РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.11.2025Справа № 910/19433/20

За позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

до: 1. ОСОБА_1 ,

2. ОСОБА_2 ,

3. ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ),

4. ОСОБА_5 ,

5. ОСОБА_6 ,

6. ОСОБА_7 ,

7. ОСОБА_8 ,

8. ОСОБА_9 ,

9. ОСОБА_10 ,

10. ОСОБА_11

про стягнення 125 454 220,13 грн,

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Гуленко О.М.

Від відповідача-1: Антоненко А.В.

Від відповідача-2: не з`явився

Від відповідача-3: не з`явився

Від відповідача-4: не з`явився

Від відповідача-5: Бровко О.М.

Від відповідача-6: не з`явився

Від відповідача-7: не з`явився

Від відповідача-8: не з`явився

Від відповідача-9: не з`явився

Від відповідача-10: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про стягнення 125.454.220,13 грн.

На підставі ч. 1 ст. 176 ГПК України Господарським судом міста Києва шляхом постановлення відповідних ухвал встановлено інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) наступних відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 був знятий з реєстрації місця проживання з 26.12.13., інформація щодо місця реєстрації ОСОБА_7 в реєстрі територіальної громади міста Києва відсутня, Морокіна Тетяна Миколаївна знята з реєстрації по смерті, а адресою місця реєстрації ОСОБА_11 вказано тимчасово окуповану територію, з огляду на що встановити місце реєстрації означених осіб не вбачається за можливе.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.21. позовну заяву залишено без руху.

28.09.2021 від позивача надійшли пояснення по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2021, відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 26.10.2021.

26.10.2021 від відповідача -5 надійшла заява про продовження строку на подання відзиву.

Протокольною ухвалою від 26.10.2021 оголошено перерву в підготовчому засіданні до 16.11.2021.

16.11.2021 від відповідача-1 надійшло клопотання про закриття провадження у справі.

16.11.2021 від відповідача-5 надійшло клопотання про залишення позову без розгляду.

22.11.2021 від відповідача -1 надійшов відзив на позовну заяву.

26.11.2021 від відповідача-5 надійшов відзив на позовну заяву.

Протокольною ухвалою від 16.11.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, оголошено перерву до 07.12.2021.

06.12.2021 від позивача надійшли заперечення на клопотання про закриття провадження у справі та заперечення на клопотання про залишення позову без розгляду.

Протокольною ухвалою від 07.12.2021 оголошено перерву в підготовчому засіданні до 18.01.2022.

08.12.2021 від позивача надійшла відповідь на відзиви.

У зв`язку з перебуванням судді Ващенко Т.М. у відпустці з 17.01.2022 по 01.02.2022, підготовче засідання, ухвалою суду від 10.01.2022 призначено на 15.02.2022.

14.01.2022 від позивача надійшли доповнення до заперечення проти клопотання про залишення позову без розгляду та доповнення до заперечення на клопотання про закриття провадження у справі.

02.02.2022 від відповідача -9 надійшов відзив на позовну заяву.

07.02.2022 від позивача надійшли пояснення по справі.

11.02.2022 від позивача надійшла заява про залучення третьої особи.

Протокольною ухвалою від 15.02.2022 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 22.03.2022.

Підготовче засідання, призначене на 15.03.2022 не відбулось, у зв`язку з веденням на території Київської області бойових дій та загрози для життя і здоров`я громадян.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2024, у зв`язку з закінченням бойових дій у місті Києві та Київській області, підготовче засідання призначено на 14.05.2024.

30.04.2024 від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

03.05.2024 від ОСОБА_12 надійшли заперечення на заяву позивача про залучення третьої особи.

09.05.2024 від відповідача-1 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2024, провадження у справі зупинено до закінчення перегляду Верховним Судом у складі палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду справи №916/3724/21 та зобов`язано учасників справи повідомити суд про усунення обставин, що стали підставою для зупинення провадження у справі №910/19433/20.

14.08.2024 від відповідача-1 надійшло клопотання про поновлення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2024 поновлено провадження у справі, підготовче засідання призначено на 17.09.2024.

30.08.2024 від відповідача-1 надійшла заява про застосування строків позовної давності та додаткові пояснення у справі.

16.09.2024 від позивача надійшли додаткові пояснення у справі та заява.

Протокольною ухвалою від 17.09.2024 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 22.10.2024.

Протокольною ухвалою від 22.10.2024 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті на 26.11.2024.

28.10.2024 від відповідача-1 надійшли письмові пояснення.

26.11.2024 від відповідача-5 надійшла заява про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Протокольною ухвалою від 26.11.2024 оголошено перерву у судовому засіданні до 04.02.2025.

31.01.2025 від позивача надійшла заяв про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2025, клопотання позивача про зупинення провадження у справі задоволено, провадження у справі зупинено.

05.05.2025 від відповідача-1 надійшло клопотання про поновлення провадження у справі.

08.05.2025 від відповідача-1 надійшли додаткові пояснення у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2025 провадження у праві поновлено, підготовче засідання призначено на 24.06.2025.

У зв`язку з перебуванням судді Ващенко Т.М. у відпустці з 12.06.2025 по 25.06.2025, судове засідання призначено на 16.09.2025.

У зв`язку з відрядженням судді Ващенко Т.М. розгляд справи призначено на 16.10.2025.

Протокольною ухвалою від 16.10.2025 оголошено перерву в судовому засіданні до 18.11.2025.

У судовому засіданні 18.11.2025 представник позивача підтримав позовні вимоги, представники відповідачів -1, -5 проти задоволення позову заперечили.

18.11.2025 суд проголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та повідомив дату і час його проголошення.

18.11.2025 суд проголосив вступну та резолютивну частину рішення та повідомив, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів -1, -5, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Правління Національного банку України (далі НБУ) від 29.10.2012 №451 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Ерде Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування, Фонд, позивач, ФГВФО) 29.10.2012 прийнято рішення №25 "Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації" (копія додається), відповідно до якого з 30.10.2012 розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Ерде Банк" (далі Банк) з ринку та здійснення тимчасової адміністрації на три місяці з 30.10.2012 по 29.01.2013.

Постановою Правління Національного банку України від 09.01.2013 №4 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію AT "Ерде Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 10.01.2013 №3 "Про призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію AT "Ерде Банк".

Рішеннями виконавчої дирекції Фонду від 28.11.2013 №34, від 08.12.2014 №143, від 30.06.2015 №125, від 17.12.2015 №226, від 29.12.2016 №3057 продовжувався строк здійснення процедури ліквідації AT "Ерде Банк" і тривав до 08.01.2018 включно.

У ході здійснення ліквідаційної процедури Банку виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 25.04.2013 №051/13 "Про затвердження Реєстру акцептованих вимог кредиторів AT "Ерде Банк", відповідно до якого (з урахуванням змін, внесених на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування від 06.11.2017 року №4941) загальна сума акцептованих вимог кредиторів становить 741 005 970,27 грн.

Крім того, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 18.07.2013 №073/13 "Про затвердження Акту за результатами інвентаризації та формування ліквідаційної маси AT "Ерде Банк", згідно якого балансова вартість ліквідаційної маси банку становить 1 120 041 129,04 грн, а ринкова вартість 246 253 336,59 грн.

Таким чином, як зазначає позивач, розмір зобов`язань AT "Ерде Банк" відповідно до реєстру акцептованих вимог кредиторів перевищує оціночну (ринкову) вартість ліквідаційної маси АТ "Ерде Банк" на 494 752 633,68 грн (741 005 970,27 грн 246 253 336,59 грн = 494 752 633,68 грн).

11.12.2017 виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №5334 "Про затвердження ліквідаційного балансу та звіту про завершення ліквідації AT "Ерде Банк".

Як вказує позивач, за результатами проведення процедури ліквідації банку Фондом встановлено, що обсяг не задоволених вимог кредиторів AT "Ерде Банк" за недостатністю його майна становить 587 046 174,11 грн, що підтверджується меморіальними ордерами №1 від 11.12.2017, №4 від 11.12.2017, №117 від 11.12.2017, №118 від 11.12.2017, №119 від 11.12.2017, №120 від 11.12.2017, №124 від 11.12.2017, №127 від 11.12.2017, №128 від 11.12.2017 та №129 від 11.12.2017.

Зокрема, відповідно до меморіального ордеру від 11.12.2017 №124 у зв`язку з затвердженням ліквідаційного балансу AT "Ерде Банк" не задоволені вимоги Фонду гарантування як кредитора третьої черги становлять 308 504 755,04 грн.

Позивач зазначає, що внаслідок прийнятих за участі відповідачів рішень, банком було здійснено збиткові операції стосовно позичальників ТОВ "Дитячий канал" за Договором від 13.02.2025 №12/12-КЛ та ТОВ "ПВК "Будівельник" за Договором від 12.10.2011 №180/11-КЛ, без будь-якого забезпечення, які прямо протирічили інтересам Банку та його кредиторам, чим Банку завдано збитків на суму 125 454 220,13 грн.

Так, Звітом НБУ за результатами проведення інспекційної перевірки АТ "ЕРДЕ БАНК" з окремих питань якості активів, ліквідності, менеджменту за період діяльності Банку з 19.09.2011 по 28.08.2012 встановлено порушення Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Згідно з висновками НБУ, основні проблеми з ліквідністю АТ "ЕРДЕ БАНК" виникли у зв`язку з проведенням невиваженої політики з управління активів, їх низької (негативно класифікованої) якості, наявність концентрацій у кредитному портфелі, ризикові вкладення у активні операції (бланкове кредитування), що й поставило під загрозу невиконання зобов`язань перед вкладниками та іншими кредиторами Банку.

Зважаючи на вищевикладені численні порушення в діяльності АТ "ЕРДЕ БАЕІК" та у зв`язку з погіршенням фінансового стану Банку, державний регулятор на підставі статей 73, 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та глави 12 розділу II Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління НБУ від 17.08.2012 №346, прийняв постанову від 19.10.2012 №432/БТ "Про віднесення АТ "ЕРДЕ БАНК" до категорії проблемних", оскільки його діяльність не відповідає вимогам нормативно-правових актів НБУ.

Як вбачається зі змісту означеної постанови НБУ, АТ "ЕРДЕ БАНК" до НБУ надавало недостовірну звітність, що призвело до суттєвого викривлення показників фінансового стану Банку.

Крім того, постановою Правління Національного банку України зобов`язано керівництво Банку невідкладно вжити заходів щодо приведення діяльності АТ "ЕРДЕ БАНК" до вимог банківського законодавства та розробити ефективний план фінансового оздоровлення.

29.10.2012 Правління НБУ винесло постанову № 451 "Про віднесення ПАТ "ЕРДЕ БАНК" до категорії неплатоспроможних", в якій мова йде про незадовільну якість активів та необхідність у донарахуванні резервів під активні операції на суму 343,1 млн.грн. Необхідність у донарахуванні резервів негативно впливає на фінансовий результат діяльності АТ "ЕРДЕ БАНК", розмір регулятивного капіталу та нормативи.

Зазначене, на думку правління НБУ, свідчить про здійснення АТ "ЕРДЕ БАНК" ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, та надання до НБУ недостовірної звітності, що призвело до суттєвого викривлення показників його фінансового стану.

До Національного банку України надійшли скарги від клієнтів про невиконання АТ "ЕРДЕ БАНК" своїх зобов`язань на суму 29,3 млн.грн. Вищезазначене стало підставою для прийняття постанови НБУ № 451 від 29.10.2020.

Однак, у зв`язку із невжиттям посадовими особами АТ "ЕРДЕ БАНК" належних заходів для усунення порушень нормативно-правових актів НБУ, відсутністю розробленого Банком прийнятного та дієвого плану фінансового оздоровлення, Національним банком прийнято постанову від 29.10.2012 №451 "Про віднесення АТ "ЕРДЕ БАНК" до категорії неплатоспроможних".

За результатами інвентаризації майна та активів АТ "ЕРДЕ БАНК" виявлено ряд сумнівних операцій з кредитування:

1) операція Банку з кредитування ТОВ "Дитячий канал" за Договором від 13.02.2012 №13/12-КЛ - без будь-якого забезпечення;

2) операція Банку з кредитування ТОВ "ПВК "Будівельник" за Договором від 12.10.2011 №180/11-КЛ - без будь-якого забезпечення.

Так, 13.02.2012 між АТ "ЕРДЕ БАНК" та ТОВ "Дитячий канал" укладено Кредитний договір №13/12-КЛ ("Договір зростання"), відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти на умовах, визначених цим договором та додатковими договорами/угодами до нього, що складають невід`ємну частину договору.

Протягом лютого-липня 2012 року сторонами внесено ряд змін та доповнень до Кредитного договору №13/12-КЛ ("Договір зростання") від 13.02.2012, зокрема: №1 від 28.02.2012, №2 від 21.03.2012, №3 від 27.06.2012 та №4 від 30.07.2012, які є його невід`ємними частинами, в тому числі шляхом збільшення ліміту кредитування.

Відповідно до п. 1.1.1 Кредитного договору (з урахуванням змін), кредит надається у формі з максимальним лімітом кредитування у сумі 57 274 000,00 грн., ставка за користування кредитом становить 17 % річних.

Даний кредит надавався без будь-якого забезпечення, що, за доводами позивача, свідчить про відсутність будь-якого економічного сенсу у видачі зазначеного кредиту Позичальнику як недохідної операції, спрямованої виключно на виведення коштів з Банку.

Загальна сума виданих коштів за Кредитним договором становить 243 981 549,43 грн.

Рішення про видачу кредиту та внесення змін до Кредитного договору прийняті Кредитним комітетом від 13.02.2012, оформленого протоколом №860 (затверджено Головою Наглядової Ради та членом Наглядової Ради Банку), від 28.02.2012, оформленого протоколом №893 (затверджено Еоловою Наглядової Ради та членом Наглядової Ради Банку), від 20.03.2012, оформленого протоколом №909 (затверджено Еоловою Наглядової Ради та членом Наглядової Ради Банку), від 27.06.2012, оформленого протоколом №1074 (затверджено ОСОБА_13 та членом Наглядової Ради Банку), від 27.07.2012, оформленого протоколом №1113/1 (затверджено ОСОБА_13 та членом Наглядової Ради Банку).

Посадовими особами АТ "ЕРДЕ БАНК", які приймали рішення про кредитування ТОВ "Дитячий канал", були: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Крім того, факт економічної недоцільності у проведенні Банком активної операції з ТОВ "Дитячий канал" підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якої:

- статутний капітал боржника становить 1 000,00 грн;

- боржник є відносно новим суб`єктом господарювання, оскільки державна реєстрація проведена 18.01.2011, тобто менше ніж за рік до дати укладення Кредитного договору;

- за адресою місцезнаходження Боржника зареєстровано інших 62 суб`єкти господарювання.

Відповідно до виписок по рахунках ТОВ "Дитячий канал" , 13.02.2012 Банк перерахував Позичальнику 2 000 000,00 грн, які в той же день були в повному обсязі перераховані на рахунок ТОВ "Мерідіан Фінанс" №002 з призначенням платежу: "оплата за вексель простий з іменним індосаментом згідно договору №10/12-12Б від 17.01.2012".

В свою чергу, ТОВ "Мерідіан Фінанс" в цей же день перерахувало 2 000 000,00 грн на рахунок ПрАТ "НФСК "Добробут" № НОМЕР_1 (інсайдер Банку) з призначенням платежу "сплата за вексель простий іменний з індосаментом згідно договору купівлі- продажу цінних паперів №18/2-12Б від 17.01.2012. Без ПДВ".

28.02.2012 відбулося повернення коштів від ПрАТ "НФСК "Добробут" на рахунок ТОВ "Мерідіан Фінанс" та надалі - на рахунок ТОВ "Дитячий канал", яке скерувало отримані кошти на свій позичковий рахунок № НОМЕР_2 з призначенням "погашення кредиту зг. кредитного договору №13/12-КЛ від 13.02.2012. Без ПДВ".

28.02.2012 Банк перерахував 3 000 000,00 грн на рахунок позичальника. Отримані кошти ТОВ "Дитячий канал" знову перерахувало на рахунок ТОВ "Мерідіан Фінанс" №002 з призначенням платежу "сплата за вексель простий іменний з індосаментом згідно з договором №10/12-12Б від 17.01.2012 року. Без ПДВ".

Після надходження вказаної суми коштів на рахунок ТОВ "Мерідіан Фінанс", разом з іншими акумульованими коштами було здійснено подальший переказ коштів на рахунки фізичної особи ОСОБА_16 з призначенням платежу "оплата за акції прості іменні згідно з договором №40/4-12БВ від 28.02.2012 року. Без ПДВ". Після цього ОСОБА_16 отримав дані кошти готівкою.

21.03.2012 Банк перерахував позичальнику додатково 12 783 800,00 грн кредитних коштів. У цей же день Позичальник повернув кошти на рахунок Банку з призначенням "оплата згідно дод. угоди №1 від 21.03.2012 до договору №ДДЗЗ/12 від 20.03.2012р. Без ПДВ".

27.06.2012 Банк видав позичальнику 57 000 000,00 грн кредитних коштів (черговий трати), які Боржник конвертував в іноземну валюту (долар США) та направив двома траншами на погашення заборгованості за попередньо укладеним кредитним договором №60/12-КЛ від 01.06.2012, а саме: 1 980 000,00 доларів США направлено на погашення основної суми заборгованості та 23 375,00 доларів США.

Також, за рахунок отриманих коштів ТОВ "Дитячий канал" здійснювало оплату за векселі з ТОВ "Мерідіан Фінанс", яке в свою чергу перераховувало кількома траншами отримані кошти на рахунки фізичних осіб та на рахунки юридичних осіб, а саме, ТОВ "Трівент" та ТОВ "Магнум-Інвест" з тотожним призначенням платежів "оплата за акції прості іменні...".

ТОВ "Мерідіан Фінанс" було фігурантом ряду кримінальних проваджень як суб`єкт підприємницької діяльності з ознаками фіктивності, що використовувалося в незаконній схемі мінімізації податкових зобов`язань та конвертації безготівкових грошових коштів у готівку в якості податкових ям, що підтверджується відповідними судовими рішеннями у кримінальних провадженнях №0000016, №0000020.

ПрАТ "НФСК "Добробут" є інсайдером ПАТ "ЕРДЕ БАНК", оскільки станом на 3-4 квартал 2012 року одним з власників (акціонерів) є ТОВ "Фондова компанія "Ініціатива", що підтверджується офіційними даними з сайту НКЦПФР, яке в свою чергу, є також інсайдером Банку.

Крім того, згідно даних ЄДР ПрАТ "НФСК "Добробут" () є засновником ПрАТ "Страхова компанія "Добробут-Життя" (). Іншими засновниками страхової компанії є ТОВ "Фондова компанія "Ініціатива" (інсайдер Банку) та ПрАТ "Медичний центр "Добробут" (), засновником якого є ТОВ "Хелстур" (), де керівником виступає ОСОБА_17 (родич ОСОБА_1 - власника ПАТ "ЕРДЕ БАНК").

За доводами позивача, наведені обставини свідчать виключно про "штучність" (фіктивність) діяльності Позичальника, однак керівництво Банку та члени комітетів правління на зазначені факти не звернули належним чином уваги, наслідком чого стало здійснення АТ "ЕРДЕ БАНК" економічно необґрунтованої кредитної операції щодо ТОВ "Дитячий канал", без будь-якого забезпечення, виключною метою якого було здійснення перекредитування (погашення боргу за попередніми кредитними зобов`язаннями) та коригування балансу Банку (відсутність прострочених зобов`язань за активними операціями).

Станом на момент початку процедури ліквідації Банку (10.01.2013) заборгованість за кредитним договором становила 58 876 683,82 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2013 у справі №910/1866/13 задоволено позовні вимоги Банку та стягнуто з ТОВ "Дитячий канал" борг у розмірі 58 138 070,84 грн.

Ухвалою суду від 12.05.2014 у справі №908/733/14 про банкрутство позичальника затверджено реєстр вимог конкурсних кредиторів, зокрема вимоги АТ "ЕРДЕ БАНК" - 72 438 971,66 грн.

У ході ліквідаційної процедури АТ "ЕРДЕ БАНК" реалізовано даний актив (право вимоги за кредитом) за ціною лише 50 000,00 грн, що підтверджується Договором про відступлення права вимоги від 03.12.2014 №29 та Актом приймання-передачі від 12.12.2014, укладеними між Банком та ТОВ "Фінансова компанія "ПАРІЄ".

Таким чином, всупереч статутним положенням, Закону України "Про банки і банківську діяльність", приписів Національного банку України посадові особи органів управління АТ "ЕРДЕ БАНК" ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ), здійснили протиправну кредитну операцію шляхом видачі коштів ТОВ "Дитячий канал" без будь-якого забезпечення, що призвело до заподіяння відповідачами шкоди Банку в розмірі 72 388 971,66 грн.

12.10.2011 між АТ "ЕРДЕ БАНК" та ТОВ "ПВК "Будівельник" укладено Кредитний договір № 180/11-КЛ, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти на умовах, визначених цим договором та додатковими договорами/угодами до нього, що складають невід`ємну частину договору.

Протягом грудня 2011 року-січня 2012 року сторонами внесено ряд змін та доповнень до Кредитного договору №180/11-КЛ від 12.10.2011, зокрема: №1 від 29.12.2011, №2 від 04.01.2012, які є його невід`ємними частинами, в тому числі шляхом збільшення ліміту кредитування.

Згідно з п. 1.1.1 Кредитного договору кредит надається у формі з максимальним лімітом кредитування у сумі 47 033 000,00 грн, ставка за користування кредитом становить 17 % річних.

Даний кредит надавався без будь-якого забезпечення, що свідчить про відсутність будь-якого економічного сенсу у видачі зазначеного кредиту Позичальнику як недохідної операції, спрямованої виключно на виведення коштів з Банку.

Загальна сума виданих коштів за Кредитним договором 47 423 000,00 грн.

Рішення про видачу кредиту та внесення змін до Кредитного договору прийняті Кредитним комітетом від 11.10.2011, оформленого протоколом №728 (затверджено Головою Наглядової Ради та членом Наглядової Ради Банку), від 29.12.2011, оформленого протоколом №827 (затверджено Головою Наглядової Ради та членом Наглядової Ради Банку), від 04.01.2012, оформленого протоколом №04.01.2012/1/829 (затверджено Головою Наглядової Ради та членом Наглядової Ради Банку).

Посадовими особами ПАТ "ЕРДЕ БАНК", які приймали рішення про кредитування ТОВ "ПВК "БУДІВЕЛЬНИК", були ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 .

Відповідно до інформації з ЄДР щодо ТОВ "ПВК "БУДІВЕЛЬНИК":

- за адресою місцезнаходження Боржника, зареєстровано інших 254 суб`єкти господарювання;

- одним із засновників позичальника є інший великий боржник Банку ПАТ "Будмеханізація";

- згідно даних НКЦПФР, розміщених за посиланням https://smida.gov.ua/db/emitent/report/year/show/122577, річної регулярної інформації емітента ПАТ "БУДМЕХАНІЗАЦІЯ" за 2011-2012 роки, Голова та члени Наглядової ради, голова та члени Ревізійної комісії ( ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 ), основним місцем роботи зазначили ТОВ "ЮК Консалтинг Груп" (інший великий Позичальник ПАТ "ЕРДЕ БАНК") та ТОВ "Українська Бізнес Група" (входить в корпорацію "Українська Бізнес Група", засновником якої є ОСОБА_28 - власник істотної участі ПАТ "ЕРДЕ БАНК");

- кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "ПВК "Будівельник" є ОСОБА_29 , який одночасно є власником 99,9428 (мажоритарний) акцій ПАТ "Будмеханізація" (інший великий Позичальник Банку);

- згідно даних ЄДР за адресою ТОВ "Українська Бізнес Група" зареєстровано інших 2 суб`єкти господарювання: ТОВ "Укрбізнесгруп Гарантія" (бенефіціаром якого є ОСОБА_30 ) та Громадська організація "Всеукраїнська організація захисту прав споживачів фінансових послуг" (керівником якої є ОСОБА_1 );

- Позичальник є засновником у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів "Ініціатива".

Відповідно до фінансової звітності ТОВ "ПВК "Будівельник" за 2010 рік, сума зобов`язань по кредитам перед отриманням нового кредиту складає 77,6 млн. грн. Абсолютна ліквідність на дуже низькому рівні, що свідчить про неможливість здійснювати негайне погашена частини короткострокових зобов`язань; у підприємства поточна неплатоспроможність; на яку безпосередній вплив надає її ліквідність оборотних активів (можливість перетворити їх у грошову форму або використовувати для зменшення зобов`язань; у боржника надто великий обсяг залученого капіталу; фінансова стійкість підприємства вказує на здатність компанії проводити прогнозовану діяльність в довгостроковій перспективі на гранично низькому рівні.

Відповідно до виписок по рахунках ТОВ "ПВК "Будівельник", 12.10.2011 Банк перерахував Позичальнику 43 000 000,00 грн кредитних коштів з призначенням платежу "перерахування коштів зг. кред. договору №180/11-КЛ від 12.10.2011".

В цей же день грошові кошти в сумі 43 000 000,00 грн було перераховано Позичальником на рахунок ТОВ "Мерідіан Фінанс" №002 з призначенням платежу (оплата за вексель простий з іменним індосаментом дог. № 57/10-11Б від 12.10.2011). Цього ж дня, ТОВ "Меридіан Фінанс" перерахувало отримані 23 000 000,00 грн на свій позичковий рахунок в Банку №001 з призначенням платежу "часткове погашення кредиту зг. кредитного договору № 175/11КЛ від 30.09.2011. Без ПДВ".

Іншу частину, 20 000 000,00 грн, було перераховано на рахунок ТОВ "КУА АПФ "Ініціатива "ПЗНВІФ "Венчурний" з призначенням платежу оплата за акції прості іменні згідно договору № 57/1-1 ІД від 12.10.2011 року. Без ПДВ".

Далі, ТОВ "КУА АПФ "Ініціатива "ПЗНВІФ "Венчурний" перерахувало 20 000 000,00 грн на рахунок позичальника Банку ТОВ "Євромарт" № НОМЕР_3 з призначенням платежу "оплата за акції прості іменні згідно договору №57/12-1 ІД від 12.10.2011 року. Без ПДВ" (Інший великий Позичальник Банку).

Отримані кошти ТОВ "Євромарт" перерахувало на свій рахунок №001 з призначенням платежу "часткове погашення кредиту зг. кредитного договору № 29-КЛ від 22.06.2011. Без ПДВ".

Крім того, 29.12.2011 Банк перерахував Позичальнику додатково 2 400 000,00 грн кредитних коштів з призначенням платежу "перерахування коштів зг. кред. договору №180/11-КЛ від 12.10.2011". В цей же день грошові кошти в сумі 1 799 178,08 грн було перераховано Позичальником на рахунок ТОВ "Мерідіан Фінанс" №002 з призначенням платежу (оплата за вексель простий з іменним індосаментом дог. №57/10- 11Б від 12.10.2011). Решта коштів в сумі 600 821,92 грн було спрямовано позичальником на свій позичковий рахунок в якості "сплати відсотків за кредитним договором №180/11- КЛ від 12.10.2011 за листопад".

Після надходження зазначеної вище суми коштів на рахунок ТОВ "Мерідіан Фінанс", разом з іншими акумульованими коштами було здійснено подальший переказ коштів на рахунки фізичних осіб: №001, який належав ОСОБА_31 , № НОМЕР_4 , який належав ОСОБА_32 з подібними призначеннями платежів: "оплата за акції прості іменні згідно з договорів Без ПДВ". Після цього ОСОБА_33 та ОСОБА_34 отримали дані кошти готівкою, що підтверджується виписками по рахунках клієнта.

04.01.2012 Банк перерахував Позичальнику 2 023 000,00 грн кредитних коштів з призначенням платежу "перерахування коштів зг. кред. договору №180/11-КЛ від 12.10.2011". В цей же день грошові кошти в сумі 2 023 000,00 грн було перераховано Позичальником на рахунок № НОМЕР_5 , який належав ОСОБА_35 , з призначенням платежу "перерахування коштів зг. кред. договору №180/11-КЛ від 12Л 0.2011", що підтверджується випискою по рахунку клієнта (копія додається).

Позивач наголошує, що ТОВ "Мерідіан Фінанс" було фігурантом ряду кримінальних проваджень як суб`єкт підприємницької діяльності з ознаками фіктивності, що використовувалося в незаконній схемі мінімізації податкових зобов`язань та конвертації безготівкових грошових коштів у готівку в якості податкових ям, що підтверджується відповідними судовими рішеннями у кримінальних провадженнях №0000016, №0000020.

За доводами позивача, викладені обставини свідчать виключно про надмірну концентрацію кредитного ризику (напрями використання кредитних коштів, засновники компанії), однак керівництво Банку та члени комітетів правління на зазначені факти не звернули належним чином уваги, наслідком чого стало здійснення ПАТ "ЕРДЕ БАНК" економічно необґрунтованої кредитної операції щодо ТОВ "ПВК "Будівельник", без будь-якого забезпечення, виключною метою якого було здійснення перекредитування (погашення боргу за попередніми кредитними зобов`язаннями) та коригування балансу Банку (відсутність прострочених зобов`язань за активними операціями), а також виведення відповідних коштів з Банку.

Станом на момент початку процедури в ліквідації (10.01.2013), заборгованість за кредитним договором становила 46 868 620,26 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.11.2013 у справі №5011-35/18309-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2014 та постановою Вищого господарського суду України від 17.09.2013, задоволено позовні вимоги Банку повністю та стягнуто з ТОВ "ПВК "Будівельник" борг у розмірі 53 165 248,47 грн.

У ході ліквідаційної процедури ПАТ "ЕРДЕ БАНК" реалізовано право вимоги за кредитом) за ціною лише 100 000,00 грн, що підтверджується Договором про відступлення права вимоги від 03.12.2014 №33, укладеним між Банком та ТОВ "Фінансова компанія "ПАРІС".

Таким чином, позивач вказує, що всупереч статутним положенням, Закону України "Про банки і банківську діяльність", приписів Національного банку України посадові особи органів управління АТ "ЕРДЕ БАНК" ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , у ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ), здійснили протиправну кредитну операцію шляхом видачі коштів ТОВ "ПВК "Будівельник" без будь-якого забезпечення, що призвело до заподіяння Відповідачами шкоди Банку в розмірі 53 065 248,47 грн.

Позивач вказує, що протиправність дій та рішень керівництва та власника АТ "ЕРДЕ БАНК" та членів комітетів правління Банку призвели до погіршення його фінансового становища та подальшої неплатоспроможності, внаслідок чого Фонд гарантування, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів кредиторів, звернувся до суду з позовом до пов`язаних з АТ "ЕРДЕ БАНК" осіб про відшкодування заподіяної шкоди.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Частинами 1-2 ст. 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим (ст. 1190 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 3-4 ст. 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Відповідно до ст. 63 Закону України "Про акціонерні товариства" №514-VI від 17.09.2008 (що діяв на момент спірних правовідносин) посадові особи органів акціонерного товариства повинні діяти в інтересах товариства, дотримуватися вимог законодавства, положень статуту та інших документів товариства. Посадові особи органів акціонерного товариства несуть відповідальність перед товариством за збитки, завдані товариству своїми діями (бездіяльністю), згідно із законом. У разі якщо відповідальність згідно із цією статтею несуть кілька осіб, їх відповідальність перед товариством є солідарною.

Таким чином, наведеними положеннями законодавства закріплено обов`язки органів юридичної особи (посадових осіб) (фідуціарні обов`язки) діяти в інтересах юридичної особи, діяти добросовісно, діяти розумно та не перевищувати своїх повноважень, а також відповідальність за їх порушення.

Право Фонду звернутися до суду від власного імені в інтересах вкладників та інших колишніх кредиторів банку з позовом про стягнення шкоди з пов`язаних осіб банку прямо передбачено нормами чинного законодавства.

Відповідно до приписів ч.1 ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (у редакції, яка діяла як на момент припинення банку, так і на момент звернення Фонду з позовом) вимоги до банку, незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними, що не позбавляє Фонд або уповноважену особу Фонду права звертатися з вимогами до пов`язаної з банком особи у порядку, визначеному ч.5 цієї статті.

Законом №1588-IX ст. 53 ГПК доповнено частиною 6 згідно з якою Фонд, звертаючись з позовом про відшкодування шкоди (збитків) у порядку ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", діє від імені та в інтересах неплатоспроможного банку або банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених ч.2 ст.77 Закону "Про банки і банківську діяльність", а у разі припинення неплатоспроможного банку або банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених ч.2 ст.77 Закону "Про банки і банківську діяльність", як юридичної особи - в інтересах кредиторів, вимоги яких залишилися незадоволеними після завершення ліквідації банку.

Отже, у процесуальному законодавстві, чинному на дату звернення з позовом, чітко розмежовано два види позовів Фонду про відшкодування шкоди (збитків), які подаються у порядку ст. 52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб":

- позов який подається від імені та в інтересах неплатоспроможного банку;

- позов від власного імені в інтересах кредиторів припиненого неплатоспроможного банку, вимоги яких залишилися незадоволеними після завершення ліквідації банку.

Умовами звернення Фонду з другим видом позову є: (1) завершення ліквідаційної процедури неплатоспроможного банку або банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених ч.2 ст.77 Закону "Про банки і банківську діяльність"; (2) залишення кредиторських вимог без задоволення (їх погашення внаслідок недостатності майна); (3) припинення банку як юридичної особи.

Подібні висновки Верховного Суду викладено, зокрема, у постанові від 12.07.2022 у справі №910/18526/21.

При цьому Фонд та інші колишні кредитори банку можуть вважатися такими, що зазнали шкоди (втратили вклади чи право вимоги до банку) тільки після припинення банку як юридичної особи; тільки після завершення ліквідаційної процедури (продажу активів) та припинення банку можна визначити точний розмір шкоди, завданої Фонду та іншим колишнім кредиторам банку.

Відповідно до ст. 1 Закону "Про банки і банківську діяльність" банківська діяльність - залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб.

Банк є фінансовою установою, яка на підставі банківської ліцензії має право використовувати залучені кошти. Така діяльність підпадає під спеціальне регулювання, передбачене Законом "Про фінансові послуги та ринок фінансових послуг" (який діяв у 2011-2014 роках), Законом "Про банки і банківську діяльність", Законом "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" яке встановлює цілу низку обмежень у діяльності Банку для запобігання надмірним ризикам, забезпечення стабільної роботи банку, забезпечення захисту законних інтересів вкладників і клієнтів банку.

Тобто, особливістю банківської діяльності є те, що банк переважно працює на "чужих", тобто залучених фінансових активах, не набуваючи право власності на них. Відтак банк не може піддавати надмірному ризику залучені кошти, тобто кошти вкладників та інших кредиторів, на відміну від звичайної юридичної особи, суб`єкта підприємницької діяльності, яка має право без обмежень ризикувати власними коштами.

За змістом Закону "Про банки і банківську діяльність" (в редакції що діяла на момент вчинення протиправних дій), зокрема з урахуванням статей 36, 44 цього Закону, банкам забороняється здійснювати ризикову діяльність, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (в редакції, чинній на момент вчинення збиткових операцій) істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи.

Контролером є фізична або юридична особа, щодо якої не існує контролерів - фізичних осіб та яка має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління або діяльність юридичної особи шляхом прямого та/або опосередкованого володіння самостійно або спільно з іншими особами часткою в юридичній особі, що відповідає еквіваленту 50 чи більше відсотків статутного капіталу та/або голосів юридичної особи, або незалежно від формального володіння здійснювати такий вплив на основі угоди чи будь- яким іншим чином.

Відповідно до п. 1.3. Глави І Розділу VI Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 28 серпня 2001 р. № 368 (в редакції, чинній на момент вчинення збиткових операцій), до управлінського персоналу банку належать: голова, його заступники та члени правління (ради директорів) банку; голова, його заступники та члени спостережної (наглядової) ради банку; головний бухгалтер банку, його заступники; керівники відокремлених підрозділів банку; керівники та члени комітетів правління банку (які створені з метою управління ризиками, зокрема кредитний комітет, комітет з питань управління активами та пасивами, тарифний комітет); керівник служби внутрішнього аудиту банку.

Частиною 1 ст. 37 Закону України про банки (в редакції, чинній на момент вчинення збиткових операцій) передбачено, що органами управління банку є загальні збори учасників, спостережна рада, правління (рада директорів) банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (в редакції, чинній на момент вчинення збиткових операцій), спостережна рада банку здійснює такі функції: контролює діяльність правління (ради директорів) банку.

Повноваження і порядок роботи спостережної ради банку визначаються статутом банку чи положенням про раду банку, що затверджуються загальними зборами учасників банку.

Статтею 40 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (в редакції, чинній на момент вчинення збиткових операцій) Правління (рада директорів) банку є виконавчим органом банку, здійснює управління поточною діяльністю банку, формування фондів, необхідних для статутної діяльності банку, та несе відповідальність за ефективність його роботи згідно з принципами та порядком, встановленими статутом банку, рішеннями загальних зборів учасників і спостережної ради банку. У межах своєї компетенції правління (рада директорів) діє від імені банку, підзвітне загальним зборам учасників та спостережній раді банку. Правління (рада директорів) банку діє на підставі положення, що затверджується загальними зборами учасників чи спостережною радою банку. Голова правління (ради директорів) банку керує роботою виконавчого органу та має право представляти банк без доручення.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (в редакції, чинній на момент вчинення збиткових операцій), керівниками банку є: голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління банку, головний бухгалтер, його заступники, керівники відокремлених підрозділів банку.

Правління (рада директорів) банку діє на підставі положення, що затверджується загальними зборами учасників чи спостережною радою банку.

Згідно ч. 18 ст. 42 Закону України "Про банки і банківську діяльність" керівники банку зобов`язані діяти в інтересах банку, дотримуватися вимог законодавства, положень статуту та інших документів банку.

Згідно ч. 19 ст. 42 Закону України "Про банки і банківську діяльність" керівники банку несуть відповідальність перед банком за збитки, завдані банку їхніми діями (бездіяльністю), згідно із законом. Якщо відповідальність згідно з цією статтею несуть кілька осіб, їх відповідальність перед банком є солідарною.

Згідно ст. 43 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (в редакції, чинній на момент вчинення збиткових операцій), при виконанні своїх обов`язків відповідно до вимог цього Закону керівники банку зобов`язані діяти на користь банку та клієнтів і зобов`язані ставити інтереси банку вище власних. Зокрема, керівники банку зобов`язані: 1) ставитися з відповідальністю до виконання своїх службових обов`язків; 2) приймати рішення в межах наданих повноважень; 3) не використовувати службове становище у власних інтересах; 4) забезпечити збереження та передачу майна та документів банку при звільненні керівників з посади.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 44 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (в редакції, чинній на момент вчинення збиткових операцій), банк зобов`язаний з урахуванням специфіки його роботи створити адекватну систему управління ризиками, яка має забезпечувати на постійній основі виявлення, вимірювання, контроль і моніторинг усіх видів ризиків за всіма напрямами діяльності банку на всіх організаційних рівнях та бути адекватною ризикам, що приймаються банком. Для забезпечення додаткових заходів з метою управління ризиками банки створюють постійно діючі комітети, зокрема: кредитний комітет.

З п. 1.3. Глави І Розділу VI Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 28 серпня 2001 р. № 368, (у редакції від 20.06.2012 р.) випливає, що голова та члени кредитного комітету Банку є членами комітету Правління Банку та відносяться до пов`язаних осіб в розумінні Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Отже, відповідальність пов`язаних з неплатоспроможним банком осіб за заподіяння збитків його кредиторам та самому банку має дуалістичний характер: з однієї сторони відповідальність пов`язаних осіб банку визначається як відповідальність перед самим банком, а з іншої сторони - як відповідальність перед вкладниками та іншими кредиторами банку. Відповідно до специфіки банківської діяльності банк оперує не тільки власними коштами, а і значним обсягом коштів, залучених від своїх клієнтів. Тому заподіяні пов`язаними особами банку збитки розглядаються не тільки як збитки банку, а і як шкода, завдана вкладникам цього банку (після припинення банку як юридичної особи).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (редакція цієї статті лишалася незмінною з 2011 року і до дати звернення Фонду до суду з позовом).

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (в редакції на момент вчинення збиткових операцій) керівниками банку є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління (ради директорів), головний бухгалтер, його заступник, керівники відокремлених підрозділів банку.

Частиною 1 ст. 37 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (в редакції, чинній на момент вчинення збиткових операцій) передбачено, що органами управління банку є загальні збори учасників, спостережна рада, правління (рада директорів) банку.

Судом встановлено, що відповідачі на момент вчинення збиткових операцій були посадовими особами Банку, зокрема:

1. ОСОБА_1 Голова Наглядової Ради, власник істотної участі Банку;

2. ОСОБА_2 член ОСОБА_36 ;

3. ОСОБА_3 Голова Правління, Голова Кредитного Комітету;

4. ОСОБА_5 Головний бухгалтер, член Кредитного комітету;

5. ОСОБА_6 Заступник Голови Правління;

6. ОСОБА_7 - Заступник Голови Правління;

7. ОСОБА_8 Начальник Департаменту безпеки;

8. ОСОБА_15 Начальник Управління ризик-менеджменту;

9. ОСОБА_9 Начальник Управління кредитування;

10. ОСОБА_10 Начальник Управління кредитування;

11 ОСОБА_11 Заступник Голови Правління.

Відповідач-1 проти задоволення позову заперечує та зазначає, що доля володіння ОСОБА_1 самостійно та спільно з іншими особами в статутному капіталі ПАТ "Ерде Банк" складала 21,8106 %, тож він не мав вирішального впливу на управління або діяльність ПАТ "Ерде Банк". Позивачем не доведено, що ОСОБА_1 мав можливість значного впливу на управління чи діяльність ПАТ "Ерде Банк" в інший спосіб, ніж формальне володіння частки в статутному капіталі та виконання повноважень Голови Наглядової ради. Пунктом 11.1 ст. 11 Статуту ПАТ "Ерде Банк" було визначено, що Наглядова рада Банку є органом, що здійснює захист прав Акціонерів, і в межах своєї компетенції контролює та регулює діяльність Правління. Пунктом 12.1 ст. 12 Статуту ПАТ "Ерде Банк" було визначено, що Правління є виконавчим органом Банку, який очолює Голова Правління. Правління здійснює управління поточною діяльністю Банку. До компетенції Правління належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю Банку, крім питань, що визначені законодавством, цим Статутом або рішенням Загальних зборів віднесені до виключної компетенції Загальних зборів та Наглядової ради. Наглядова рада ПАТ "Ерде Банк" не здійснювала оперативне управління діяльністю Банку, а тому ОСОБА_1 , як Голова Наглядової ради, не був наділений повноваженнями щодо оперативного управління Банком та не здійснював таке управління.

Відповідач-1 також заперечує твердження позивача про те, що ОСОБА_1 , як бенефіціар АТ "Ерде Банк" та особа, що мала вирішальний вплив на діяльність Банку та його керівництво, організовував ухвалення рішення про кредитування позичальників, які з ним пов`язані та які були підконтрольними йому підприємствами з метою виведення таких коштів напередодні визнання банку неплатоспроможним. Відповідач-1 зазначає, що позивачем не надано жодного доказу, який би вказував на те, що ОСОБА_1 як Голова Наглядової ради був зобов`язаний затверджувати рішення Кредитного комітету Банку чи організовував ухвалення рішень про ухвалення кредитування позичальників, а висновок про те, що роль ОСОБА_1 як Голови Наглядової ради та власника істотної участі в Банку під час прийняття та погодження рішень щодо вчинення кредитних операцій була вирішальною суперечить нормам діючого законодавства та наявним обставинам справи.

Відповідач-5, заперечує проти позову з підстав відсутності у позивача прав на звернення до суду з даним позовом, позивач не є правонаступником Банку, жодні його права відповідачем не порушені.

Крім того, відповідачі зазначають, що на час прийняття відповідних рішень щодо вказаних угод діяла редакція ст. 58 ЗУ "Про банки і банківську діяльність", за якою власники істотної участі, керівники банку (крім керівників відокремлених структурних підрозділів банку) за фіктивне банкрутство, доведення до банкрутства або приховування стійкої фінансової неспроможності банку несуть відповідальність згідно із законами України". У період з 04.01.2011 по 02.10.2012 Законом України "Про банки та банківську діяльність" не було передбачено майнова відповідальність власників істотної участі та керівників банку за зобов`язаннями банку в разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних.

Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" набув чинності 22.09.2012, тобто, вже після прийняття пов`язаними особами відповідних рішень. Таким чином, майнову відповідальність керівників банку у випадку, якщо дії чи бездіяльність останніх призвели до понесення банком збитків та/або завдання шкоди інтересам вкладників та інших кредиторів банку, було встановлено лише з 22.09.2012.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

Верховний Суд у подібних правовідносинах, зокрема, у постановах від 21.07.2021 у справі № 910/12930/18, від 25.07.2022 у справі № 922/2860/18, від 07.09.2022 у справі 904/3867/21, від 27.09.2022 у справі № 904/3864/21, від 25.07.2023 у справі № 910/13325/21, неодноразово звертав увагу на те, що предметом доказування у справах за позовами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до пов`язаних з банком осіб про відшкодування шкоди є:

1) персональний склад органів управління банку на момент ухвалення рішень про вчинення сумнівних правочинів; дати обрання/призначення та звільнення з посади кожного з відповідачів; належність відповідачів до керівників банку; наявність у відповідачів статусу посадової особи акціонерного товариства, пов`язаної з банком особи;

2) факт ухвалення рішення органом управління банку про вчинення сумнівного правочину, персональний склад органу на момент ухвалення такого рішення, результати голосування кожного члена (за, проти, утримався); інші фактичні обставини ухвалення такого рішення на підставі яких документів (наданих контрагентом та внутрішніх документів банку) ухвалювалося рішення, чи була дотримана внутрішня процедура банку щодо погодження таких рішень, хід обговорення;

3) факт вчинення банком сумнівного правочину (укладення договору);

4) факт виконання банком сумнівного правочину (перерахування/отримання коштів, передання/отримання майна чи майнових прав);

5) факти протиправної поведінки відповідачів (недотримання законодавства про банківську діяльність, нормативів діяльності банку, індивідуальних приписів НБУ, обставини, що підтверджують невиваженість інвестиційної політики та ризикованість кредитної політики банку, відсутність в банку ефективної системи запобігання ризикам, порушення відповідачами фідуціарних обов`язків, дії відповідачів усупереч інтересам банку тощо);

6) збитки банку від конкретного правочину (балансова вартість активу на дату початку виведення банку з ринку, розмір грошових коштів, фактично стягнутих за рішенням суду та включених до ліквідаційної маси, оціночна вартість активу, визначена незалежним оцінювачем у процедурі ліквідації, вартість продажу такого активу в процесі ліквідації банку) та їх причини;

7) розмір недостатності майна банку для розрахунків з кредиторами (як мінімальний розмір збитків банку та шкоди, завданої кредиторам банку невиваженою інвестиційною політикою, ризикованою кредитною діяльністю, бездіяльністю відповідачів, що призвело до неплатоспроможності та ліквідації банку.

Відповідно до ч. 18, 19 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що керівники банку зобов`язані діяти в інтересах банку, дотримуватися вимог законодавства, положень статуту та інших документів банку. Керівники банку несуть відповідальність перед банком за збитки, завдані банку їхніми діями (бездіяльністю), згідно із законом. Якщо відповідальність згідно з цією статтею несуть кілька осіб, їх відповідальність перед банком є солідарною.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25.05.2021 у справі №910/11027/18 при вирішенні питання про притягнення до відповідальності посадових осіб банку зазначила, що суд також має встановити, чи дотримались такі посадові особи своїх фідуціарних обов`язків, а саме: чи діяли вони добросовісно, розумно та чи не перевищували своїх повноважень.

Визначення терміну "фідуціарний обов`язок" міститься у Методичних рекомендаціях щодо вдосконалення корпоративного управління в банках України, схвалені постановою Правління Національного банку України № 98 від 28 березня 2007 року, що були чинними у спірний період.

Відповідно до пункту 1.12. Глави 1 Розділу І цих Методичних рекомендацій фідуціарний обов`язок - обов`язок діяти якнайкраще в інтересах іншої особи. Керівник банку (фідуціар) зобов`язаний діяти з урахуванням інтересів банку (тобто всіх його акціонерів та клієнтів), а не з особистих (приватних) інтересів. Від фідуціара завжди вимагається діяти добросовісно та безпристрасно. Фідуціар повинен бути чесним і не повинен вести справи в такий спосіб, що надає йому необумовлені вигоди або завдає шкоди інтересам клієнтів або акціонерів.

Верховний Суд у постанові від 21.07.2021 у справі № 910/12930/18 вказав,що акти рекомендаційного характеру можуть бути застосовані судами при оцінці дій/бездіяльності відповідачів. Щодо регулювання діяльності банків такими документами є не тільки зазначені Методичні рекомендації, але й Принципи корпоративного управління Організації економічного співробітництва та розвитку (далі ОЕСР), ухвалені на засіданні Ради ОЕСР у 1999 році.

Зазначені Методичні рекомендації дійсно носять рекомендаційний характер, але разом з тим закріплюють певний стандарт належної поведінки керівників банку, який характеризується підвищеними вимогами до добросовісності та розумності, виваженості дій та прийняття рішень при веденні господарської діяльності, з урахуванням інтересів юридичної особи, яку він представляє.

За ст. 92 Цивільного кодексу України особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно. З огляду на положення наведеної правової норми та довірчий характер відносин між господарським товариством та його посадовою особою (зокрема, директором чи генеральним директором) протиправна поведінка посадової особи може виражатись не лише в невиконанні нею обов`язків, прямо встановлених установчими документами товариства, чи перевищенні повноважень при вчиненні певних дій від імені товариства, а й у неналежному та недобросовісному виконанні таких дій без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм розсудом, прийнятті очевидно необачних чи марнотратних рішень.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду щодо застосування статті 92 Цивільного кодексу України викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 911/2129/17, від 25 травня 2021 року у справі № 910/11027/18, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №910/21493/17, від 21 липня 2021 року у справі № 910/12930/18.

Наведене відповідає міжнародним Принципам корпоративного управління Організації економічного співробітництва та розвитку, які закріплюють такі основні фідуціарні обов`язки директорів підприємства, як обов`язок дбайливого ставлення (діяти добросовісно на користь розвитку підприємства, приділяючи достатньо часу, зусиль і професійних навичок управлінню ним) та обов`язок лояльності (уникати конфлікту інтересів і діяти під час ухвалення рішень щодо діяльності підприємства лише в інтересах останнього).

Головною метою фідуціарних обов`язків є необхідність забезпечення економічного розвитку підприємства, а відповідно недотримання таких базових обов`язків може призвести до завдання шкоди підприємству і зобов`язання її відшкодувати.

Отже, при застосуванні ст. 92 Цивільного кодексу України потрібно оцінювати не лише формальну сторону питання - дотримання посадовою особою всіх положень законодавства, статуту, рішень загальних зборів учасників / акціонерів тощо. Адже навіть коли посадова особа формально виконала всі вимоги законодавства та установчих документів товариства, її дії (бездіяльність) можуть не бути добросовісними, розумними та вчиненими в інтересах товариства.

Вирішуючи питання відповідальності посадової особи перед юридичною особою, суд виходить з презумпції, що така посадова особа діяла в найкращих інтересах товариства; її рішення були незалежними та обґрунтованими; її фідуціарні обов`язки були виконані належним чином.

Водночас спростування позивачем відповідної презумпції за одним з критеріїв свідчить про неналежне виконання своїх фідуціарних обов`язків відповідачами. У цьому разі вже відповідач зобов`язаний довести, що він діяв в інтересах товариства.

Судом встановлено, що рішення про видачу кредитів ТОВ "ПВК "БУДІВЕЛЬНИК" приймали ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 ; ТОВ "Дитячий канал" - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Щодо заперечень відповідачів, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 на час здійснення спірних операцій був головою Наглядової Ради та власником істотної участі Банку, ОСОБА_6 Заступником Голови Правління. При цьому рішення кредитного комітету щодо кредитування ТОВ "ПВК "БУДІВЕЛЬНИК" та ТОВ "Дитячий канал" оформлені відповідними протоколами, затверджувались головою та членами ОСОБА_36 .

Відтак суд відхиляє як безпідставні та необґрунтовані твердження відповідачів та зазначає, що затвердження цими особами рішень кредитного комітету щодо здійснення збиткових операцій з кредитування означених осіб беззаперечно свідчить про виконання ними функцій керівників Банку. При цьому члени кредитного комітету, Правління, наглядової ради Банку, зобов`язані діяти добросовісно та в інтересах банку, і несуть відповідальність за ефективність роботи банківської установи, зокрема, за прийняті ними рішення, що призвели до завдання майнової шкоди акціонерам Банку.

Позивачем належним чином доведено, що операції з кредитування ТОВ "ПВК "БУДІВЕЛЬНИК" та ТОВ "Дитячий канал" були надмірно ризикованими, здійсненими з неналежною оцінкою кредитного ризику, без будь-якого забезпечення за кредитними угодами, пов`язані з надмірним концентраційним ризиком щодо одного контрагента, укладені за рішеннями посадових осіб органів управління ПАТ "Ерде Банк" (члени правління, кредитного комітету та наглядової ради) всупереч статутним положенням, Закону України "Про банки і банківську діяльність" та приписів Національного банку України.

Так, наведені вище операції призвели до непогашення існуючої заборгованості позичальників перед Банком та заподіяння шкоди Банку в розмірі 125 454 220,13 грн.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що наведені обставини свідчать про економічно необґрунтовані ризиковані (без будь-якого забезпечення) кредитні операції, що призвели до концентрації кредитного ризику (напрями використання кредитних коштів, пов`язані позичальники між собою), однак керівництво Банку та члени комітетів правління на зазначені факти жодним чином не відреагували, наслідком чого стало здійснення АТ "ЕРДЕ БАНК" операцій на користь Позичальника, без жодного забезпечення, в інтересах власника істотної участі Банку - ОСОБА_1 , виключною метою якого було здійснення перекредитування (погашення боргу за попередніми кредитними зобов`язаннями) та виведення коштів з Банку у власних інтересах, а також коригування балансу Банку (відсутність прострочених зобов`язань за активними операціями).

Таким чином, позивачем доведено, що відповідачі, всупереч статутним положенням, Закону України "Про банки і банківську діяльність", приписам Національного банку України, здійснили протиправні кредитні операції шляхом видачі кредитних коштів ТОВ "ПВК "БУДІВЕЛЬНИК" та ТОВ "Дитячий канал".

При цьому ст. 92, 1166 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 89 Господарського кодексу України, ст. 63 Закону України "Про акціонерні товариства", ст. 37, 39, 40, 42, 43, 44 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ч. 5 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (у відповідних редакціях цих законів, чинних протягом спірного періоду), презюмують солідарну відповідальність органів юридичної особи за шкоду, заподіяну юридичній особі порушенням обов`язків щодо її представництва. Неправомірність їх поведінки може полягати як у вчиненні певних дій, так і в їх не вчиненні, тобто бездіяльності.

Судом встановлено, що неплатоспроможність Банку, в даному випадку, частково є наслідком як активних дій учасників органів управління банку (ухвалення рішень, підписання договорів, тощо), так і пасивної їх бездіяльності.

Суд звертає увагу на те, що відповідачами не надано до матеріалів справи доказів вчинення ними жодних дій з метою перешкоджання видачі ризикованих кредитів, повідомлення відповідних контролюючих органів, зокрема, Національного Банку України, тож така бездіяльність також свідчить про схвалення видачі (а в подальшому безповоротного виведення) коштів за спірними договорами.

Таким чином, оцінивши надані учасниками справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд встановив наявність у діях відповідачів усіх елементів складу цивільного правопорушення із завдання Банку збитків на загальну суму 124 106 850,76 грн.

Щодо клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності, судом встановлено наступне.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Приписами статті 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Важливим у застосуванні норм інституту позовної давності є правильне визначення моменту початку перебігу позовної давності. За загальним правилом, встановленим у частині першій статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У постанові від 25.05.2021 у справі №910/11027/18 Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки щодо визначення позовної давності (аналогічні містяться також у постановах Верховного Суду від 07.10.2021 у справі №910/12803/18 (п.5.9), від 08.02.2022 у справі №910/15260/18 (п.85)):

"8.3.Важливим у застосуванні норм інституту позовної давності є правильне визначення моменту початку перебігу позовної давності. За загальним правилом, встановленим у частині першій статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

8.4. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що якщо особі завдано шкоди, то вона може вважатися такою, що довідалася або могла довідатися про порушення свого права не з того дня, коли їй стало відомо про вчинення дій, якими може бути завдано шкоди, а з дня, коли вона має змогу оцінити розмір такої шкоди.

8.5.Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачає процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банку.

8.6.Положеннями статті 49 наведеного Закону визначено заходи з підготовки задоволення вимог кредиторів.

8.7.Так, за положеннями статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у редакції, чинній станом на момент віднесення ПАТ "АБ "Укоопспілка" до категорії неплатоспроможних, уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

8.8.Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх непідтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та у разі потреби заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

8.9. Як зазначено вище, якщо банку заподіяно шкоди шляхом недотримання вимог законодавства, невжиття своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності банку тощо, що призвело до зниження чистих активів банку, порушення нормативів, зокрема ліквідності та втрати банком стану платоспроможності, то розмір шкоди, завданої банку, оцінюється розміром недостатності майна банку для задоволення вимог усіх кредиторів, якщо не доведений більший розмір шкоди. Для такої оцінки необхідно встановити розмір акцептованих вимог кредиторів та оцінити ліквідаційну масу банку. Отже, лише після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси банку можна встановити розмір вимог кредиторів, що не покривається наявними активами банку, тобто конкретний розмір завданої банку шкоди.

8.10.Відповідно до статті 48 Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд, здійснюючи ліквідацію банку та реалізуючи надані йому повноваження, серед іншого, формує ліквідаційну масу, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього). Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду, як це встановлено у частині третій статті 49 цього Закону.

8.11.Установлений статтею 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" порядок формування ліквідаційної маси банку передбачає, серед іншого, що: майно банку, яке включається до ліквідаційної маси, підлягає оцінці Фондом у порядку, встановленому Фондом (частина третя цієї статті); результати інвентаризації та формування ліквідаційної маси відображаються в акті, який підлягає затвердженню виконавчою дирекцією Фонду (частина четверта цієї статті).

8.12.Отже, розмір недостатності майна банку для задоволення вимог всіх кредиторів має бути виявлений Фондом на підставі затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів та акта формування ліквідаційної маси банку шляхом відповідних розрахунків. Тому Велика Палата Верховного Суду відхиляє довід про те, що висновок щодо недостатності майна банку можна зробити тільки після завершення продажу всіх його активів (майна).

8.13. Відповідно, у таких випадках перебіг позовної давності розпочинається з дня затвердження останнього з двох зазначених вище документів".

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що якщо банку завдано шкоди окремими діями певної особи, наприклад, шляхом знищення чи пошкодження речі, відчуженням майна банку безоплатно або за заниженими цінами та в інших подібних випадках, то розмір шкоди визначається залежно від безпосередніх наслідків таких дій шляхом оцінки вартості втраченої речі чи зниження її вартості внаслідок пошкодження, вартості безоплатно відчуженого майна, різниці між ринковою ціною та ціною відчуження тощо (п.7.60).

Якщо ж банку заподіяно шкоди не шляхом вчинення окремо визначених дій (бездіяльності), які мали наслідком знищення або пошкодження конкретної речі, втрату конкретних доходів чи подібні наслідки, а шляхом недотримання вимог законодавства, невжиття своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності банку тощо, що призвело до зниження чистих активів банку, порушення нормативів, зокрема ліквідності та втрати банком стану платоспроможності, то розмір шкоди, завданої банку, оцінюється розміром недостатності майна банку для задоволення вимог усіх кредиторів, якщо не доведений більший розмір шкоди. Тобто у цьому разі розмір недостатності майна банку для задоволення вимог усіх кредиторів є мінімальною оцінкою шкоди, завданої банку (п.7.61).

У постанові від 04.06.2024 у справі №916/3724/21 Корпоративна палата навела правові висновки щодо питання визначення моменту, з якого починається перебіг позовної давності у спорах за позовами Фонду про стягнення шкоди в порядку ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", поданими після припинення банку.

Корпоративна палата у вказаній постанові зазначила, що перебіг позовної давності розпочинається з дня затвердження останнього з двох документів, а саме реєстру акцептованих вимог кредиторів або акта формування ліквідаційної маси банку шляхом відповідних розрахунків.

Тобто Корпоративна палата визначила, з якого моменту в цьому випадку починає відраховуватися позовна давність, а саме - з моменту коли Фонду стало відомо, що розмір вимог кредиторів не покривається наявними активами банку, що передбачає затвердження одного з двох вищезазначених документів.

Враховуючи, що відповідно до ст. 29 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд та вкладники банку набувають статусу кредитора банку на день початку процедури виведення Фондом неплатоспроможного банку з ринку, Корпоративна палата вказала, що розмір шкоди (збитків), завданий кредиторам банку (зокрема і Фонду) визначається на підставі затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів та акта формування ліквідаційної маси банку, а відтак, Фонд та інші кредитори банку мають змогу оцінити розмір заподіяної їм шкоди (збитків) внаслідок неправомірних дій пов`язаних із банком осіб саме з моменту затвердження останнього з двох зазначених вище документів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що висновки, які містяться в рішеннях судової палати, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати - над висновками палати ми колегії суддів, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів.

Відтак, у разі наявності суперечностей між висновками колегії суддів та висновками Корпоративної палати, перевагу мають саме останні висновки Корпоративної палати.

Зазначене узгоджується з мотивами, викладеними в ухвалі від 11.04.2025, якою Корпоративна палата повернула справу №910/18526/21 колегії суддів для подальшого розгляду.

Судом встановлено, що реєстр акцептованих вимог кредиторів АТ "ЕРДЕ БАНК" було затверджено рішенням виконавчої дирекції Фонду № 051/13 від 25.04.2013, тоді як акт формування ліквідаційної маси АТ "ЕРДЕ БАНК" Фондом було затверджено 18.07.2013.

Тобто, саме з 18.07.2013 (з дати затвердження акту формування ліквідаційної маси банку, як останнього з двох зазначених документів, а не з дати внесення змін до Реєстру акцептованих вимог кредиторів) Фонд був обізнаний про те, що задоволення всіх зобов`язань банку неможливе і шкоду вже завдано.

Отже, строк позовної давності для заявлення позовних вимог до відповідачів тривав до 19.07.2016.

Натомість, з даним позовом Фонд гарантування вкладів звернувся до суду лише 09.12.2020, тобто, після спливу строку позовної давності більше, ніж на 4 роки.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.

При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин, що випливає із загального правила, встановленого статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Водночас, позивачем не зазначено таких підстав, що зумовили неможливістю подання позовної заяви в межах строку позовної давності, у зв`язку з причинами, які є поважними, та такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Посилання позивача на те, що строк позовної давності пропущений через невизначеність у судовій практиці, до якої юрисдикції належить вирішення даного спору, свого обґрунтування не знайшло, оскільки пропуск строку на понад 4 роки є значним і безпідставним.

У пункті 139 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок, що "у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності".

Тобто, при солідарному обов`язку будь-який із відповідачів може заявити про застосування позовної давності.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду № 521/19151/14-ц від 26.06.2019.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 258 ЦК України та те що, позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні з даним позовом до суду, вимоги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про солідарне стягнення з відповідачів 125 454 220,13 грн майнової шкоди не підлягають задоволенню судом.

З огляду на встановлені вище обставини суд дійшов висновку відмову в задоволенні позову.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27.09.2001).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складено 19.12.2025.

Суддя Т.М. Ващенко