cправа № 918/1181/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Міщенка І.С.
секретаря судового засідання - Дерлі І.І.
за участю представників сторін:
Офісу ГП - Красножон О.М.
позивача 1 - не з`явився
позивача 2 - Шилан О.С.
відповідача 1 - Духнич І.В.
відповідача 2 - не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Рівненської обласної прокуратури
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.07.2025 (у складі колегії суддів: Василишин А.Р. (головуючий), Бучинська Г.Б., Філіпова Т.Л.)
та рішення Господарського суду Рівненської області від 15.04.2025 (суддя Романюк Р.В.)
за позовом заступника керівника Рівненської обласної прокуратури
в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України
та Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області
до Мирогощанського аграрного фахового коледжу
та Фермерського господарства "Голдфілд"
про визнання недійсним договору та повернення земельних ділянок,
Керівник Дубенської окружної прокуратури Рівненської області (надалі - Прокурор, Скаржник) в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України (надалі - Міністерство, Позивач 1) та Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (надалі - Держгеокадастр, Позивач 2) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Мирогощанського аграрного фахового коледжу (надалі - Коледж, Відповідач 1) та Фермерського господарства "Голдфілд" (надалі - ФГ "Голдфілд") з позовом про:
- визнання недійсним договору про надання послуг з обробітку земель в обсязі повного сільськогосподарського циклу №11/04/2-24 від 11.04.2024 з додатками, укладеного між Коледжем та ФГ "Голдфілд" (надалі - договір про надання послуг);
В обґрунтування позовних вимог Прокурор зазначав, що під виглядом укладення договору про надання послуг сторони фактично оформили платні орендні відносини щодо спірних земельних ділянок на користь Відповідача 2. На думку Прокурора, фактичний зміст договору свідчили про користування земельними ділянками на платній основі, що має ознаки оренди землі, попри формальне визначення предмета правочину як надання послуг.
Прокурор вказував, що Відповідач 1 не є власником спірних земельних ділянок і не наділений законом повноваженнями щодо їх передачі в користування чи оренду третім особам. Відтак, укладення спірного договору відбулося з перевищенням меж наданих Відповідачу 1 прав як користувача земельної ділянки.
За твердженням Прокурора, умови правочину суперечили вимогам земельного законодавства та приписам частини четвертої статті 80 Закону України "Про освіту", якою обмежено використання майна закладів освіти для здійснення діяльності, не пов`язаної безпосередньо з освітнім процесом.
З огляду на викладене, Прокурор, керуючись статтями 16, 203, 215 Цивільного кодексу України, наполягав на визнанні його недійсним, і як наслідок повернення спірної земельної ділянки Коледжу.
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 15.04.2025, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.07.2025, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи відповідні рішення, суди виходили з того, що Прокурором не доведено удаваності спірного правочину та не встановлено підстав для визнання його недійсним.

Суди зазначили, що:

- Відповідач 1 та Відповідач 2 діяли в межах наданої їм компетенції, укладений між ними договір не суперечить видам господарської діяльності, які вони здійснюють, а його зміст відповідає вимогам чинного законодавства;

- станом на день вирішення спору договір був виконаний сторонами, Відповідач 1 після підписання актів приймання-передачі став набувачем результатів наданих послуг, зокрема врожаю, вирощеного в межах виконання договору про надання послуг;

- Прокурором не подано доказів, які б свідчили про фактичну передачу Відповідачу 2 у володіння чи користування спірних земельних ділянок, а сам факт виконання робіт та надання послуг з обробітку цих земель (у тому числі зі збирання врожаю) не свідчить про вибуття земель із постійного користування Відповідача 1.

За таких обставин суди дійшли висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Прокурора як у частині визнання договору про надання послуг недійсним, так і в частині зобов`язання Відповідача 2 повернути земельні ділянки.

Постановою Верховного Суду від 29.10.2025 постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.07.2025 та рішення Господарського суду Рівненської області від 15.04.2025 у справі № 918/1181/24 залишено без змін.

Суд касаційної інстанції виходив із того, що підставою для відкриття провадження заявник визначив пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, пов`язуючи необхідність касаційного перегляду з питанням правильного застосування судами статті 80 Закону України «Про освіту».

Втім, у ході касаційного перегляду встановлено, що фактичні обставини спору не містять ознак, які б обумовлювали застосування частини четвертої статті 80 Закону України «Про освіту». За відсутності матеріально-правових передумов для застосування зазначеної норми колегія суддів виснувала про відсутність підстав для перегляду судових рішень у касаційному порядку за пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з цим Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій.

Разом з тим, під час розгляду справи колегія суддів з`ясувала, що за встановлених судами попередніх інстанцій обставин вбачається, що 11.04.2024 між Мирогощанським аграрним фаховим коледжем та Фермерським господарством "Голдфілд" укладено договір про надання послуг, відповідно до пункту 1.1 якого, Відповідач 2 зобов`язався у 2024 році за завданням Відповідача 1, надати послуги - послуги з обробітку земель в обсязі повного сільськогосподарського циклу, код за ДК 021:2015-77110000-4 послуги, пов`язані з виробництвом сільськогосподарської продукції (назва, об`єми, ціна послуг та строки надання послуг визначається у специфікації до цього договору (додаток 1) і є його невід`ємною частиною) на землях, що перебувають у постійному користуванні Відповідача 1, а Відповідач 1 зобов`язався оплатити Відповідачу 2 зазначені послуги на умовах, встановлених цим договором.

Як убачається з поданих Коледжем пояснень, укладення договору про надання послуг здійснювалося в межах процедури закупівлі послуг за ДК 021:2015-77110000-4 «послуги, пов`язані з виробництвом сільськогосподарської продукції», відповідно до вимог Закону України «Про публічні закупівлі» та постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування" від 12.10.2022 № 1178.

Водночас питання дотримання Коледжем визначеної законом процедури закупівлі не становило предмету позову та не формувало підстав звернення до суду, у зв`язку з чим у межах цієї справи воно не досліджувалося детально та не впливало на вирішення заявлених вимог.

Поряд з цим судами було встановлено, що пунктом 3.1 договору про надання послуг сторони погодили, що загальна сума договору складає 5 220 000 грн, у тому числі ПДВ 870 000 грн; ціна за 1 га 26 731, 47 грн з ПДВ (Додаток до Договору № 1).

Як визначено пунктом 3.2 договору про надання послуг, ціна включає вартість транспортування, ремонт техніки, яка задіяна ФГ "Голдфілд" послуг, та включає податки, збори та інші обов`язкові платежі до бюджетів, передбачені чинним законодавством України.

Зі змісту Звіту про договір про закупівлю, укладений без використання електронної системи закупівель UA-2024-04-16-0006542-а, убачається, що джерелом фінансування відповідної закупівлі визначено місцевий бюджет.

Як пояснив Коледж у судовому засіданні 29.10.2025, для реалізації зазначеного договору ним не подавалася документація до органів Державної казначейської служби, а оплата за договором була здійснена поза межами затверджених бюджетних асигнувань.

Поряд з цим судами було встановлено, що пунктом 3.1 договору про надання послуг сторони погодили, що загальна сума договору складає 5 220 000 грн, у тому числі ПДВ 870 000 грн; ціна за 1 га 26 731, 47 грн з ПДВ (Додаток до Договору № 1).

Як визначено пунктом 3.2 договору про надання послуг, ціна включає вартість транспортування, ремонт техніки, яка задіяна ФГ "Голдфілд" послуг, та включає податки, збори та інші обов`язкові платежі до бюджетів, передбачені чинним законодавством України.

Зі змісту Звіту про договір про закупівлю, укладений без використання електронної системи закупівель UA-2024-04-16-0006542-а, убачається, що джерелом фінансування відповідної закупівлі визначено місцевий бюджет.

Як пояснив Коледж у судовому засіданні 29.10.2025, для реалізації зазначеного договору ним не подавалася документація до органів Державної казначейської служби, а оплата за договором була здійснена поза межами затверджених бюджетних асигнувань.

У ході розгляду справи Коледж неодноразово наголошував, що з метою здійснення закупівлі робіт (послуг) з обробітку землі шляхом укладення договорів про надання послуг з вирощування сільськогосподарської продукції у 2022 році він звертався до Міністерства, однак відповіді на відповідні звернення не отримав.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 630, Міністерство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міністерство освіти і науки України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності, інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

За змістом підпункту 5 пункту 4 цього Положення Міністерство відповідно до покладених на нього завдань здійснює нормативно-правове регулювання у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності, інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій, а також у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Тобто, Міністерство, як орган управління майном підпорядкованих йому державних закладів освіти, наділене законом низкою повноважень і обов`язків щодо організації використання державного майна, у тому числі земельних ділянок, та контролю за законністю договірних відносин, пов`язаних з таким майном.

Регулювання механізму укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном здійснюється постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 296 "Про затвердження Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном".

Зазначене Положення детально регулює особливості укладення окремих видів договорів. Водночас цивільне законодавство України базується на принципах свободи договору, а укладення державними підприємствами, установами та організаціями інших видів договорів регулюється цивільним та господарським законодавством з урахуванням законодавства про публічні закупівлі.

Зокрема заклади освіти підпорядковані Міністерству мають в своєму користуванні відокремлене майно та земельні ділянки, які закріплюються за ними з метою здійснення освітньої діяльності.

Предметом спірного договору є відносини з використання земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні підприємств іншими особами, в тому числі за принципом організації повного циклу виробництва. Водночас, Верховний Суд неодноразово і послідовно зазначав, що постійний користувач земельної ділянки не наділений повноваженнями щодо передачі зазначених земельних ділянок у користування інших осіб. Зазначене, знайшло своє відображення зокрема, але не виключно у постановах Верховного Суду у справах № 915/581/17 від 15.03.2018, № 924/263/17 від 10.05.2018, № 904/8549/17 від 11.07.2018, № 904/8549/17 від 23.10.2019, № 904/5575/18 від 03.09.2020, № 915/1192/18 від 17.03.2021, № 905/2096/19 від 23.06.2021, № 922/1062/21 від 26.01.2022, № 922/1056/21 від 07.06.2022, № 917/43/23 від 14.01.2025, № 916/1219/24 від 27.08.2025.

Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Суд наголошує, що Міністерство освіти і науки України як центральний орган виконавчої влади у сфері освіти, зобов`язане організовувати належне управління майновими комплексами підпорядкованих закладів освіти, забезпечувати ефективне та законне використання земельних ділянок, що перебувають у їх користуванні, а також реагувати на звернення таких закладів щодо правового режиму користування землею та можливості залучення інших юридичних чи фізичних осіб до обробітку цих земель.

Зважаючи на вищевикладене Суд вважає на необхідне звернути увагу Міністерства на тому, що фактично з використанням норм законодавства про публічні закупівлі, без реального фінансування створюється ситуація коли з формальним дотриманням норм закону майно закладів освіти використовується не для вирішення освітніх завдань, а для отримання прибутку сторонніми суб`єктами господарювання.

При цьому про існування зазначених проблем та їх системний характер Міністерству щонайменше відомо. Як убачається з листа Міністерства від 05.06.2024, з метою актуалізації інформації щодо використання земельних ділянок державної власності Міністерством було створено Google-таблицю, посилання на яку направлено листом від 16.08.2023 № 1/12184-23 керівникам державних підприємств, установ і організацій, що належать до сфери його управління. Зазначеним листом керівників зобов`язано визначити відповідальних осіб та забезпечити внесення до Google-таблиці інформації про земельні ділянки, які фактично використовуються відповідними установами та організаціями.

Міністерство освіти і науки України повідомило, що Коледж не вніс до Google-таблиці відомостей щодо обробітку спірної земельної ділянки іншими юридичними або фізичними особами та про укладення відповідного договору, у зв`язку з чим у Міністерства відсутні будь-які дані про такі договірні відносини, а погодження на їх оформлення Міністерством не надавалося. Крім того, Міністерство зазначило, що йому не відомо про виділення коштів з місцевого чи державного бюджетів для здійснення обробітку земель Коледжу.

Суд звертає увагу, що лист Міністерства від 05.06.2024 за своїм змістом носить загально-інформаційний характер і не може розцінюватися як належне реагування на конкретні звернення Коледжу у 2022 році щодо можливості укладення договорів з обробітку землі. У цьому листі відсутні посилання на відповідні звернення Коледжу, не надано відповіді по суті поставлених ним питань, не роз`яснено правовий режим використання спірної земельної ділянки та не окреслено алгоритм дій для правомірного залучення інших суб`єктів до її обробітку і здійснення закупівлі відповідних робіт (послуг).

За таких обставин Суд доходить висновку, що Міністерством, як органом управління майном підпорядкованих закладів освіти, не було в повній мірі виконано покладені на нього функції щодо:

- належного та своєчасного розгляду звернень Коледжу стосовно укладення договорів, пов`язаних з використанням земельної ділянки державної власності;

- надання підпорядкованому закладу чітких і вмотивованих роз`яснень щодо правомірного механізму залучення інших осіб до обробітку земель та необхідності дотримання процедури погодження договорів, що передбачають використання державного майна;

- здійснення превентивного контролю за тим, щоб договірні відносини Коледжу з третіми особами не виходили за межі дозволених законом способів використання земельної ділянки та не створювали ризиків порушення вимог бюджетного законодавства і законодавства у сфері управління об`єктами державної власності.

При цьому відсутність належного, своєчасного та предметного реагування з боку органу управління не лише не усуває правової невизначеності для підпорядкованої установи, а й об`єктивно сприяє виникненню та існуванню судових спорів, пов`язаних із правовим режимом використання земель державної власності та оформленням договірних відносин щодо них.

Суд також зазначає, що Міністерство як орган управління державними закладами освіти повинно виходити з того, що земельні ділянки, надані таким закладам у користування, за своєю природою потребують постійного належного обслуговування, утримання й упорядкування, у тому числі шляхом їх обробітку.

Відтак саме на Міністерство покладається обов`язок не лише формально обліковувати такі землі, а й завчасно та системно вирішувати питання їх фінансового забезпечення, зокрема шляхом передбачення у відповідних бюджетних програмах необхідних видатків на їх утримання та обробіток, розроблення відповідних підходів до їх використання в освітньому процесі та господарській діяльності закладів освіти. У разі ж відсутності можливості належного фінансування обробітку окремих земельних ділянок Міністерство може ініціювати вирішення питання щодо доцільності подальшого їх перебування у користуванні конкретних закладів освіти, перегляду цілей та способів їх використання, у тому числі із урахуванням потреб держави та територіальних громад, а також ризиків зміни спеціального правового режиму, встановленого для земель, що використовуються у сфері освіти.

На думку Суду, наявність вищенаведених ознак недоліків в організації роботи Міністерства, є самостійною підставою для реагування у формі окремої ухвали з метою усунення виявлених недоліків, запобігання подібним порушенням у майбутньому та забезпечення належного управління державним майном у сфері освіти з урахуванням відповідних повноважень Міністерства яке відповідно до покладених на нього завдань: узагальнює практику застосування законодавства з питань, що належать до його компетенції, розробляє пропозиції щодо вдосконалення законодавчих актів, актів Президента України, Кабінету Міністрів України та в установленому порядку вносить їх на розгляд Кабінету Міністрів України; розробляє проекти законів та інших нормативно-правових актів з питань, що належать до його компетенції; здійснює управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління;

Керуючись статтями 234, 235, 246 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

1. Направити цю окрему ухвалу до Міністерства освіти і науки України для розгляду викладених у ній висновків, організації належного реагування на виявлені порушення та недоліки в управлінні використанням земельних ділянок державної власності підпорядкованими закладами освіти, а також вжиття організаційних та інших передбачених законодавством заходів, спрямованих на їх усунення та недопущення виникнення подібних судових спорів у майбутньому.

2. Про результати розгляду окремої ухвали повідомити Верховний Суд у місячний строк з дня її отримання.

Окрема ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв

Судді І. Берднік

І. Міщенко