РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2025Справа № 910/8278/25

За позовом Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІП МІКС"

про усунення перешкод у користуванні майном

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Шевчук М.Д.

представники учасників справи:

від позивача: Лейтар А.Г.

від відповідача: не з`явився

В судовому засіданні 09.12.2025, відповідно до положень ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулась Київська міська рада (далі - Київрада, позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІП МІКС" (далі - ТОВ "ВІП МІКС", відповідач), у якому позивач просить суд усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міськради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою місце розташування якої: місто Київ, Печерський район, вулиця Джона Маккейна, 43-Б, шляхом зобов`язання ТОВ "ВІП МІКС" знести об`єкт самочинного будівництва, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.02.2022, індексний номер: 63393695, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю літ. 1А загальною площею 51,6 кв.м., розташоване на земельній ділянці за адресою: місто Київ, Печерський район, вулиця Джона Маккейна, 43-Б, підставою якої був акт приймання-передачі нерухомого майна № 89, 90, складений між Вдовенко І.П. та ТОВ "ВІП МІКС", та посвідчений 08.02.2022 приватним нотаріусом Тимошенко Л.А. була проведена з порушенням вимог закону. Як вказує позивач, Київрадою не приймалось рішень щодо передачі земельної ділянки за вказаною адресою у власність чи користування Вдовенко І.П. Також Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП КМР «КМ БТІ») не проводило технічної інвентаризації вказаного об`єкту нерухомого майна, а Департамент з питань державного архітектурного-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київради (далі - Департамент) не видавав та не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих, будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: місто Київ, Печерський район, вулиця Джона Маккейна, 43-Б.

Отже, позивач вважає, що вказаний об`єкт нерухомого майна є самочинним будівництвом, що порушує права Київради щодо розпорядження та користування земельною ділянкою, у зв`язку з чим наявні підстави для його знесення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2025 вказаний позов був прийнятий до розгляду, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у строк, визначений законом, відзиву не надав, його позиція щодо заявлених вимог суду невідома. Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ураховуючи, що відповідач не скористався наданим йому правом у межах визначеного законом процесуального строку на подання відзиву, суд дійшов висновку про можливість вирішення спору за відсутності відзиву відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.08.2025, занесеною до протоколу судового засідання, підготовче провадження у справі було закрите, розгляд справи призначено по суті.

У судовому засіданні по суті розгляду справи 09.12.2025 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.12.2021 Фізичною особою-підприємцем Мовчан І.В., на замовлення громадянки Вдовенко І.П., було виготовлено технічний паспорт громадського будинку за адресою: місто Київ, Печерський район, вулиця Джона Маккейна, 43-Б (реєстраційний номер технічного паспорта - ТІ01:9331-4701-8625-1792.

23.12.2021 ФОП Мовчан І. В. видано довідку № 228, в якій зазначено, що нежитлова будівля літ. 1А за адресою: місто Київ, Печерський район, вулиця Джона Маккейна, 43-Б, має такі показники: загальна та основна площа - 51,6 кв.м. У цій же довідці ФОП Мовчан І.В. було зазначено, що нежитлова будівля побудована господарським способом в 1991 році, що не належить до самочинного будівництва та не потребує введення в експлуатацію.

13.01.2022 Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», на запит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С., видано інформаційну довідку НЖ-2022 № 31, в якій зазначено, що згідно з даними реєстрових книг Бюро нежитлова будівля загальною площею 51,6 кв.м за адресою: місто Київ, Печерський район, вулиця Джона Маккейна, 43-Б на праві власності не зареєстрована.

Проте, 11.01.2022 приватним нотаріусом Меженською К.С. на підставі довідки про технічні показники об`єкту нерухомого майна № 228 від 23.12.2021, виданої ФОП Мовчан І.В., право приватної власності на нежитлову будівлю літ. 1А загальною площею 51,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстроване за Вдовенко І.П., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

08.02.2022 між Вдовенко І.П. та ТОВ "ВІП МІКС" було підписано акт приймання-передачі нерухомого майна, відповідно до якого Вдовенко І.П. передала, а ТОВ "ВІП МІКС" прийняло нерухоме майно, зокрема, нежитлову будівлю літ. 1А за адресою: місто Київ, Печерський район, вулиця Джона Маккейна, 43-Б. Вказаний акт приймання-передачі нерухомого майна було посвідчено та зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимошенко Людмилою Анатоліївною за № 89, 90.

08.02.2022 приватним нотаріусом Тимошенко Л.А. на підставі вказаного акту приймання-передачі нерухомого майна № 89, 90, право приватної власності на нежитлову будівлю літ. 1А загальною площею 51,6 кв.м за адресою: місто Київ, Печерський район, вулиця Джона Маккейна, 43-Б, було зареєстроване за ТОВ "ВІП МІКС", що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Реєстрація права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за ТОВ «ВІП МІКС» також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Звертаючись до суду з даним позовом, Київська міська рада зазначає, що жодних рішень щодо передачі земельної ділянки за адресою: місто Київ, Печерський район, вулиця Джона Маккейна, 43-Б у власність чи користування Вдовенко І.П., позивачем прийнято не було. Нежитлова будівля загальною площею 51,6 кв.м за адресою: місто Київ, Печерський район, вулиця Джона Маккейна, 43-Б, зареєстрована за ТОВ "ВІП МІКС", є самочинно збудованим нерухомим майном.

Отже, позивач вважає, що наявні підстави для усунення перешкод у володінні та розпорядженні земельною ділянкою за вказаною адресою шляхом знесення об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини 1, 2 статті 319 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною другою статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина 1 статті 373 ЦК України).

Елементом особливої правової охорони землі є норма частини 2 статті 14 Конституції України про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина 2 статті 373 ЦК України).

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина 4 статті 373 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 ЦК України.

Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва.

Стаття 376 ЦК України розміщена у главі 27 "Право власності на землю (земельну ділянку)", тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю.

Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (такий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18).

Отже, самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки.

Разом із цим, сам по собі факт державної реєстрації права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду, не слід розглядати як окреме відносно факту самочинного будівництва порушення прав власника земельної ділянки.

Здійснення самочинного будівництва порушує права власника земельної ділянки, у тому числі у разі відсутності державної реєстрації права власності на самочинно побудоване нерухоме майно за відповідною особою. Факт самочинного будівництва змушує власника земельної ділянки діяти з урахуванням того, що на відповідній земельній ділянці наявні певні об`єкти нерухомості - що обмежує можливості як користування, так і розпорядження земельною ділянкою.

Права власника земельної ділянки порушуються в результаті факту самочинного будівництва, а не державної реєстрації права власності на самочинно побудоване майно. Державна реєстрація права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду поза встановленим статтею 376 ЦК України порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, лише додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з`явились безпосередньо з факту самочинного будівництва) власника земельної ділянки в реалізації свого права власності додаткові юридичні обмеження. Вказані висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22.

Також у постановах від 18.02.2019 у справі № 308/5988/17-ц, від 20.03.2019 у справі 202/3520/16-ц Верховний Суд зазначив, що наявність хоча б однієї із трьох вказаних у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Судом враховано, що відповідно до частини 2 статті 36 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено заборону на виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється (частина 8 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Як вже вказувалось, Київрада наголошує, що рішення про передачу земельної ділянки за адресою: місто Київ, Печерський район, вулиця Джона Маккейна, 43-Б. у власність чи користування (оренду) будь-яким фізичним або юридичним особам, позивач не приймав.

Відповідно до листа Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.06.2025 № 073-1923, Департамент не видавав та не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих, будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: місто Київ, Печерський район, вулиця Джона Маккейна, 43-Б.

А згідно листа Департамента від 06.06.2025, відповідно до даних електронної бази документообігу Департаменту, даних Міської інформаційно-аналітичної системи забезпечення містобудівної діяльності «Містобудівний кадастр м. Києва», містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва за адресою: місто Київ, Печерський район, вулиця Джона Маккейна, 43-Б, Департаментом не надавались. У Реєстрі вулиць та інших поіменованих об`єктів міста Києва відсутні відомості про документи щодо присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси: місто Київ, Печерський район, вулиця Джона Маккейна, 43-Б.

Крім того, у листі від 05.06.2025 КП КМР «КМ БТІ» зазначило, що відповідно до реєстрових книг останнього за адресою: місто Київ, Печерський район, вулиця Джона Маккейна, 43-Б, нерухоме майно на праві власності не реєструвалось.

Таким чином, судом встановлено, що нежитлова будівля літ. 1А за адресою: місто Київ, Печерський район, вулиця Джона Маккейна, 43-Б збудована на земельній ділянці комунальної власності, яка у визначеному законом порядку жодній особі, у тому числі і Вдовенко І.П., не надавалась, а також встановлено факт відсутності документів, згідно з якими останній надавалося б право виконувати на цій земельній ділянці будівельні роботи. Відтак, нежитлова будівля літ. 1А на земельній ділянці за адресою: місто Київ, Печерський район, вулиця Джона Маккейна, 43-Б є самочинним будівництвом.

Суд зазначає, що здійснена державна реєстрація права власності на нежитлову будівлю літ. 1А за адресою: місто Київ, Печерський район, вулиця Джона Маккейна, 43-Б спочатку за Вдовенко І.П., а потім за ТОВ "ВІП МІКС" (відповідачем) не змінила правовий режим самочинного будівництва, а сам факт такої реєстрації не свідчить про наявність права власності у відповідача.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, самочинне будівництво нежитлової будівлі літ. 1А за адресою: місто Київ, Печерський район, вулиця Джона Маккейна, 43-Б, порушує права Київради на користування та розпорядження земельною ділянкою за вказаною адресою.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (аналогічні за змістом висновки наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22 щодо можливих способів захисту прав власника (користувача) відповідної земельної ділянки, порушених внаслідок здійснення самочинного будівництва, навела правові висновки, за якими, зокрема, у певних випадках спосіб захисту імперативно "прив`язаний" до певного складу правопорушення. У таких випадках можна стверджувати, що спосіб захисту визначений законом (встановлений законом), тобто термін "встановлений законом" означає не просто те, що він названий в законі (наприклад, є в переліку статті 16 ЦК України, статті 20 Господарського кодексу України), а те, що спосіб захисту за його змістом кореспондує конкретному правопорушенню. У цих випадках положення частини 1 статті 5 ГПК України вимагає, щоб суд застосував саме такий спосіб захисту.

Згідно з положеннями статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності. Вказана позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20), від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22 ).

Державна реєстрація права власності не породжує права власності, в силу державної реєстрації право власності не виникає, вона визначає лише момент, з якого право власності виникає, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

Факт набуття права власності має передувати державній реєстрації, оскільки юридичний зміст державної реєстрації полягає у визнанні і підтвердженні державою цього факту.

Можливі способи захисту прав особи - власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 ЦК України, яка регулює правовий режим самочинно побудованого майна.

Відповідно до частини 2 статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частинами 3-5 статті 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (частина 3). Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4). На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина 5).

При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини 2 статті 376 ЦК України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті (такі висновки наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13; від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц; від 20.07.2022 у справі № 923/196/20, від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22).

Тобто, відповідно до приписів частин 3 та 5 статті 376 ЦК України як особа, що здійснила самочинне будівництво, так і власник земельної ділянки, на якій здійснили самочинне будівництво, можуть набути самочинно збудоване майно у власність. Однак для цього їм необхідно дотримуватись чіткого алгоритму дій, передбаченого в зазначеній статті.

Якщо нерухоме майно є самочинним будівництвом, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно у будь-який інший спосіб, окрім визначеного ст. 376 ЦК України (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка його побудувала, або за власником земельної ділянки), є такою, що не відповідає вимогам цієї статті. Можливість настання інших правових наслідків, ніж передбачені ст. 376 ЦК України, як у випадку самочинного будівництва, здійсненого власником земельної ділянки, так і у випадку самочинного будівництва, здійсненого іншою особою на чужій земельній ділянці, виключається.

Згідно з обставинами, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.

Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.

Крім того, згідно зі статтею 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що у спірних правовідносинах знесення самочинно побудованого спірного об`єкта нерухомості відповідно до частини 4 статті 376 ЦК України є належним та ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво. Вказаний висновок суду відповідає правовим висновкам, наведеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22.

Отже, позивачем обрано належний спосіб захисту у спірних правовідносинах.

Крім того, слід зазначити, що наявність зареєстрованого права власності на об`єкт нерухомого майна, що є самочинним будівництвом, перешкоджає власнику землі, на якій цей об`єкт розташований, вільному розпорядженню цією землею, зокрема передачі її відповідальній особі з метою задоволення потреб та інтересів територіальної громади міста, у тому числі шляхом забезпечення надходження коштів до місцевого бюджету від використання (оренди) земельної ділянки.

Як було зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22 також наведено висновок про те, що судовим рішенням про знесення спірного об`єкта нерухомості суд вирішує подальшу юридичну долю самочинно побудованого майна (спірного об`єкта нерухомості). Якщо право власності на об`єкт самочинного будівництва зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), у разі задоволення позовної вимоги про знесення об`єкта самочинного будівництва суд у мотивувальній частині рішення повинен надати належну оцінку законності такої державної реєстрації.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній на момент реєстрації права власності за ОСОБА_1 ) державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії (ч. 2 ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Статтею 31 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" закріплено особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку.

Так, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Частиною 1 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено порядок державної реєстрації, зокрема: перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень (п. 4).

Статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" закріплено підстави для державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній на момент реєстрації права власності за ОСОБА_1 ) у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав заявником є:

- власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право (у тому числі замовник будівництва, девелопер будівництва, управитель фонду фінансування будівництва), або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав;

- особа, за якою закріплений особовий рахунок в погосподарській книзі відповідної сільської, селищної, міської ради, або уповноважена нею особа - у разі проведення державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку.

Згідно з п. 77 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 р. державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться відповідно до ст. 331 Цивільного кодексу України щодо особи, яка здійснювала будівництво такого об`єкта (замовник будівництва), чи у випадку, передбаченому ст. 332 Цивільного кодексу України, - щодо особи, яка є власником закінченого будівництвом об`єкта, реконструкція якого проводилася, якщо інше не встановлено договором або законом.

Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про його технічну інвентаризацію, про прийняття його в експлуатацію та про присвоєння такому об`єкту адреси (крім випадку проведення реконструкції об`єкта, що не має наслідком його поділ, виділ частки або об`єднання), отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

Підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт є відсутність однієї і більше відомостей, передбачених цим пунктом, крім випадків, передбачених п.п. 78, 79 та 80 цього Порядку (п. 78 Порядку).

Пунктом 79 зазначеного Порядку закріплено, що документ, який відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази реєстрації за ОСОБА_1 нежитлової будівлі літ. 1А загальною площею 51,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності до 05.08.1992 та до 01.01.2013, що унеможливлювало внесення такої інформації до реєстру.

За таких обставин, беручи до уваги, що матеріали даної справи не містять правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомого майна у ОСОБА_1 на нежитлову будівлю літ. 1А загальною площею 51,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні відомості закінчення будівництва вказаного об`єкту до 05.08.1992, відсутня інформація у КП КМР "КМ БТІ" про реєстрацію права власності на вказану нежитлову будівлю літ. 1А за адресою: місто Київ, Печерський район, вулиця Джона Маккейна, 43-Б, як і відсутні докази присвоєння адреси зазначеному об`єкту, суд дійшов висновку, що у приватного нотаріуса не було правових підстав для проведення реєстрації права власності на майно за ОСОБА_1 , а надані останньою документи для реєстрації не є за своєю суттю правовстановлюючими.

Таким чином, припинення володіння ТОВ "ВІП МІКС" нежитловою будівлею за адресою: місто Київ, Печерський район, вулиця Джона Маккейна, 43-Б, що є об`єктом самочинного будівництва, не є втручанням у право особи на майно, а є визнанням відсутності такого права, оскільки право власності ТОВ "ВІП МІКС" на це нерухоме майно не виникло в силу приписів частини 2 статті 376 ЦК України. А судом не встановлено набуття ТОВ "ВІП МІКС" права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на відповідній правовій підставі відповідно до частини 3 статті 376 ЦК України.

З огляду на встановлені судом обставини даної справи, заявлені Київрадою позовні вимоги про усунення перешкод власнику у володінні та розпорядженні земельною ділянкою за адресою: місто Київ, Печерський район, вулиця Джона Маккейна, 43-Б, шляхом зобов`язання ТОВ "ВІП МІКС" знести об`єкт самочинного будівництва, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.02.2022, індексний номер: 63393695, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача у зв`язку із задоволенням позову.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міськради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою місце розташування якої: місто Київ, Печерський район, вулиця Джона Маккейна, 43-Б, шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІП МІКС" знести об`єкт самочинного будівництва, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тимошенко Людмили Анатоліївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.02.2022, індексний номер: 63393695, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІП МІКС (08129, Київська обл., Бучанський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Шкільна, буд. 19, код 44590197) на користь Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36, код 22883141) судовий збір у сумі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30 грудня 2025 р.

СуддяО.В. Котков