ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 р. м. Житомир Справа № 906/760/25

Господарський суд Житомирської області

Суддя Нестерчук С. С.

з участю секретаря судового засідання: Бугайова І. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом заступника керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської міської ради

до 1) Комунального підприємства "Регулювання орендних відносин" Житомирської міської ради

2) Приватного підприємства - фірми "Імпорттехносервіс"

3) Професійного політехнічного коледжу міста Житомира

про визнання недійсним договору оренди та повернення майна

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача-1: Бесядовська Я. В. (в порядку самопредставництва)

від відповідача-2: Рябко С. М. (в порядку самопредставництва)

від відповідача-3: Нікончук Ф. М. (в порядку самопредставництва)

прокурор Чарліна О. В.

І. СУТЬ СПОРУ

Спір у справі виник у зв`язку з оскарженням правомірності продовження строку дії договору оренди державного нерухомого майна закладу освіти шляхом укладення додаткового договору та використанням такого майна не за освітнім призначенням.

1. Стислий виклад позиції прокурора

11.06.2025 року заступник керівника Житомирської окружної прокуратури (далі Прокурор) в інтересах держави в особі Житомирської міської ради (далі - позивач, Міська рада) звернувся до Господарського суду Житомирської області (далі - Суд) з позовом до Комунального підприємства Регулювання орендних відносин ЖМР (далі - відповідач 1, КП Регулювання орендних відносин ЖМР), Приватного підприємства - фірми "Імпорттехносервіс" (далі - відповідач 2, ПП фірма Імпорттехносервіс), Професійного політехнічного коледжу м. Житомира (далі - відповідач 3, Коледж), в якому просить:

(1) визнати недійсним Додатковий договір №17 про внесення змін до договору оренди від 07.07.2006 №492 з урахуванням змін від 27.03.2007, 10.07.2009, 11.06.2010, 28.06.2010, 24.06.2011, 22.07.2011, 27.02.2012, 25.06.2012, 21.06.2013, 25.06.2014, 23.06.2015, 22.06.2016, 22.06.2017, 15.06.2018, 18.06.2019, 25.09.2020 щодо продовження терміну його дії шляхом викладення в новій редакції, сторонами якого є відповідачі;

(2) зобов`язати ПП фірма Імпорттехносервіс повернути частину нежитлових приміщень площею 75,7 кв.м. в цокольному поверсі будівлі (вул. Володимирівська 16 м. Житомир) у користування Професійного політехнічного коледжу м. Житомира.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між відповідачами укладений договір про передачу в оренду частини нежитлового приміщення, що перебуває на балансі Житомирського професійного політехнічного ліцею з порушенням заборони використання майна державних та комунальних закладів освіти з іншою метою, ніж пов`язаною з освітньою діяльністю самого навчального закладу.

Правові підстави позову: ст. 203, 215, 216 Цивільного кодексу України, ч. 4 ст. 80 Закон України Про освіту.

2. Стислий виклад заперечень відповідача 1

КП «Регулювання орендних відносин» ЖМР у відзиві на позовну заяву (вх. №8271/25 від 27.06.2025) зазначив наступне: спірний Додатковий договір №17 укладено 04.10.2021 за участю попереднього орендодавця Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях. КП «Регулювання орендних відносин» стало стороною цього договору внаслідок передачі об`єкта оренди у комунальну власність, у зв`язку з чим 02.12.2024 складено Акт про заміну сторони у договорі оренди, за яким орендодавцем замість регіонального відділення ФДМУ визначено комунальне підприємство. Відповідач-1 наголошує, що набув статусу орендодавця у порядку правонаступництва, а не внаслідок самостійного укладення чи зміни умов договору, тому не може нести відповідальність за можливі порушення, допущені до моменту переходу майна у комунальну власність. Разом із тим КП «Регулювання орендних відносин» звернулося до ПП фірма Імпорттехносервіс з пропозицією достроково припинити договір і повернути приміщення, проте відповіді на таке звернення не отримало.

3. Стислий виклад заперечень відповідача 2

ПП фірма Імпорттехносервіс не скористалось своїм правом на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому статтею 165 ГПК України.

4. Стислий виклад заперечень відповідача 3

Професійний політехнічний коледж м. Житомира не скористалось своїм правом на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому статтею 165 ГПК України.

ІІ. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання

Ухвалою Суду від 13.06.2025 залишено позовну заяву без руху, прокурору надано строк для усунення недоліків та встановлено спосіб їх усунення.

19.06.2025 прокурор у строк, встановлений судом, на виконання вимог ухвали подав заяву про усунення недоліків.

Ухвалою від 19.06.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та вирішив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи, підготовче засідання призначено на 29.07.2025.

27.06.2025 через підсистему Електронний суд КП Регулювання орендних відносин подало відзив на позовну заяву (вх.№8271/25).

28.07.2025 через підсистему "Електронний суд" представник відповідача - ПП фірми "Імпорттехносервіс" - адвокат Стахов А. О. подав клопотання (вх.№9560) про відкладення підготовчого засідання з метою ознайомлення з матеріалами справи.

29.07.2025 через підсистему "Електронний суд" позивач подав заяву (вх.№39611) про розгляд справи у відсутність представника позивача.

У підготовчому засіданні 29.07.2025 Суд з метою забезпечення принципів змагальності та рівності сторін, а також реалізації права Відповідача-2 на правничу допомогу вирішив відкласти підготовче засідання на 12.08.2025.

07.08.2025 через підсистему Електронний суд представник ПП фірми "Імпорттехносервіс" - адвокат Стахов А. О. подав заяву (вх.№9953/25) про припинення ним представництва інтересів відповідача-2.

У підготовчому засіданні 12.08.2025 Суд за власною ініціативою відповідно до ч. 3 ст. 177 ГПК України продовжив підготовче провадження на тридцять днів для належної підготовки справи для розгляду по суті та відклав підготовче засідання на 02.09.2025.

13.08.2025 через підсистему Електронний суд відповідач - КП Регулювання орендних відносин подав клопотання (вх.№10189/25) про долучення доказів, а саме лист ПП фірми "Імпорттехносервіс" від 06.08.2025 №5.

15.08.2025 на адресу суду від прокурора надійшли пояснення (вх.№10278/25).

У підготовчому засіданні 02.09.2025 Суд протокольною ухвалою встановив прокурору строк для надання додаткових пояснень до 12.09.2025 та оголосив перерву в підготовчому засіданні до 23.09.2025.

11.09.2025 на виконання вимог ухвали від прокурора на адресу суду надійшли пояснення (вх.№11377).

У підготовче засідання 23.09.2025 не з`явився прокурор, у зв`язку з чим Суд відклав підготовче засідання на 06.10.2025 та продовжив підготовче провадження на період, що не перевищує тридцяти днів, враховуючи вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розумного строку розгляду справи та пункт 10 частини третьої статті 2 ГПК України.

Суд ухвалою від 06.10.2025 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 23.10.2025, крім того зобов`язав прокурора надати пояснення щодо його неявки в підготовче засідання 23.09.2025.

21.10.2025 до суду від прокурора надійшли додаткові пояснення (вх.№13293/25).

У судовому засіданні 23.10.2025 Суд протокольною ухвалою залишив подані прокурором додаткові пояснення без розгляду, оскільки не підписані заступником керівника окружної прокуратури, що не відповідає вимогам статті 170 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні прокурор на виконання вимог ухвали від 06.10.2025 надав пояснення щодо його неявки в підготовче засідання, яке відбулося 23.09.2025. Суд заслухав вступне слово прокурора та, з метою надання ним додаткових пояснень у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 161 ГПК України, оголосив перерву у судовому засіданні до 05.11.2025, встановивши строк для їх подання до суду до 03.11.2025.

05.11.2025 через підсистему Електронний суд прокурор подав додаткові пояснення (вх. №14124).

У судовому засіданні 05.11.2025 Суд заслухав вступне слово відповідача -1 та оголосив перерву до 13.11.2025.

10.11.2025 через підсистему Електронний суд КП Регулювання орендних відносин подало додаткові пояснення (вх.№14394).

У судовому засіданні 13.11.2025 Суд заслухав вступне слово відповідача- 2, відповідача- 3 та оголосив перерву до 26.11.2025.

25.11.2025 через підсистему Електронний суд відповідач -2 подав клопотання (вх.№ 15160) про відкладення розгляду справи, у зв`язку із невідкладною госпіталізацією представника.

У судовому засіданні Суд визнав причини неявки відповідача-2 поважними та відповідно до п. 2 ч. 2 ст.202 ГПК України відклав судове засідання на 16.12.2025.

У судовому засіданні 16.12.2025 Суд дослідив наявні в матеріалах справи докази та завершив з`ясування обставин та перевірки їх доказами. З метою належної підготовки учасників до судових дебатів Суд оголосив перерву у судовому засіданні до 18.12.2025.

У судовому засіданні 18.12.2025 учасники справи виступили у судових дебатах із заключним словом. Після судових дебатів Суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та проголосив скорочене рішення (вступну та резолютивну частини).

ІІІ. Фактичні обставини справи

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та заперечення учасників справи, Суд установив такі фактичні обставини.

Житомирською окружною прокуратурою за результатами опрацювання відкритих даних, оприлюднених на вебпорталі «Prozorro.Продажі» (аукціон № LLP001-UA-906), та вивчення інформації щодо розпорядження майном навчального закладу встановлено обставини, які стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

07.07.2006 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області (Орендодавець) та Приватним підприємством фірма Імпорттехносервіс (Орендар) укладено Договір оренди № 492 нерухомого майна, що що належить до державної власності (далі - Договір).

Відповідно до умов договору Орендарю передано в строкове платне користування частину нежитлових приміщень площею 75,7 кв. м у цокольному поверсі навчального корпусу, що знаходиться на балансі Житомирського професійно-політехнічного ліцею (Балансоутримувач), за адресою: м. Житомир, вул. Маяковського, 16. Майно передано в оренду для розміщення офісу (39,3 кв.м), складу (15 кв.м) та майстерні по ремонту касових апаратів (21,4 кв.м). Договір укладено строком на 364 дні, що діє з 07.07.2006 до 05.07.2007 включно.

Факт передачі майна в оренду підтверджується актом приймання-передачі від 07.07.2006.

У подальшому між сторонами укладено Додаткові угоди №1 від 27.03.2007, № 2 від 10.07.2009, №3 від 11.06.2010, №4 від 28.06.2010, №5 від 24.06.2011, №6 від 22.07.2011, №7 від 27.02.2012, №8 від 25.06.2012, №9 від 21.06.2013, №10 від 25.06.2014, №11 від 23.06.2015, №12 від 22.06.2016, №13 від 22.06.2017, №14 від 15.06.2018, №15 від 18.06.2019 та №16 від 25.09.2020, якими змінювалися умови щодо строку дії договору та/або розміру орендної плати. Цільове призначення орендованого майна зазначеними додатковими угодами не змінювалося.

На підставі заяви орендаря про продовження договору оренди на новий термін, наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях від 07.07.2021 № 643 прийнято рішення про оголошення аукціону про передачу в оренду нерухомого майна площею 75.5 кв.м, що знаходиться за адресою Житомирська обл., м. Житомир, вул. Володимирська 16.

У довідці № 247 від 07.07.2021 Житомирський професійний політехнічний ліцей повідомив Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях, що нежитлові приміщення загальною площею 75,7 кв. м, розташовані у будівлі гуртожитку за адресою: м. Житомир, вул. Володимирська, 16, які перебувають на балансі ліцею, не використовуються понад п`ять років та не плануються до використання для потреб навчального закладу. У зазначеній довідці також вказано, що з урахуванням вимог статті 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та пункту 29 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна зазначене майно може бути об`єктом оренди без права викупу та передачі в суборенду.

Як убачається з оголошення, оприлюдненого на вебпорталі «Prozorro.Продажі» (аукціон № LLP001-UA-906), про передачу в оренду нерухомого майна площею 75.7 кв. м, що знаходиться за адресою Житомирська обл., м. Житомир, вул. Володимирська, 16, щодо якого прийнято рішення про продовження терміну дії чинного договору оренди на аукціоні, зазначено, що майно може бути використано за будь-яким цільовим призначенням як виключення, передбачене абзацом 10 пункту 29 Порядку.

За результатами проведення зазначеного аукціону 04.10.2021 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях (Орендодавець), Приватним підприємством фірма «Імпорттехносервіс» (Орендар) та Житомирським професійним політехнічним ліцеєм (Балансоутримувач) укладено Додатковий договір № 17 про внесення змін до договору оренди від 07.07.2006 № 492 з урахуванням змін від 27.03.2007, від 10.07.2009, від 11.06.2010, від 28.06.2010, від 24.06.2011, від 22.07.2011, від 27.02.2012, від 25.06.2012, від 21.06.2013, від 25.06.2014, від 23.06.2015, від 22.06.2016, від 22.06.2017, від 15.06.2018, від 18.06.2019 та від 25.09.2020 щодо продовження терміну його дії шляхом викладення у новій редакції (далі Додатковий договір № 17 від 04.10.2021), за умовами якого продовжено строк дії договору оренди на 5 років, до 17.06.2026 включно, а також у пункті 7.1. змінюваних умов визначено цільове призначення майна, що майно може бути використане Орендарем за будь-яким цільовим призначенням.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 №561-р цілісні майнові комплекси державних закладів професійної (професійно-технічної) освіти передано у власність Житомирської міської територіальної громади, зокрема Житомирський професійний політехнічний ліцей (код згідно з ).

На виконання зазначеного розпорядження рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 07.08.2024 № 1234 «Про затвердження передавального акта цілісного майнового комплексу Житомирського професійного політехнічного ліцею» затверджено передавальний акт, яким майно ліцею передано у власність територіальної громади в особі Житомирської міської ради (), про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

02.12.2024 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях (первісний орендодавець) і Комунальним підприємством «Регулювання орендних відносин» Житомирської міської ради (новий орендодавець) складено Акт про заміну сторони у договорі оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 07.07.2006 № 492 з урахуванням внесених до нього змін і доповнень, відповідно до якого новим орендодавцем за зазначеним договором визначено Комунальне підприємство «Регулювання орендних відносин» Житомирської міської ради ().

02.12.2024 РВ ФДМУ по Рівненській та Житомирській областях та КП «Регулювання орендних відносин» Житомирської міської ради складено Акт про заміну сторони у договорі оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 07.07.2006 № 492, з урахуванням змін та доповнень, згідно якого новим Орендодавцем за договором оренди є КП «Регулювання орендних відносин» Житомирської міської ради (). А також цього ж дня складено акт прийому-передачі документів щодо договорів оренди нерухомого майна, що перебуває на балансах закладів професійно-технічної освіти.

02.12.2024 КП «Регулювання орендних відносин» (орендодавець), ПП фірма «Імпорттехносервіс» (Орендар) та Житомирський професійний політехнічний ліцей (Балансоутримувач) уклали додатковий договір до договору оренди нерухомого майна від 07.07.2006 № 492, яким уточнено банківські реквізити та порядок сплати орендної плати, решту положень договору оренди залишено без змін.

Рішенням Житомирської міської ради від 19.12.2024 № 1199 вирішено вважати Житомирську міську раду засновником Житомирського професійного політехнічного ліцею та змінити назву ліцею на Професійний політехнічний коледж міста Житомира.

Додатковим договором до договору оренди нерухомого майна від 07.07.2006 №492 від 17.03.2025 сторони узгодили в тексті Договору оренди, актах та додаткових договорах замінити назву Балансоутримувача Житомирського професійного політехнічного ліцею на Професійний політехнічний коледж міста Житомира.

06.08.2025 ПП фірма Імпорттехносервіс листом №5 повідомила КП Регулювання орендних відносин ЖМР, що має намір достроково, протягом вересня 2025 року в добровільному порядку за згодою сторін припинити дію договору оренди нерухомого майна та повернути орендоване нежитлове приміщення площею 75,7 кв.м за адресою м. Житомир, вул. Володимирська 16 Професійному політехнічному коледжу м. Житомира.

ІV. МОТИВИ СУДУ

1. Щодо підстав представництва інтересів держави прокурором у цій справі

Статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18).

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Наведені висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 та від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20.

Отже, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави в особі відповідного уповноваженого органу, прокурор не замінює цей орган у судовому процесі, однак і не виконує функцію його представництва, оскільки представляє державу та є окремим самостійним суб`єктом звернення.

Конституційний Суд України зазначив, що поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (абзац другий частини п`ятої Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Згідно з ч. 4, 7 ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Суд зазначає, що у цьому спорі прокурор здійснює представництво інтересів держави з огляду на таке.

У даному випадку звернення прокурора до суду спрямоване на дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про передачу в оренду державної власності.

В обґрунтування порушення інтересів держави прокурор зазначив, що відбулася протиправна передача в користування державного майна, призначеного для освітнього призначення для використання за будь-яким цільовим призначенням, що позбавляє державу можливості забезпечити гарантоване Конституцією України право дітей на одержання якісної професійно-технічної та загальної середньої освіти, збереження мережі навчальних закладів для здійснення останніми освітньої діяльності. Суспільний інтерес використання майна закладу освіти за освітнім призначенням з метою забезпечення гарантованих державою прав дітей на освіту однозначно переважає над приватним інтересом у заволодінні для користування майном навчального закладу.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 № 561-р цілісний майновий комплекс Житомирського професійного політехнічного ліцею () передано у власність Житомирської міської територіальної громади. Відповідно до рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 07.08.2024 № 1234 «Про затвердження передавального акта цілісного майнового комплексу Житомирського професійного політехнічного ліцею» зазначене майно передано у комунальну власність територіальної громади міста Житомира, про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З огляду на наведене, з 07.08.2024 Житомирська міська рада є органом, до сфери управління якого належить балансоутримувач майна, що відповідає визначенню, наведеному у пункті 19 частини першої статті 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Відтак саме Житомирська міська рада є органом, уповноваженим державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах у розумінні статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Матеріалами справи підтверджується, що Житомирською окружною прокуратурою на адресу Житомирської міської ради листом від 25.10.2024 № 51-84-7963вих-24 направлено повідомлення про виявлені порушення законодавства у сфері охорони дитинства та використання майна закладу освіти, допущені при укладенні оспорюваного договору оренди, з пропозицією вжити заходів щодо їх усунення шляхом звернення до суду. У цьому ж листі, відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», орган місцевого самоврядування було попереджено про намір прокуратури самостійно звернутися до суду у разі невжиття відповідних заходів позовного характеру.

У відповіді Житомирської міської ради від 06.12.2024 № 36/5376 зазначено, що здійснюється передача документів щодо майна, переданого з державної у комунальну власність, а після їх опрацювання буде прийнято рішення щодо можливості проведення претензійно-позовної роботи. Водночас на момент звернення прокурора до суду жодних конкретних заходів, спрямованих на усунення виявлених порушень, Житомирською міською радою вжито не було. Навпаки, 02.12.2024 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях і Комунальним підприємством «Регулювання орендних відносин» Житомирської міської ради складено акт про заміну сторони у спірному договорі оренди.

Таким чином, орган, уповноважений на захист інтересів держави у спірних правовідносинах, будучи належним чином поінформованим про їх порушення, фактично не вжив заходів щодо їх усунення, що свідчить про його пасивну поведінку та невиконання покладених на нього функцій.

За таких обставин суд дійшов висновку, що прокурор належним чином обґрунтував і підтвердив наявність передбачених законом підстав для представництва інтересів держави у цій справі.

2. Щодо суті позовних вимог

З огляду на встановлені фактичні обставини, Суд переходить до правової кваліфікації спірних правовідносин і визначення норм права, що підлягають застосуванню.

Положення частини 2 статті 16 ЦК України передбачають такий спосіб захисту порушеного права, як визнання недійсним правочину.

За ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до частин 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Для такого визнання з огляду на приписи статті 5 ЦК України суд має застосувати акт цивільного законодавства, чинний на момент укладення договору (такі висновки сформульовано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №905/1227/17, від 13.07.2022 у справі №363/1834/17).

Суд установив, що об`єктом оренди за оспорюваним правочином є нерухоме майно державної власності, а отже до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483, які є спеціальним законодавством (аналогічний висновок викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 28.08.2024 у справі №917/1133/23).

Відповідно до статті 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» суб`єктами орендних правовідносин є, зокрема, орендодавець, орендар та балансоутримувач майна.

У свою чергу цей Закон чітко розмежовує повноваження орендодавців залежно від форми власності майна.

Орендодавцем державного нерухомого майна на момент укладення оспорюваного правочину виступав Фонд державного майна України в особі відповідного регіонального відділення. Органи, уповноважені представницькими органами місцевого самоврядування, здійснюють повноваження орендодавця виключно щодо майна комунальної власності.

Крім того Закон передбачає етапність передачі в оренду державного та комунального майна, а саме: прийняття рішення щодо наміру передачі майна в оренду; внесення інформації про потенційний об`єкт оренди до ЕТС; прийняття рішення про включення потенційного об`єкта оренди до одного із Переліків; опублікування інформації про потенційний об`єкт оренди, щодо якого прийнято рішення про включення до одного з Переліків, в ЕТС; розміщення в ЕТС оголошення про передачу майна в оренду; проведення аукціону на право оренди майна або передача об`єкта в оренду без проведення аукціону, укладення та публікація в ЕТС договору оренди.

Відповідно до пункту 29 Порядку №483, не можуть бути використані за будь-яким цільовим призначенням такі об`єкти оренди, зокрема майно закладів освіти. Такі об`єкти оренди можуть використовуватися лише для розміщення відповідних закладів або лише із збереженням профілю діяльності за конкретним цільовим призначенням, встановленим рішенням відповідного представницького органу місцевого самоврядування, крім випадків, що передбачають використання частини такого майна з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо такими закладами, пов`язаних із забезпеченням чи обслуговуванням діяльності таких закладів, їх працівників та відвідувачів. Обмеження щодо використання майна закладів охорони здоров`я, освіти, соціально-культурного призначення (майна закладів культури, об`єктів спортивної інфраструктури) не поширюються на оренду будівель, споруд, окремих приміщень та їх частин, іншого нерухомого майна, що перебуває в аварійному стані або не використовується у діяльності таких закладів та об`єктів протягом трьох років (для об`єктів площею менш як 500 кв. метрів) або п`яти років (для об`єктів площею, що становить 500 і більше кв. метрів), за умови, що це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у такому закладі або об`єкті, крім закладів фізичної культури і спорту, баз олімпійської та паралімпійської підготовки, фізкультурно-оздоровчих і спортивних споруд, лікувальних (лікувально-фізкультурних) і лікувально-профілактичних закладів.

З урахуванням наведеного регулювання суд переходить до правозастосування та вирішення питання чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1, 3,4 ст. 13 ГПК України).

Відповідно до диспозитивності господарського судочинства, визначеного ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, керуючись принципом jura novit curia, суд самостійно застосовує належні норми права до встановлених у межах спору фактичних обставин. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд оцінює надані сторонами докази відповідно до статей 76-79, 86 ГПК України на підставі свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ключовим для вирішення цього спору є з`ясування належності суб`єктного складу учасників справи, зокрема, чи пред`явлено позов про визнання недійсним Додаткового договору № 17 від 04.10.2021 до всіх сторін цього правочину та до осіб, які були суб`єктами орендних правовідносин на момент його укладення.

Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина перша статті 45 ГПК).

Частиною першою статті 47 ГПК визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо іншої сторони діє в судовому процесі самостійно.

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, у цьому випадку прокурора. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, провадження №14-61цс18, пункт 41).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у процесі": сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (провадження №14-208цс18, пункт 70), від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц (провадження №4-376цс18, пункт 66), від 07.07.2020 у справі №712/8916/17 (провадження №14-448цс19, пункт 27), від 09.02.2021 у справі №635/4741/17 (провадження №14-46цс20, пункт 33.2).

Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Зокрема, у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них (аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 30.07.2020 у справі №670/23/18, від 31.08.2021 у справі №909/207/20).

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 02.09.2022 у справі №125/2157/19, відповідно до ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є, зокрема, пред`явлення позову однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою до іншої сторони чи сторін правочину.

З`ясовуючи належність суб`єктного складу учасників справи, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що вирішуючи позовні вимоги про визнання правочину недійсним у загальному розумінні, суд зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню (сторонами справи мають бути всі сторони правочину), та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав.

Склад відповідачів визначається прокурором самостійно в кожному конкретному випадку залежно від характеру спірних правовідносин, змісту порушених прав та інтересів держави, суб`єктів, які мають здійснювати захист цих прав та інтересів у відповідній сфері, обраного прокурором способу захисту останніх, який повинен бути ефективним та спрямованим на повне поновлення порушеного або оспорюваного права (тобто не має потребувати додаткового звернення з іншими вимогами до учасників спірних правовідносин) тощо. Подібні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №483/448/20, від 20.06.2023 у справі №633/408/18, від 08.11.2023 у справі №607/15052/16-ц.

Отже, в силу позиції Великої Палати Верховного Суду про те, що сторона оспорюваного правочину повинна мати процесуальний статус відповідача, який визначається не тільки належністю його до сторін цього правочину, але й можливими допущеними ним порушеннями при його укладенні.

Судом установлено, що оспорюваний Додатковий договір №17 від 04.10.2021 укладено за результатами проведення аукціону між:

- Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях як орендодавцем,

- Приватним підприємством фірмою «Імпорттехносервіс» як орендарем,

- Житомирським професійним політехнічним ліцеєм як балансоутримувачем майна.

Суд зазначає, що саме зазначені суб`єкти були сторонами оспорюваного правочину, учасниками орендних правовідносин та формували волевиявлення сторін під час проходження всіх етапів передачі державного майна в оренду, передбачених Законом та Порядком №483.

Водночас прокурор звернувся до суду з позовом, зокрема, до КП Регулювання орендних відносин ЖМР.

Однак на момент укладення оспорюваного Додаткового договору №17 від 04.10.2021 КП «Регулювання орендних відносин» ЖМР не мало статусу орендодавця, не було стороною оспорюваного правочину, не брало участі у процедурі передачі майна в оренду та не вчиняло дій, спрямованих на укладення або зміну умов договору.

Як убачається з матеріалів справи набуття КП «Регулювання орендних відносин» ЖМР статусу орендодавця відбулося після укладення оспорюваного правочину, у зв`язку з передачею майна з державної у комунальну власність та оформленням заміни сторони у договорі оренди від 07.07.2006 № 492. Такі обставини свідчать про правонаступництво у зобов`язанні, однак не змінюють суб`єктного складу сторін правочину станом на момент його вчинення і не можуть бути підставою для покладення на зазначене підприємство відповідальності за можливі порушення, допущені при укладенні Додаткового договору № 17 від 04.10.2021.

Крім того, суд установив, що орендодавець Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях як сторона оспорюваного правочину не залучений до участі у справі як відповідач.

За таких обставин суд дійшов висновку, що у справі відсутній належний суб`єктний склад відповідачів, оскільки позов пред`явлено не до всіх сторін оспорюваного правочину, а КП «Регулювання орендних відносин» ЖМР не є належним відповідачем у спорі про визнання недійсним Додаткового договору № 17, оскільки не було стороною оспорюваного правочину та не здійснювало повноважень орендодавця на момент його укладення.

Якщо заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі як відповідач, вони не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.11.2022 у справі №754/16978/21).

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11.03.2025 у справі №916/4412/23, у разі якщо під час розгляду позовних вимог про визнання правочину недійсним суд встановить, що позов пред`явлено не до всіх учасників цього правочину, тобто встановить неналежний суб`єктний склад учасників справи, то відмовляє у позові із цієї підстави (аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі №125/2157/19 та постанові Верховного Суду від 31.08.2021 №909/207/20).

Пред`явлення позовної вимоги до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові та виключає необхідність надавати оцінку іншим аргументам скаржника, які стосуються передусім з`ясування обставин обґрунтованості/необґрунтованості позову, оскільки дослідженню цих обставин має передувати встановлення належного суб`єктного складу учасників спірних правовідносин (близький за змістом висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №910/15792/20).

Отже, у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним Додаткового договору №17 від 04.10.2021 та похідних від них вимог слід відмовити саме з підстав неналежного суб`єктного складу учасників справи, без оцінки інших аргументів щодо правомірності чи неправомірності оспорюваного правочину.

V. Висновки Суду

Розглянувши справу із застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, на підставі повного та всебічного з`ясування обставин справи і досліджених доказів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

VІ. Судові витрати

Судові витрати на сплату судового збору покладаються на Житомирську обласну прокуратуру відповідно до ст. 129 ГПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 129, 233, 236, 237, 238, 241 ГПК України, Суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог заступника керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської міської ради - відмовити.

Позивач: Житомирська міська рада (; майдан ім. С. П. Корольова, буд. 4/2, м. Житомир, Житомирська обл, 10014)

Відповідач-1: Комунальне підприємство "Регулювання орендних відносин" Житомирської міської ради (; вул. Покровська, буд. 4, м. Житомир, Житомирська обл., 10014)

Відповідач-2: Приватне підприємство - фірма "Імпорттехносервіс" (; вул. Володимирська, буд. 16, м. Житомир, Житомирська обл., 10014)

Відповідач-3: Професійний політехнічний коледж міста Житомира (; вул. Старовільська, буд. 9а, м. Житомир, Житомирська обл., 10014)

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити це рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 29.12.2025

Суддя С. НЕСТЕРЧУК