховицької селищної ради від 23.10.2020 № 2067 затверджено містобудівні умови та обмеження для проєктування об`єкта будівництва «Нове будівництво багатофункціонального комплексу громадського призначення у складі реабілітаційного центру для учасників ООС (АТО), спортивного комплексу, дитячого дошкільного навчального закладу, центру дитячого дозвілля, навчально-наукового центру, торгово-розважального центру з офісними приміщеннями та трансформаторної підстанції по вул. Широка, 2 в смт. Брюховичі Львівської області».

27. Крім того, цим рішенням було вирішено видати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки для розробки проєкту будівництва багатофункціонального комплексу громадського призначення, а також зобов`язати Підприємство громадської організації «Асоціація інвалідів захисників вітчизни «Львівська здравниця» зареєструвати виконання будівельних робіт і після їх завершення здати об`єкт будівництва в експлуатацію у встановленому порядку.

28. Замовником за відповідними містобудівними умовами є Підприємство громадської організації «Асоціація інвалідів захисників Вітчизни «Львівська здравниця»; об`єкти транспорту, зв`язку, інженерні комунікації відсутні; відповідність цільового та функціонального призначення земельної ділянки містобудівній документації на місцевому рівні підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 22.10.2020, індексний № 229289881, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1.01, кадастровий номер :05:004:0002, генеральний план смт. Брюховичі.

29. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 07.09.2023 земельна ділянка, кадастровий номер :05:004:0002, площа 3,46 га, перебуває у власності територіальної громади, власник - Львівська міська рада, дата і час державної реєстрації - 26.10.2022. При цьому з 21.10.2020 ця земельна ділянка перебуває у постійному користуванні Підприємства громадської організації «Асоціація інвалідів захисників вітчизни «Львівська здравниця» (номер запису про інше речове право: 38799260).

30. Актом обстеження зазначеної земельної ділянки, складеним 31.08.2023, зафіксовано, зокрема, таке:

- ділянка використовується Підприємством громадської організації «Асоціація інвалідів захисників вітчизни «Львівська здравниця»,

- категорія земель землі житлової та громадської забудови,

- відповідно до Генерального плану смт. Брюховичі, затвердженого рішенням сесії Брюховицької селищної ради від 26.04.2018 № 567, ділянка знаходиться на території громадської забудови,

- на земельній ділянці знаходиться об`єкт незавершеного будівництва загальноосвітньої середньої школи в занедбаному стані, який згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважається знищеним,

- на ділянці проводяться будівельні роботи багатофункціонального комплексу громадського призначення,

- доступ до земельної ділянки обмежений шляхом встановлення металевої огорожі.

31. За твердженнями Прокурора право постійного користування на відповідну земельну ділянку з огляду на її цільове та функціональне призначення мало набуватись відповідачем-2 на аукціоні.

32. Місцевий господарський суд не погодився з наведеними доводами, проте зазначив, що з наявних у справі доказів вбачається, що ні детальний план території, ні план зонування на території смт. Брюхович затверджений у встановленому законом порядку не був. Водночас передбачених частиною третьою статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виключних випадків для надання земельної ділянки у власність чи користування для містобудівних потреб за їх відсутності не встановлено. Тому прийняття рішення про передачу відповідної земельної ділянки в постійне користування відповідачу-2 було передчасним і необґрунтованим, а заявлений Прокурором позов підлягає задоволенню.

33. Натомість суд апеляційної інстанції у оскаржуваній постанові виходив виключно з того, що Прокурором обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, що є самостійною підставою для відмови в позові, і відповідно мотивів, якими керувався суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у цій справі, щодо суті спору не перевіряв.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків апеляційного суду

34. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

35. Дослідивши в межах вимог касаційних скарг наведені в них доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та перевіривши з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи правильність застосування норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення поданих Прокурором та відповідачем-1 касаційних скарг, виходячи, зокрема, з такого.

36. Вирішуючи спір, що виник між сторонами судової справи, суд за принципом «jura novit curia» («суд знає закони») самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для його вирішення безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд.

37. Близькі за змістом висновки сформульовано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 та від 28.09.2022 у справі № 483/448/20.

38. З огляду на вказане, суд не зв`язаний посиланнями на норми права, зазначені у позовній заяві та в інших письмових заявах учасників справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2025 у справі № 761/382/21).

39. У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог, але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ГПК України. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21).

40. Як вже зазначалось, у справі, що переглядається, Прокурором заявлено позовні вимоги про 1) визнання незаконним та скасування рішення селищної ради в частині надання відповідачу-2 в постійне користування земельної ділянки; 2) скасування державної реєстрації його права постійного користування відповідною земельною ділянкою; 3) зобов`язання відповідача-2 повернути земельну ділянку Львівській міській територіальній громаді в особі Львівської міської ради.

41. Згідно з частиною першою статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

42. За змістом статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

43. Земля є унікальним обмеженим природним і базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства. Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності та добросовісності, які є одними із фундаментальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

44. Про це зазначено у тому числі у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц, від 20.07.2020 у справі № 923/196/20, від 14.12.2022 у справі № 477/2330/18.

45. Водночас у статті 143 Конституції України унормовано, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

46. Нормами статей 4, 5 ЗК України передбачено, що завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

47. Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (частина перша статті 92 ЗК України).

48. Згідно із частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

49. При цьому відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

50. Аналіз наведеного свідчить про те, що з урахуванням заявленої у цій справі Прокурором позовної вимоги про повернення земельної ділянки постійним землекористувачем її власнику - територіальній громаді міста, висновок суду апеляційної інстанції про обрання ним неналежного способу захисту порушених прав є помилковим, позаяк задоволення такої позовної вимоги (за наявності підстав для цього) призведе до відновлення порушеного права.

51. Це підтверджується правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 18.09.2024 у справі № 924/797/22 (на яку посилаються скаржники у своїх касаційних скаргах), за позовом Прокурора в інтересах держави до міської ради та громадської організації.

52. За висновками Верховного Суду, наведеними у цій постанові, у відповідача-2 (громадської організації) були відсутні правові підстави для отримання в постійне користування спірних земельних ділянок, оскільки як встановлено судами, ці ділянки надані відповідачу-2 у користування без проведення земельних торгів, останній не є суб`єктом користування земель такої категорії та мета його діяльності за статутом не узгоджується з намірами отримання землі, тому у відповідача-2 не виникло право користування земельними ділянками, а у Прокурор відсутні можливості захистити права та інтереси держави іншим способом, ніж просити суд зобов`язати відповідача-2 повернути ці ділянки, щоб забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Враховуючи вищевикладене у сукупності позовні вимоги прокурора зобов`язати відповідача-2 повернути земельні ділянки у комунальну власність міської територіальної громади є законними та обґрунтованими.

53. Тож з наведеного слідує, що у подібних до справи № 914/3146/23 правовідносинах вимога про повернення постійним користувачем земельної ділянки її власнику є належним способом захисту порушеного права.

54. Інші ж заявлені у цій справі Прокурором позовні вимоги (про визнання незаконним та скасування рішення ради про надання земельної ділянки у постійне користування, про скасування державної реєстрації цього права) можуть бути оцінені на їх належність та ефективність лише крізь призму того, чи призведе задоволення позовної вимоги про повернення земельної ділянки (у разі наявності підстав для її задоволення) до повного відновлення та ефективного захисту порушених прав її власника, з урахуванням фактичні обставини справи, яка переглядається, та дійсного змісту спірних правовідносин, що склалися між її сторонами.

55. Про можливість оцінки таких позовних вимог у подібних правовідносинах, як належних, свідчить викладене у постанові Верховного Суду від 20.08.2024 у справі № 912/1099/22, про яку також зазначено у касаційних скаргах Прокурора та відповідача-1.

56. У зазначеній справі судами розглядався позов Прокурора до міської ради та товариства про визнання недійсним рішення ради про передачу земельних ділянок у постійне користування та скасування державної реєстрації прав постійного користування ними з одночасним припинення цих прав, і за результатами касаційного перегляду Верховним Судом залишено без змін судові рішення судів попередніх інстанцій, якими цей позов було задоволено. Тобто фактично Верховний Суд виходив з належності та обґрунтованості заявлених Прокурором позовних вимог.

57. Відтак доводи касаційних скарг Прокурора та Львівської міської ради у цій частині знайшли своє підтвердження.

58. Натомість наведені задля їх спростування у відзиві Підприємства громадської організації «Асоціація інвалідів захисників Вітчизни «Львівська здравниця» аргументи не можуть бути прийняті Верховним Судом, позаяк відповідач-2 посилається на постанови суду касаційної інстанції, ухвалені у справах з іншими фактичними обставинами та неподібними правовідносинами, що і зумовило виникнення та вирішення Верховним Судом при їх касаційному перегляді інших питань правового регулювання, ніж ті що постали перед судами у справі № 914/3146/23.

59. Так, у справі № 920/14/23, про яку йдеться у відзиві відповідача-2, судами вирішувалось питання, чи перейшло право постійного користування земельною ділянкою від колективного сільськогосподарського підприємства до його правонаступника (товариства), за яким це право зареєстровано. Рада у зазначеній справі стверджувала про відсутність у правонаступника зареєстрованого за ним права постійного користування на спірну земельну ділянку. Тож саме в цьому контексті Верховний Суд виснував, що належним способом захисту прав ради у спірних правовідносинах буде позов про визнання права відсутнім.

60. Аналогічно наведеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.11.2023 у справі № 513/879/19 викладено правову позицію про те, що належним способом захисту прав орендодавця, який у спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди.

61. Очевидно, що у вказаних справах склалися інші порівняно зі справою № 914/3146/23 спірні правовідносини, виникнення яких зумовлено іншими фактичними обставинами цих справ, що мають юридичне значення та визначальний вплив на обрання конкретного способу захисту, який є належним та ефективним у відповідній ситуації.

62. Разом з тим у постанові від 28.05.2025 у справі № 910/20104/23, на яку також посилається відповідач-2 у своєму відзиві, Верховний Суд зробив висновок щодо належності такого способу захисту, як визнання відсутнім права, з огляду на заявлені у ній позовні вимоги, що не є аналогічними до вимог заявлених Прокурором у справі № 914/3146/23, оскільки саме вимога про повернення земельної ділянки її власнику у зазначеній справі не заявлялась.

63. Отже, доводи касаційних скарг Прокурора та Львівської міської ради у цій частині належним чином обґрунтовані, доводять помилковість висновків суду апеляційної інстанції щодо обрання Прокурором неналежного способу захисту порушених прав, та не спростовуються аргументами наведеними у відзиві відповідача-2.

64. Водночас Верховний Суд ураховує, що в основу оскаржуваної постанови суд апеляційної інстанції покладено висновок виключно про обрання прокурором способу захисту, який не призведе до поновлення порушених прав, що є самостійною підставою для відмови в позові, у зв`язку з чим по суті заявлених позовних вимог (з урахуванням, зокрема, доводів апеляційної скарги) апеляційним господарським судом справа № 914/3146/23 не переглядалась, висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявлених Прокурором позовних вимог ним не перевірялись.

65. Відповідно ж до вимог статті 300 ГПК України («Межі розгляду справи судом касаційної інстанції») Верховний Суд позбавлений можливості перевірити відповідні висновки місцевого господарського суду або самостійно дослідити обставини щодо доведеності та підставності заявлених Прокурором позовних вимог, як і не може встановити (чи перевірити правильність встановлення судом першої інстанції) фактичні обставини справи, якими їх підтверджено.

66. Таким чином, Верховний Суд вважає, що наявні підстави для часткового задоволення поданих Прокурором та відповідачем-1 касаційних скарг, скасування оскаржуваної постанови Західного апеляційного господарського суду та направлення справи № 914/3146/23 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції задля встановлення вищевказаних обставин. У зв`язку із зазначеним, інші доводи касаційних скарг і відзиву на них Верховний Суд не аналізує.

Щодо клопотань відповідача-2 про залишення касаційних скарг без руху

67. Підприємством громадської організації «Асоціація інвалідів захисників Вітчизни «Львівська здравниця» було заявлено клопотання про залишення касаційних скарг Прокурора та Львівської міської ради без руху, мотивоване тим, що заявлена у цій справі позовна вимога про повернення земельної ділянки є майновою вимогою, а тому судовий збір за подання касаційних скарг має бути сплачено у відповідному розмірі, виходячи з її майнового характеру, чого скаржниками зроблено не було.

68. Вирішуючи порушене відповідачем-2 питання, Верховний Суд звертається до висновків, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 905/105/20 за позов Прокурора про повернення земельної ділянки її власнику.

69. У цій постанові об`єднана палата, зокрема, виснувала, що вимога Прокурора про зобов`язання повернути земельну ділянку є вимогою немайнового характеру, оскільки є вимогою про виконання обов`язку в натурі (повернення належної власнику земельної ділянки), об`єктом вимоги є дія зобов`язаної сторони, що не піддається грошовій (вартісній) оцінці, а вирішення спору не вплине на склад майна сторін спору та не змінить власника майна.

70. Аналогічно наведеному у справі, що переглядається, Верховний Суд вбачає, що вимога про повернення земельної ділянки постійним землекористувачем її власнику є вимогою немайнового характеру, позаяк її задоволення не призведе до зміни власника цієї ділянки, а лише полягатиме у вчиненні певних дій постійним землекористувачем на його користь щодо повернення належного йому майна.

71. Відтак Верховний Суд вважає наведені Підприємством громадської організації «Асоціація інвалідів захисників Вітчизни «Львівська здравниця» обґрунтування залишення касаційних скарг Прокурора та Львівської міської ради без руху помилковими та не вбачає підстав для задоволення його клопотань.

72. Процитовані відповідачем-2 мотиви постановлення ухвали апеляційного господарського суду про залишення його апеляційної скарги без руху не можуть бути оцінені Верховним Судом, оскільки зазначена ухвала не є предметом касаційного перегляду, не підлягає касаційному оскарженню окремо від судового рішення, а аргументи щодо порушення норм процесуального права при її ухваленні можуть бути включені до касаційної скарги на рішення/постанову суду попередньої інстанції ухвалене/ухвалену у цій справі, проте Підприємство громадської організації «Асоціація інвалідів захисників Вітчизни «Львівська здравниця» з такою касаційною скаргою до Верховного Суду не зверталось.

73. Також не може бути прийнята до уваги і наведена у відповідній цитаті із зазначеної ухвали судова практика Верховного Суду, позаяк у судових справах, про які йдеться, позовна вимога про повернення майна (земельної ділянки) або взагалі не була заявлена, або не була заявлена саме як вимога про зобов`язання постійного землекористувача вчинити певні дії на користь власника майна. Зокрема, у постанові від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19 Великою Палатою Верховного Суду вирішувалось питання про те, якого характеру (майнового чи немайнового) вимога про зобов`язання поставити товар за договором, і щодо цієї вимоги зроблено висновок про те, що вона майнова.

74. Ураховуючи викладене, Верховний Суд вбачає, що в задоволенні клопотань Підприємства громадської організації «Асоціація інвалідів захисників Вітчизни «Львівська здравниця» про залишення касаційних скарг Прокурора та Львівської міської ради без руху слід відмовити з підстав їх необґрунтованості.

Висновки щодо вимог касаційних скарг

75. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

76. За змістом частин першої, другої статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

77. Отже, з огляду на те, що висновки суду апеляційної інстанцій не стосуються розгляду спору, що виник між учасниками цієї справи, по суті та не ґрунтуються на повному і всебічному дослідженні в судовому процесі всіх обставин, встановлення яких є необхідним для його правильного вирішення, Верховний Суд вбачає, що касаційні скарги Прокурора та Львівської міської ради підлягають частковому задоволенню, а оскаржувана постанова на підставі статті 310 ГПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розподіл судових витрат

78. Оскільки Верховний Суд не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат відповідно до статті 129 ГПК України судом касаційної інстанції не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури та Львівської міської ради задовольнити частково.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 26.08.2025 у справі № 914/3146/23 скасувати.

3. Справу № 914/3146/23 направити на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил