ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/1023/25

Господарський суд Рівненської області у складі судді Н.Церковної за участю секретаря судового засідання І.Шилан, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" до Комунального Рівненського шляхово-експлуатаційного управління автомобільних доріг про стягнення 251 142,83 грн

за участю представників сторін:

від відповідача -Кулик В.А.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія «Євроінс Україна» звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Комунального Рівненського шляхово-експлуатаційного управління автомобільних доріг в якій просить відшкодувати шкоду в порядку суброгації в розмірі 251 142,83 грн.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 20.12.2021 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Євроінс Україна» та ТзОВ "ГОЛД С" було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 1000237. Предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «BMW», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». 17.12.2022 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «BMW», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » здійснив зіткнення з транспортним засобом «SKODA», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » у зв`язку з тим, що дорожнє покриття було всипане снігом та проїжджу частину не було оброблено протиожеледними матеріалами, на якій утворилися зимова слизькість (ожеледиця). Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернулися власники пошкодженого нерухомого майна. На підставі даних заяв та наданих потерпілими сторонами документів було складено страхові акти. На підставі страхового акту ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 251 142,83 грн. Відповідно до Постанови суду, ОСОБА_1 було звільнено від адміністративної відповідальності за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та визначено відповідальну особу, а саме начальника відділу експлуатації доріг Комунального Рівненського Шляхово- Експлуатаційного Управління Автомобільних Доріг.

26 листопада 2025 року через відділ канцелярії та документообігу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що Комунальне Рівненське шляхово - експлуатаційне управління автомобільних доріг повністю не визнає пред`явлені позовні вимоги, вважає їх безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Для покладення відповідальності на відповідача, між заподіянням шкоди та діями відповідача має бути встановлено прямий причинно-наслідковий зв`язок. Матеріали справи не містять рішення суду, яким встановлено вину начальника відділу експлуатації доріг Комунального Рівненського шляхово-експлуатаційного управління автомобільних доріг у спричиненні ДТП, яке є предметом даного розгляду.

Прийняті у справі судові рішення та інші процесуальні дії.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 03 листопада 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи на 02 грудня 2025 року. Крім того, позивачем заявлено клопотання про витребування у Рівненського міського суду Рівненської області оригіналу справи про адміністративне правопорушення по справі № 569/19439/22 у зв`язку з наявністю в ній оригіналу акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі в м. Рівне по вул. Поліщука, буд. 12.

При вирішенні питання про витребування доказів суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу.

Згідно з частинами 2-4 ст. 81 ГПК України у клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання. У клопотанні про витребування судом групи однотипних документів як доказів додатково зазначаються ознаки, що дозволяють ідентифікувати відповідну групу документів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Однак клопотання представника позивача про витребування доказів не містить відомостей про заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати. Поряд з цим, суд звертає увагу заявника вказаного клопотання, що у постанові Рівненського міського суду № 569/19439/22 від 24.02.2023 року викладено в повній мірі обставини справи та описано нормативно - правові акти на підставі яких прийнято згадану постанову.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів, прийнявши до уваги викладені в ньому доводи по суті справи.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 02 грудня 2025 року відкладено розгляд справи на 17 грудня 2025 року.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

20.12.2021 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Євроінс Україна» (Страховик) та ТзОВ "ГОЛДС" (Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Класичне» № -1000237, відповідно до якого було застраховано автомобіль «BMW 740», реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».

Відповідно до п. 6.2 Договору страхування страховими випадками є пошкодження, знищення або втрата ТЗ/ДО внаслідок ДТП, Стихійних явищ, Пожежі та вибуху, ПДТО, ІВП, Викрадення ТЗ.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, згідно якої визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

19 грудня 2022 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було отримано заяву-повідомлення страхувальника ТОВ «Голдс» № 81341 про настання події, що має ознаки страхового випадку та на виплату страхового відшкодування, відповідно до якої 17.12.2022 року в м. Рівне по вул. Поліщука, 12 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої застрахований автомобіль BMW 740, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 зазнав механічних ушкоджень.

У поясненнях до повідомлення № 81341 про обставини настання події, що має ознаки страхового випадку, водій ОСОБА_1 зазначив: «Я рухався по вул. Поліщука під гірку, авто почало буксувати і його понесло вниз, знизу стояло авто SKODA OKTAVIA і Reno Kogtar. В результаті авто занесло і відбулось зіткнення з авто SKODA НОМЕР_3 . Після того поліція оформила ДТП і повідомила страхову компанію на гарячу лінію».

20 грудня 2022 року уповноваженим представником ПрАТ «СК «Євроінс Україна» - працівником ОСОБА_2 було проведено технічний огляд пошкодженого автомобіля BMW 740, реєстраційний номер НОМЕР_1 , про що складено протокол огляду ТЗ. Відповідно до протоколу огляду ТЗ автомобіль BMW 740, реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримав такі механічні ушкодження: «фара ліва, капот, решітка радіатора ліва з хромом, накладка верхня пер. панелі, бампер пер., накладка хромована пер. бампера ліва нижня, накладка хромована пер. бампера ліва верхня, ПТФ пер. ліва, захисна плівка пер. бампер, захисна плівка фари лівої, крило пер. праве, дверка пер. права, дверка задня права, крило заднє праве, бампер задній».

Представником ПрАТ «СК«Євроінс Україна» на підставі повідомлення Страхувальника від 19.12.2022 року складено розрахунок № суми страхового відшкодування. Загальна вартість відновлювального ремонту склала 251 142,83 грн. На підставі страхового акту ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» 14.04.2023 року здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 251 142,83 грн., згідно платіжної інструкції №6377 від 14.04.2023 .

Постановою Рівненського міського суду від 10.02.2023 року у справі № 569/19439/22 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Дана постанова набрала законної сили 21.02.2023 року.

Позивач вважає, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 17.12.2022 року, внаслідок якої було пошкоджено застрахований Позивачем автомобіль BMW 740, реєстраційний номер НОМЕР_1 , сталася з вини Відповідача, так як останнім не було забезпечено безпечного та належного стану дорожнього покриття на ділянці автодороги, не забезпечено проведення своєчасних ти якісних робіт з обслуговування (ремонту) автодороги, позивач стверджує, що саме Відповідач є особою, відповідальною перед Позивачем за заподіяний збиток у розмірі виплаченого страхового відшкодування. Позивачем подано суду претензію на суму 251 142,83 грн (Вих. № 81341/ІНС від 22.07.2025 року) яка адресована Комунальному Рівненському шляхово-експлуатаційному управлінню автомобільних доріг, з пропозицією здійснити перерахування коштів в розмірі 251 142,83 грн.

В силу викладеного позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач зокрема зазначив, що для покладення відповідальності на відповідача, між заподіянням шкоди та діями відповідача має бути встановлено прямий причинно-наслідковий зв`язок. Матеріали справи не містять рішення суду, яким встановлено вину начальника відділу експлуатації доріг Комунального Рівненського шляхово-експлуатаційного управління автомобільних доріг у спричиненні ДТП, яке є предметом даного розгляду. Крім того, постановою Рівненського міського суду від 10.02.2023 року у справі № 569/19439/22 ніяким чином не засвідчено а ні вини Відповідача, а ні будь якої відповідальності.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

З наведених обставин вбачається, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, позадоговірними, деліктними та стосуються стягнення вартості завданої шкоди, спричиненої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки.

На переконання позивача, причиною завдання шкоди стало неналежне виконання відповідачем обов`язків щодо очищення зимової слизькості дороги по вулиці Поліщука 12 в м. Рівне необхідним дорожнім знаком.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з частинами 1, 3, статті 147 Господарського кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) майнові права суб`єктів господарювання захищаються законом. Збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону. Право власності та інші майнові права суб`єкта господарювання захищаються у спосіб, зазначений у статті 20 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 20 Господарського кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, відшкодування збитків.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з частиною 3 статті 14 та частиною 1 статті 16 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Відповідно до абзаців 7, 8 частини 1 статті 1 Закону України "Про автомобільні дороги" вулиця - автомобільна дорога, призначена для руху транспорту і пішоходів, прокладання наземних і підземних інженерних мереж у межах населених пунктів; дорожнє покриття - укріплені верхні шари дороги, що сприймають навантаження від транспортних засобів.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про автомобільні дороги" управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міста інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

Згідно з пунктами 1 та 2 частини 1 статті 19 Закону України "Про автомобільні дороги" основними обов`язками органів місцевого самоврядування у частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів та організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами та нормами.

Відповідно до статті 21 вказаного Закону органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за:

1) стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів;

2) якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів;

3) розміщення технічних засобів організації дорожнього руху, об`єктів дорожнього сервісу тa рекламоносіїв;

4) відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом.

Пунктом 2 розділу І "Загальні положення" Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 № 198, встановлено, що ремонт і утримання автомобільних доріг забезпечується Агентством відновлення (автомобільних доріг загального користування державного значення), підприємствами та організаціями, уповноваженими Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними та Севастопольською міською держадміністраціями (автомобільних доріг загального користування місцевого значення), підприємствами або балансоутримувачами, утвореними або визначеними органами місцевого самоврядування відповідно до частини першої статті 15 Закону України Про благоустрій населених пунктів (вулиць і доріг міст та інших населених пунктів).

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності.

Суд зауважує, що підставою для відшкодування збитків є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Зазначене відповідає висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 року у справі №910/20261/16 (п. 55 постанови).

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України).

Суд відзначає, що вирішуючи спір, пов`язаний з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, необхідно виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини. Крім застосування принципу вини, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою. Питання щодо вини конкретних осіб вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справи, у тому числі матеріалів правоохоронних органів.

Разом з тим, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

За змістом статті 9 КУпАП саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку). Суб`єкти можуть притягатися до адміністративної відповідальності виключно за наявності в їхніх діях складу певного адміністративного порушення (рішення Конституційного суду України № 1-34/2010 від 22.12.10. № 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 КУпАП (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху).

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (презумпція невинуватості).

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Cтаттею 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

На підставі статті 221 КУпАП виключно судами (районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами (суддями)) розглядаються справи про передбачені ст. 124 КУпАП адміністративні правопорушення (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна).

Суд урахував положення вказаних норм щодо визначення порядку притягнення до адміністративної відповідальності. Однак суд звертає увагу сторін, що розглядаючи даний спір суд не встановлює обставин вчинення особою адміністративного правопорушення та його вину в порушенні правил дорожнього руху.

Дані спірні правовідносини є позадоговірними та стосуються відшкодування шкоди (деліктні зобов`язання). У межах цього провадження суд не досліджує питання щодо притягнення до адміністративної відповідальності, але встановлює обставини щодо наявності складу цивільного правопорушення.

Деліктне зобов`язання - це різновид цивільно-правових зобов`язань, і тому йому властиві ті самі структурні особливості, що характеризують будь-яке зобов`язання.

Кредитором у такому зобов`язанні виступає потерпілий, а боржником, за загальним правилом, є особа, яка завдала шкоди (деліквент). Змістом зобов`язання з відшкодування шкоди є право потерпілого (кредитора) вимагати поновлення його майнових і особистих немайнових прав, що були порушені неправомірними діями (бездіяльністю) заподіювача шкоди до того стану, в якому вони знаходились до правопорушення, і обов`язок заподіювача шкоди чи інших зобов`язаних осіб (боржника) виконати такі вимоги. Предметом зобов`язання з відшкодування шкоди є дії боржника, що забезпечують найбільш повне поновлення майнових та особистих немайнових благ кредитора, яким завдана шкода.

Деліктна відповідальність є недоговірною відповідальністю. Вона настає у разі делікту - протиправного завдання шкоди будь-кому, коли правопорушник не перебуває в договірних відносинах із потерпілим.

Водночас необхідно враховувати, що вина є одним з елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння. Відповідальність без вини можлива тільки в окремих, передбачених законом випадках в цивільному праві (наприклад, при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки).

За таких обставин суд констатує, що матеріали справи не містять рішення суду, яким встановлено вину у спричиненні ДТП, яке є предметом даного розгляду. Також суд враховує, що у постанові Рівненського міського суду Рівненської області від 10.02.2023 року №569/19439/22, що наявність зимової слизькості супутньо спричинило скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Водночас вказаним судовим рішенням не встановлено винну відповідача у даній справі у скоєнні ДТП.

В цьому випадку суд розуміє використане у рішенні суду у справі №569/19439/22 визначення "супутньо" як прислівник, що пов`язаний з дієсловом "спричинило" та виконує роль обставини дії. У вжитому значенні ("супутньо") роль обставини дії визначається як така, що додається до чогось основного, є супроводжуючою, побіжною, а не основною. А отже наявні також інші причини дорожньо-транспортної пригоди, які є основними, а не додатковими, супутніми, що зафіксовано у рішенні у справі №569/19439/22.

Водночас суд підкреслює, що не робить висновків про вину учасників дорожнього руху у порушенні ПДР, що спричинило скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Матеріали справи не містять доказів порушення Правил дорожнього руху іншими учасниками.

Згідно з принципом змагальності сторін саме позивач має довести належними та допустимими доказами свої вимоги, а не навпаки.

Разом з тим, для покладення відповідальності на відповідача, між заподіянням шкоди та діями відповідача має бути встановлено прямий причинно-наслідковий зв`язок.

У постановах Верховного Суду від 08.05.2018 року у справі № 920/316/17, від 21.12.2018 року у справі № 920/31/18, наведено позицію, згідно з якою причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна саме його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана якимись іншими обставинами.

Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяння збитків, між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Зокрема, доведенню підлягає, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки. Отже, між діями чи бездіяльністю та шкодою має бути встановлено прямий причинний зв`язок.

Суд не встановив наявності безпосереднього (прямого) причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданою шкодою. Такі обставини свідчать про недоведеність позивачем причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача та завданням позивачу шкоди. Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок, як обов`язкова умова відповідальності за заподіяні збитки, полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки (пункти 6.15, 6.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 року у справі 925/1196/18).

Постанова Рівненського міського суду Рівненської області від 10.02.2023 року у справі №569/19439/22 не є доказом вини відповідача у скоєні ДТП, а лише вказує на неналежне виконання посадовою особою відповідача службових обов`язків, про що вказано вище.

Таким чином, враховуючи відсутність встановленого безпосереднього (прямого) причинно-наслідкового зв`язку між адміністративним правопорушенням вчиненим відповідачем та шкодою, якої, як вказував позивач, зазнав його службовий транспортний засіб, суд робить висновок про відсутність усіх елементів складу правопорушення для застосування такої міри деліктної відповідальності, як відшкодування шкоди.

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто тягар доказування лежить на сторонах.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до правил статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. Аналогічна позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 26.02.2024 у справі № 910/6757/23.

Висновки суду. Підсумовуючи вищевикладене, суд констатує, що встановлені обставини справи дають підстави зробити висновок про відсутність всіх складових елементів цивільного правопорушення, зокрема щодо відсутності причинно-наслідкового зв`язку, а тому суд відмовляє у задоволенні позову.

Розподіл судових витрат. Судовий збір відповідно до вимог статті 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволені позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 23.12.2025 року.

Суддя Н.Церковна