ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

24.12.2025 м.Дніпро Справа № 904/5450/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колег суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач)

суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ГІР-ІНТЕРНЕЙШНЛ на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2025 (суддя Примак С.А., повний текст якого підписаний 01.10.2025) у справі № 904/5450/25

за заявою Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" м.Дніпро

про відкриття процедури превентивної реструктуризації

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2025 у справі №904/5450/25 відкрито процедуру превентивної реструктуризації Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" м. Дніпро.

Призначено адміністратором превентивної реструктуризації Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" м. Дніпро арбітражного керуючого Глеваського Віталія Васильовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №1724 від 20.03.2015, адреса : Київська область, м. Біла Церква, вул. Торгова, офіс 208А).

Встановлено арбітражному керуючому Глеваському Віталію Васильовичу основну грошову винагороду у розмірі п`ятнадцяти мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання повноважень адміністратора превентивної реструктуризації, яку покласти на Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод" м. Дніпро.

Вирішено оприлюднити повідомлення про відкриття процедури превентивної реструктуризації Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" м. Дніпро.

Призначено до розгляду в судовому засіданні заяву Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" (49064, м. Дніпро, вул. Маяковського, 3; ідентифікаційний код 05393056) про застосування додаткових заходів захисту боржника на 15.10.2025 на 11:45.

Призначено заключне судове засідання на 27.01.2026 на 11:40.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю ГІР-ІНТЕРНЕЙШНЛ, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу повністю та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у відкритті процедури превентивної реструктуризації.

Одночасно в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 27.11.2025 здійснено запит матеріалів справи №904/5450/25 (необхідних для розгляду скарги) із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

02.12.2025 до суду від Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" надійшли заперечення щодо відкриття апеляційного провадження, у яких заявник зауважив що в даному випадку відсутні поважні підстави пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду з боку апелянта.

03.12.2025 матеріали справи №904/5450/25 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.12.2025 (суддя доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ГІР-ІНТЕРНЕЙШНЛ залишено без руху через подання доказів оплати судового збору у розмірі, що не відповідає закону (визначена сума доплати 4239,20 грн), неподання доказів направлення скарги арбітражному керуючому Глеваському В.В., а також подання скарги поза межами строку на її подання, і визнання неповажними підстав пропуску строку після розгляду відповідного клопотання апелянта про його поновлення. Скаржнику наданий строк (10днів) для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, зокрема надання нового клопотання про поновлення строку на оскарження ухвали суду із зазначенням інших підстав пропуску строку.

Вказану ухвалу доставленого до електронного кабінету скаржника 08.12.2025 о 12:29 годині. Відтак, недоліки скарги мали бути усунені у строк до 18.12.2025 (включно).

17.12.2025 (зареєстровано судом 18.12.2025) на адресу суду від скаржника, на виконання вимог ухвали від 05.12.2025 надійшла заява про усунення недоліків скарги до якої додано платіжну інструкцію № 1414 від 10.12.2025 на суму 4239,20 грн., додані докази направлення скарги арбітражному керуючому, а також надане нове клопотання про поновлення процесуальних строків.

У новому клопотання апелянт зауважив, що отримання поштового відправлення від Боржника 02.10.2025 не є тотожним отриманню доступу до матеріалів справи та інформації про її рух, адже як Боржник, так і арбітражний керуючий, як сторони, можуть подавати заяви з процесуальних питань та по суті справи, копії яких не завжди надсилаються іншим учасникам.

Зауважує, що Апелянт мав право достеменно знати, що відбувається у справі, і тому момент доступу до матеріалів справи некоректно ототожнювати з направленням Боржником окремих матеріалів. Це особливо важливо з огляду на дії Боржника, який, маючи триваючу процедуру досудової санації, не дочекавшись її припинення і не виконавши її умови, втретє з одних і тих самих підстав (за якими вже продовжувалася досудова санація) ініціював третю процедуру відстрочки сплати боргу.

Вважає, що саме 11.11.2025 є датою, коли Представник отримав повну та об`єктивну можливість ознайомитися з усіма матеріалами справи (а не лише з тими, що надіслав Боржник), включаючи процесуальні ухвали та заяви інших учасників. Апеляційну скаргу подано 23.11.2025, а посилання суду на активність адвоката в інших судових засіданнях протягом листопада не спростовує наявності перешкод у даній справі, а навпаки, потребує уточнення хронології.

Також посилається на передбачений ст. 6 Конвенції стандарт «доступу до правосуддя» та конституційні гарантії доступу до правосуддя.

18.12.2025 до суду окремо надійшло ще одне клопотання апелянта про поновлення процесуальних строків, у якому додатково заявник зауважив, що в умовах, коли розгляд заяви про відкриття процедури не є змагальним по суті, оскільки здійснюється без виклику сторін, а суд виконує проактивну функцію, такі справи фактично набувають характеру втручання держави у горизонтальні правовідносини між боржником та кредиторами, змінюючи судовим рішенням баланс їхніх прав. Апелянт не завжди мав доступ до матеріалів справи, в тому числі протоколів та повного контексту матеріалів справи, на підставі яких держава в особі суду санкціонувала обмеження прав кредиторів. За таких умов покладання на Апелянта обов`язку подавати апеляційну скаргу виключно на підставі документів, надісланих опонентом, перетворює право на оскарження на юридичну фікцію: формально воно існує, однак його повноцінна, субстантивна реалізація є неможливою. Вимога подавати апеляцію без ознайомлення з повним матеріалами справи нівелює саму сутність права на справедливий суд. Відтак, невизнання необхідності ознайомлення з матеріалами справи, а не поштовим відправленням Боржника, свідчить про домінування формальної оцінки обставин над сутнісною.

Знов звертає увагу, що саме дату 11.11.2025 слід вважати моментом, коли Апелянт отримав об`єктивну можливість підготувати обґрунтовану апеляційну скаргу. Враховуючи 10-денний строк, розумним (за цих обставин) терміном подання було 21.11.2025 (п`ятниця). Проте, через дію режимів аварійних та планових відключень електроенергії, які суттєво обмежили робочий час у будні дні (ці обставини настільки масові, що мають статус загальновідомих), Представник був змушений продовжувати роботу над документом у вихідні дні. Апеляційна скарга була подана 23.11.2025 (у неділю) одразу по завершенню роботи. Отже, незначний пропуск строку стався внаслідок необхідності компенсувати недостатню кількість електропостачання роботою у вихідні дені.

В свою чергу, 19.12.2025 до суду від Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» (ПрАТ «ДМЗ») надійшли заперечення на клопотання про поновлення процесуального строку на подання скарги, в яких заявник зауважив, що доводи ТОВ «ГІР ІНТЕРНЕШНЛ» про наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження є необґрунтованими, такими, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм процесуального права та фактичних обставин справи, і не можуть бути підставою для поновлення відповідного строку.

Згідно зі статтею 260 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку (частина 3). Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу (частина 4).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 261 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Розглянувши нове клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду, апеляційний господарський суд визнає підстави, зазначені скаржником у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження неповажними, з огляду на наступне.

По-перше, Господарський процесуальний кодекс України не ставить можливість та обов`язок подання апеляційної скарги в залежність від попереднього ознайомлення з усіма матеріалами справи; закон пов`язує початок перебігу строку апеляційного оскарження з моментом отримання судового рішення або з моментом, коли особа дізналася чи могла дізнатися про його ухвалення.

Як зазначалось в ухвалі від 05.12.2025, при розгляді первісного клопотання, судом з`ясовано, що оскаржувану ухвалу апелянт отримав у свій електронний кабінет 17.10.2025 о 15:14 годині і саме з цієї дати для юридичної особи розпочався відлік процесуального строку на оскарження судового рішення, а не з 11.11.2025 коли з матеріалами справи ознайомився представник.

При цьому, посилання Апелянта на те, що отримання копії заяви від Боржника не є тотожним доступу до матеріалів судової справи, не відповідає вимогам процесуального закону, зокрема, факт отримання Апелянтом 02.10.2025 копії заяви та матеріалів, на підставі яких суд розглядав питання відкриття процедури, свідчить про наявність у нього об`єктивної можливості оцінити характер заявлених вимог, правові підстави та наслідки ухвали суду, а отже своєчасно скористатися правом на апеляційне оскарження.

Аргументи апелянта стосовно дозування боржником інформації мають декларативний характер і не підтверджені жодними доказами.

При цьому, суд зауважує, що матеріали, які подаються разом із заявою до суду, є тими самими матеріалами, на підставі яких ухвалюється судове рішення, і саме вони є предметом перевірки судом апеляційної інстанції. В свою чергу, апелянт не довів, які саме істотні матеріали були йому недоступні, яким чином це перешкоджало поданню апеляційної скарги і чому він не скористався правом звернутися до суду з відповідним клопотанням у межах установленого строку.

Посилання Апелянта на відсутність доступу до протоколів та повного контексту матеріалів справи не відповідає змісту оскаржуваної ухвали та природі апеляційного перегляду, оскільки в оскаржуваному судовому рішенні викладені мотиви його прийняття. Суд звертає увагу, що саме ухвала, а не протоколи чи внутрішній контекст справи, є предметом апеляційного оскарження.

Стосовно посилань апелянта на загальноправові процесуальні норм щодо можливості повторно подати скаргу і конституційних гарантій захисту права.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України). Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

У рішеннях ЄСПЛ від 28.03.2006 у справі "Мельник проти України" та від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення.

При цьому Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (рішення ЄСПЛ у справах "Ейрі проти Ірландії" та "Ґарсія Манібардо проти Іспанії").

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі "Ґарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (див., наприклад, Monnel and Morris v. the United Kingdom, рішення від 02.03.1987, а також Helmers v. Sweden, рішення від 29.10.1996).

ЄСПЛ в рішеннях від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" також зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб.

Також ЄСПЛ звернув увагу, що при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Волчлі проти Франції", від 08.12.2016 у справі "ТзОВ "Фріда" проти України").

При цьому, якщо процесуальним законом окреслені певні строки, особи, що звертаються зі скаргами мають бути обізнані, що такі строки будуть застосовані.

За приписами ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тому, негативні наслідки у вигляді неможливості поновлення процесуального строку (у зв`язку з відсутністю об`єктивних обставин його пропуску) покладаються на апелянта.

Суд апеляційної інстанції також враховує висновки, наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2024 у справі №756/11081/20:

« 48. Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.

49. Отже, запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.

50. У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», пункти 51, 52, «Брумареску проти Румунії», пункт 61).

51. Отже, встановлення строків звернення до суду із заявою чи скаргою у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.

52. Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

53. Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

54. Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).».

Отже, апелянт фактично не наводить жодних інших нових обставин в обґрунтування підстав пропуску строку.

Таким чином, в обґрунтування інших підстав для поновлення пропущеного процесуального строку апеляційного оскарження ухвали суду скаржником не зазначено обставин, які можуть бути віднесені судом до особливих чи непереборних обставин, що зумовили пропуск встановленого строку на апеляційне оскарження ухвали суду.

З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю ГІР-ІНТЕРНЕЙШНЛ про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду не підлягає задоволенню, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити відповідно до пункту 4 частини 1 статті 261 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, 260, пунктом 4 частини 1 статті 261 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ГІР-ІНТЕРНЕЙШНЛ на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2025 у справі №904/5450/25.

Апеляційну скаргу №б/н від 23.11.2025 з додатком на 28 аркушах, в тому числі платіжну інструкцію №1181 від 15.10.2025 про сплату 3028,00 грн, заяву про усунення недоліків скарги №б/н від 17.12.2025 на 31 аркуші, в тому числі платіжна інструкція № 1414 від 10.12.2025 про сплату 4239,20 грн повернути апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду протягом двадцяти днів.

Суд апеляційної інстанції повідомляє, що згідно з п.122 (розділу V. Перехідні положення) Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей; електронні документи та електронні копії паперових документів вносяться до АСДС та зберігаються в централізованому файловому сховищі; документи, що надійшли до суду в електронній формі, за потреби можуть роздруковуватися та приєднуватися до матеріалів справи у паперовій формі.

Таким чином, оскільки апеляційну скаргу і заяву про усунення недоліків апелянтом подано в електронній формі через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» зазначена заява зберігається в централізованому файловому сховищі, а її роздрукована паперова копія приєднується до матеріалів справи

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков