ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 рокум. ОдесаСправа № 916/3373/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Принцевської Н.М.;

суддів: Богатиря К.В., Діброви Г.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка,29)

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської міської ради

на рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 (повний текст складено 17.10.2025, суддя Мусієнко О.О.)

по справі №916/3373/25

за позовом Одеської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фокус +"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради

про стягнення 79 012,15 грн,

(суддя першої інстанції: Мусієнко О.О., дата та місце ухвалення рішення: 13.10.2025, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, пр-т Шевченка,29),

У серпні 2025 року Одеська міська рада (далі Позивач) звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фокус +" (далі - Відповідач) про стягнення штрафу у розмірі 79 012,15 грн.

В обґрунтування позову Позивач посилався на неналежне виконання Відповідачем умов Договору оренди землі №1661 від 20.08.2024 в частині своєчасної оплати орендної плати, у зв`язку з чим, Позивачем на підставі п. 4.7. Договору нараховано Відповідачу штраф у розмірі 79 012,15 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фокус +" на користь Одеської міської ради штраф за Договором оренди землі від 20.08.2024 у розмірі 7901, 22 грн (сім тисяч дев`ятсот одна гривня, двадцять дві копійки), судовий збір у розмірі 2422, 40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні, сорок копійок) та витрати за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 1514 грн (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень); в решті позовних вимог відмовлено. Зазначено, що заходи забезпечення позову, вжиті у відповідності до ухвали Господарського суду Одеської області від 25.08.2025, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення належної до сплати суми штрафу на 90%, оскільки таке зменшення, на переконання суду, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання Відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, таке зменшення узгоджується з нормами закону та є засобом недопущення використання неустойки ані як інструменту Позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу Відповідача уникнути відповідальності.

Не погоджуючись з таким рішенням, Одеська міська рада звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 у справі №916/3373/25 в частині відмови у задоволенні позовних вимог Одеської міської ради про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фокус +" на користь Одеської міської ради штрафу за Договором оренди землі від 20.08.2024 №1661, у розмірі 71 110,93 грн та ухвалити у вказаній частині нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фокус +" на користь Одеської міської ради штраф у розмірі 71 110,93 грн; в іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 у справі № 916/3373/25 залишити без змін. Також Апелянт просив здійснювати розгляд апеляційної скарги у справі №916/3373/24 за участю уповноваженої особи Одеської міської ради, у зв`язку з чим завчасно та належним чином повідомити останню про дату, час та місце судового розгляду.

Так, Одеська міська рада не погоджується з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог у розмірі 90% від заявленої до стягнення суми штрафу, вважає його прийнятим в цій частині з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, та порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а отже таким, що підлягає скасуванню в цій частині, у той час як позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Позивач вважає, що місцевим господарським судом неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, ст. 626, 628, 629 Цивільного кодексу України.

Так, за змістом статей 626, 628, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому, п. 4.7 розділу 4 Договору визначено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, у 10-денний строк, зокрема, сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої цим Договором.

Разом з тим, зменшуючи розмір штрафних санкцій на 90%, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що Орендар не повідомляв Одеську міську раду завчасно, до визначеного у Договорі строку оплати, про наявність відповідних обставин, які унеможливлюють здійснення оплати за Договором у визначений строк.

На переконання Позивача, місцевий господарський суд не врахував, що Договором не передбачено обставин, які б звільняли Відповідача від сплати штрафу за несвоєчасне виконання умов вказаного Договору або впливали б на його зменшення.

Одеська міська рада також вважає, що місцевим господарським судом надано помилкову оцінку положенням п. 4.1 розділу 4 Договору, в якому зазначено, що орендна плата вноситься Орендарем у грошовій безготівковій формі. При цьому, Позивач вважає, що судом взагалі не досліджувалось питання неможливості проведення Відповідачем відповідних банківських операцій шляхом безпосереднього відвідування банківської установи.

На переконання Позивача, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вірно встановлено обставини щодо несвоєчасної сплати Відповідачем орендної плати та порушення умов Договору, і, як наслідок, наявність підстав для задоволення позовної заяви Одеської міської ради, при цьому, суд дійшов необґрунтованого висновку щодо зменшення заявленої до стягнення суми штрафу на 90% від первісно заявленої до стягнення суми штрафу, що складає 71 110,93 грн.

Одеська міська рада вважає, що судом першої інстанції в порушення приписів п.п. 2, 4 ч. 3 ст. 2 та ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при винесенні спірного рішення та зменшені суми штрафу на 90% не зазначено в чому цей випадок є винятковим, чи відповідає він ступеню порушення орендарем свого обов`язку щодо своєчасної сплати орендної плати та не досліджено питання неможливості Відповідача виконання свого зобов`язання у строк, встановлений Договором, причин неналежного виконання орендарем умов останнього.

Позивач також вважає, що судом першої інстанції не було враховано висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 15.06.2022 у справі №922/2141/21, від 05.04.2023 у справі №910/18718/21, від 16.10.2024 у справі №911/952/22, з приводу реалізації дискреційних повноважень, передбачених ст. 551 Цивільного кодексу України, щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, відповідно до яких суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

На переконання Позивача, суд першої інстанції, зменшивши розмір штрафу на 90% від первісно заявленої до стягнення суми штрафу, не дотримався розумного балансу між інтересами кредитора та боржника, нівелювавши сутність штрафних санкцій, розмір яких законодавчо визначено.

З огляду на вищевикладене, Одеська міська рада просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні з Відповідача 71 110,93 грн штрафу та ухвалити у вказаній частині нове рішення, яким задовольнити вимоги Позивача. В решті рішення - залишити без змін.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 по справі №916/3373/25; відмовлено в задоволенні клопотання Одеської міської ради про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін; встановлено строк учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу та інших заяв та клопотань протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі; вирішено розглядати апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 по справі №916/3373/25 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/3373/25.

10.11.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фокус +" надійшов відзив на апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 по справі №916/3373/25.

У своєму відзиві Відповідач зазначає, що посилання Позивача, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, а саме ст. 626, 628, 629 Цивільного кодексу України є хибним, адже Цивільний кодекс України містить ч. 3 ст. 551, яка дозволяє суду зменшити розмір неустойки, у разі якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

На переконання Відповідача, суть апеляційної скарги зводиться не до неправильного застосування норм матеріального права, а до незгоди Апелянта з ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, які по факту надають можливість суду зменшити розмір штрафних санкцій.

Окрім того, Відповідач вважає, що Апелянт плутає поняття звільнення повністю від відповідальності за порушення зобов`язання з можливістю суду зменшити розмір штрафних санкцій у зв`язку з їх непомірністю та значним перевищенням розміру збитків.

Відповідач звертає увагу, що ТОВ "Фокус +" не посилався на те, що взагалі не було можливості здійснити вчасну оплату, однак посилався на деякі труднощі, які виникли у зв`язку із збройною агресією російської федерації та обстріл об`єктів енергопостачання у зв`язку із чим у місті було відсутнє світло, а також на перебиті кабелі інтернету.

Крім того, у відзиві Відповідач зазначає, що посилання Апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема щодо порушення принципів змагальності сторін та законності і обґрунтованості рішення та посилання на неналежність оцінки доказів спростовується тим, що судом першої інстанції було оцінено всі докази, які були подані сторонами та було застосовано відповідно правову позицію Верховного Суду, що свідчить про законність і обґрунтованість рішення. Більш того, Одеська міська рада не наводить жодних мотивів щодо того, в чому саме судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, Апелянт лише вдається до загального декларування такого порушення, не зазначаючи конкретного порушення по кожній нормі процесуального права.

Щодо посилання Одеської міської ради на врахування доводів тільки Відповідача, останній зазначає, що це спростовується ухваленим рішенням, адже позовна заява Одеської міської ради була задоволена частково та всі судові витрати Одеської міської ради були покладені на ТОВ "Фокус +".

Стосовно доводів Одеської міської ради про відсутність у справі доказів, які б свідчили про неможливість виконання Відповідачем свого обов`язку з своєчасної оплати, ТОВ "Фокус +" зазначає, що у випадку якщо б у справі були наявні докази щодо об`єктивної неможливості здійснення вчасної оплати, то у позові було б відмовлено у повному обсязі, тому що у такому б випадку, у ТОВ "Фокус +" була б відсутня вина, що є обов`язковою умовою для притягнення Відповідача до відповідальності.

З огляду на зазначене, Відповідач просить апеляційну скаргу Одеської міської ради залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

11.11.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/3373/25.

22.12.2025 Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із заявою при приєднання до апеляційної скарги Одеської міської ради.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.12.2025 було залишено без розгляду заяву Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради про приєднання до апеляційної скарги Одеської міської ради.

Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скарги та відзив на неї, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.02.2024 № НВ-024 земельна ділянка з кадастровим номером :50:004:0024 розташована за адресою: Одеська обл., м. Одеса, провулок Петренка, 1/6; датою державної реєстрації вищевказаної земельної ділянки є 11.12.2024.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав від 20.08.2024 №391714759 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :50:004:0024 зареєстровано за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради 20.08.2024.

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №439565700 від 14.08.2025 право власності на нежитлову будівлю магазину та медпункту загальною площею 306,4 кв. м зареєстровано за ТОВ "Фокус +" на підставі Договору купівлі-продажу від 11.09.2009, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенко О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3553.

20.08.2024 між Одеською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фокус +" укладено Договір оренди землі №1661 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору орендодавець на підставі Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV від 06.10.1998 та рішення Одеської міської ради №2349-VIII від 26.06.2024 надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку площею 0, 0501 га, кадастровий номер :50:004:0024, місце розташування якої: м. Одеса, вул. Ганса Германа (вул. Миколи Гефта, провулок Петренка), 1/6, вид цільового призначення - 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Згідно з п. 2.1 Договору в оренду передається земельна ділянка, загальною площею 0,0501 га, у тому числі по угіддях землі під соціально-культурними об`єктами 0, 0501 га.

Відповідно до п. 2.2 Договору на земельній ділянці розміщено об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлова будівля магазину та медпункту, що належить ТОВ "Фокус +" на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 11.09.2009 приватним нотаріусом Одеського міського округу Носенком О.В. за реєстровим №3553, право власності на яку зареєстровано 21.09.2009 Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в книзі: 90неж-87, номер запису: 5980, реєстраційний номер: 21809907.

Згідно з п. 4.1. Договору орендна плата за земельну ділянку площею 0, 0501 га, розрахована у розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки та складає 79 012, 15 грн на рік. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій безготівковій формі.

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем рівними частинами за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця на відповідний рахунок.

Відповідно до п. 4.4. Договору орендар не звільняється від орендної плати і сплачує її незалежно від результатів його господарської діяльності.

За умовами п. 4.7 Договору у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, у 10-денний строк, зокрема, сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої цим договором.

Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 20.08.2024 та зареєстрований в реєстрі за № 1661.

Із витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок №НВ-024, сформованого 28.05.2024, вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :50:004:0024 складає 1 580 242, 90 грн.

Відповідно до виписок по рахунку № НОМЕР_1 від 08.10.2024 Казначейства України кошти у сумі 6584, 35 грн надійшли 07.10.2024, від 31.10.2024 кошти у сумі 6584, 35 грн надійшли 30.10.2024, від 12.11.2024 кошти у сумі 2548, 78 грн надійшли 11.11.2024, від 23.11.2024 кошти у сумі 6584, 35 грн надійшли 22.11.2024.

Згідно платіжної інструкції АБ «Південний» №2009 від 07.10.2024 сума в розмірі 6584, 35 грн Відповідачем була перерахована на рахунок UA0015744 Казначейства України 07.10.2024 із вказівкою призначення платежу « 7 орендна плата за землю за адресою вул. Ганса Германа 1/6».

Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради засобами поштового зв`язку направив ТОВ "Фокус +" лист за вих. №01-13/2061 від 30.10.2024, в якому зазначив, що останнім не сплачено відповідну орендну плату за серпень 2024 у зв`язку з чим відповідно до п. 4.7. Договору нараховано штраф у розмірі 79 012, 15 грн, який необхідно терміново сплатити.

Листом від 27.11.2024 № 27112024/02 ТОВ «Скайлайн телеком» повідомило ТОВ "Фокус +", що за адресою надання послуг м. Одеса, вул. Ганса Германа (вул. М. Гефта, пров. Петренко), буд. 1/5, за Договором № 010921/01 від 01.09.2021 дійсно був відсутній зв`язок з 30.09.2024 по 05.10.2024 з причини відновлення магістральних кабельних ліній, пошкоджених внаслідок повітряних атак країни-агресора по інфраструктурі міста Одеси.

Листом від 27.11.2024 ТОВ "Фокус +" повідомив Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради про те, що за адресою місцезнаходження віддаленого сервера (м. Одеса, вул. Ганса Германа, 1/5) був відсутній інтернет зв`язок з причини відновлення магістральних кабельних ліній, пошкоджених внаслідок повітряних атак країни-агресора по інфраструктурі міста Одеси у період з 30.09.2024 по 05.10.2024. У зв`язку з цим ТОВ "Фокус +" не могло виконати свій обов`язок зі сплати орендної плати за землю та як тільки інтернет-зв`язок був відновлений, ТОВ "Фокус +" виконало свій обов`язок та сплатило орендну плату за землю, а саме 07.10.2024.

У відповіді за вих. № 22082025/02 від 22.08.2025 ТОВ «Компанія «Скайлайн Телеком» зазначено, що 13.09.2024 Одеса зазнала масованого удару від рф, що призвело до значних перебоїв електроживлення на майданчику ТОВ «Скайлайн телеком», розташованому за адресою провулок Газовий, 8. Зі свого боку це дало надвелике навантаження на генератор, який почав працювати 24/7 і вийшов з ладу 15.09.2024, що призвело до неможливості надання послуг доступу до мережі Інтернет з даного майданчики. Вже 16.09.2024 клієнтам було запропоновано перейти на ГПОН, але роботи по переходу на технологію ГПОН зайняли 10 днів та завершились 26.09.2024. Проведення цих робіт ускладнила також атака на припортову інфраструктуру Одеси 20.09.2024 (в результаті даної атаки був пошкоджений магістральний кабель по провулку Газовий). По другому питанню було повідомлено, що ТОВ «Компанія «Скайлайн телеком» здійснює діяльність у сфері електронних комунікацій з 2007 року. За весь час жодного разу компанія не отримувала відшкодування витрат на аварійні відновлення, а оформлення актів та взаємодія з відповідними органами займає час та потребує додаткових витрат на проведення експертиз. Тому, повідомили про відсутність Актів фіксування аварій.

У відповіді за вих. № 21/635 від 04.09.2025 АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» зазначено, що за адресою м. Одеса, вул. Ганса Германа, 1 протягом періоду з серпня 2024 року по жовтень 2024 року обмеження розподілу електричної енергії з причин застосування графіків обмеження зафіксовані 19.08.2024 з 20:00 по 21:30; 20.08.2024 з 22:00 по 22:42; 27.08.2024 з 22:00 по 28.08.2024 1:00; 29.08.2024 3 10:00 по 29.08.2024 15:05: 02.09+.2024 з 19:00 по 02.09.2024 22:00: з 06.09.2024 4:00 по 06.09.2024 7:00.

Відповідно до довідки ПАТ «Банк Восток» № 331760634 від 15.08.2025 станом на початок операційного дня 2025-08-14 залишок на рахунках ТОВ "Фокус +" : № НОМЕР_2 13 016, 18 грн, №UA0127720 177, 77 грн.

Згідно довідки ПАТ АБ «Південний» № 1538/1501/22731/2025 від 15.08.2025 залишок на рахунках ТОВ "Фокус +" : № IBAN НОМЕР_3 6672, 39 грн, № IBAN НОМЕР_4 63, 12 грн.

Як зазначалось раніше, рішенням Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фокус +" на користь Одеської міської ради штраф за Договором оренди землі від 20.08.2024 у розмірі 7901, 22 грн (сім тисяч дев`ятсот одна гривня, двадцять дві копійки), судовий збір у розмірі 2422, 40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні, сорок копійок) та витрати за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 1514 грн (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень); в решті позовних вимог відмовлено. Зазначено, що заходи забезпечення позову, вжиті у відповідності до ухвали Господарського суду Одеської області від 25.08.2025, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення належної до сплати суми штрафу на 90%, оскільки таке зменшення, на переконання суду, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання Відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, таке зменшення узгоджується з нормами закону та є засобом недопущення використання неустойки ані як інструменту Позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу Відповідача уникнути відповідальності.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Приписами ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Крім того, ст. 615 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно з ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Так, Договір, укладений між Одеською міською радою та ТОВ "Фокус +", відповідає Типовому договору оренди землі, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 № 220.

При цьому, вищезазначений Типовий договір оренди землі передбачає наявність у договорі умови про сплату штрафу у розмірі 100 відсотків річної орендної плати у випадку несвоєчасної її оплати.

Як зазначалось раніше, відповідно до п. 4.3 Договору орендна плата вноситься Орендарем рівними частинами за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця на відповідний рахунок одержувача.

Згідно з п. 4.4 Договору орендар не звільняється від орендної плати і сплачує її незалежно від результатів його господарської діяльності.

Статтею 24 Закону України Про оренду землі визначено права та обов`язки орендодавця, зокрема, право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку.

Вказане також кореспондується з п.п. 9.1.2 п. 9.1 Договору, в якому встановлено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

При цьому, п. 4.7 Договору визначено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, у 10-денний строк, зокрема, сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої цим Договором.

Як вже зазначалось, судом встановлено, а учасниками цієї справи не заперечується, що ТОВ Фокус+ порушило умови п. 4.3 Договору, а саме сплатило кошти у розмірі 6584,35 грн за серпень 2024 року лише 07.10.2024, тобто з порушенням строку, встановленого Договором, внаслідок чого Департаментом архітектури цілком правомірно на підставі п. 4.7 Договору нараховано штраф у сумі 79012,75 грн - 100 відсотків річної орендної плати, встановленої цим Договором.

За частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених нормативних приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

За відсутності в законі переліку виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій.

При цьому винятковими є такі обставини, які дозволяють суду, а не зобов`язують його зменшити нараховані в силу закону чи договору штрафні санкції. Інакше нівелюється юридичне значення винятковості обставин та право суду на зменшення таких штрафних санкцій.

Отже, за своєю правовою природою штрафні санкції є засобами стимулювання боржника до належного виконання свого обов`язку. Тому, передбачені законодавством санкції повинні застосовуватися у разі порушення зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №902/538/18 вказано, що суд з власної ініціативи може зменшити розмір неустойки (пені) до розумного розміру, виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості й пропорційності.

Судова колегія наголошує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року №7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі №918/116/19.

Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №910/14591/21).

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 звертав увагу, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 Цивільного кодексу України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

У питаннях визначення підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положеннями статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України.

Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права (аналлогічний висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2024 року у справі № 911/2269/22).

Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 551 Цивільного кодексу України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. Найчастіше судами враховуються такі обставини (постанови Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №916/3211/16, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 16.03.2021 у справі №922/266/20): ступінь виконання зобов`язання боржником (співвідношення між сумою простроченого зобов`язання та загальною сумою зобов`язання); причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; тривалість прострочення виконання; наслідки порушення зобов`язання для кредитора; поведінку боржника (системність порушення, чи навпаки - порушення з боку боржника мало винятковий характер; намагання/зусилля боржника погасити борг або погашення основної заборгованості на момент звернення до суду, намагання врегулювати спір в досудовому порядку, звернення з пропозиціями про реструктуризацію боргу до кредитора); поведінку кредитора; майновий стан кредитора та боржника (наявність збитків, заборгованості по виплаті заробітної плати); негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, населення); ризики настання неплатоспроможності боржника; статус боржника, предмет діяльності боржника (забезпечення оборонних потреб, безпеки та здоров`я населення); майнові, а також інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.

При цьому, суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення неустойки. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення неустойки, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (статті 86, 236 - 238 Господарського процесуального кодексу України).

Так, стаття 86 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина п`ята статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

У постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду виснувала, що чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою для зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.

Наведені висновки узгоджуються з нормами закону, які регулюють можливість зменшення розміру штрафних санкцій та є засобом недопущення їх використання ані як засобу для отримання необґрунтованих доходів, ані як способу уникнути відповідальності. У питанні про зменшення розміру неустойки, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, суд щоразу виходить з конкретних обставин. Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема практиці Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі №914/3231/16, від 10.08.2023 у справі №910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі №902/919/22).

Разом з тим, у даній справі наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання. Доказів того, що порушення зобов`язання завдало збитків позивачу, матеріали справи не містять.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, які мають юридичне значення, та наведеним критеріям, є обмеження розміру санкцій які присуджені до стягнення.

Така позиція суду відповідає висновку, що викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/471/18.

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

У даному випадку, колегією суддів враховується наступне: прострочення оплати Відповідачем орендної плати за Договором оренди землі від 20.08.2024 мало місце незначний проміжок часу всього 7 календарних днів; розмір суми прострочення незначний і становить 2548, 78 грн це сума орендної плати за серпень 2024 року (з 20.08.2024); суду не надано доказів того, що Відповідач має заборгованість перед Позивачем за Договором від 20.08.2024; Позивачем подано п`ять позовів про стягнення з Відповідача штрафу на суму понад 2 000 000 грн; суду не надано доказів понесення Позивачем збитків; розмір простроченої суми становив 2548, 78 грн, в той час як Позивач просить стягнути суму штрафу 79 012, 15 грн.

З огляду на викладене та на всі фактичні обставини справи, встановлені судом, приймаючи до уваги відсутність доказів понесення позивачем збитків у результаті порушення відповідачем зобов`язання; враховуючи, що суду не надано доказів заборгованості відповідача, а також виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, враховуючи, що головною метою неустойки є стимулювання боржника до належного виконання основного зобов`язання і не лише майновий стан боржника може бути підставою для зменшення штрафних санкцій, беручи до уваги кризову ситуацію, яка склалася в державі внаслідок військової агресії російської федерації проти України та не могла не вплинути негативно на фінансовий стан відповідача, суд, користуючись правом, наданим положеннями чинного законодавства, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для зменшення належної до сплати суми штрафу на 90 %, що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання неустойки ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності.

Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. У справі Трофимчук проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Одеської міської ради, у зв`язку з відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права, а тому судова колегія дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з підстав, викладених раніше.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені Апелянтом, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 по справі №916/3373/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 по справі №916/3373/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 286 ГПК України.

Головуюча суддя: Н.М. Принцевська

Судді: К.В. Богатир

Г.І. Діброва