ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2025 Справа № 914/707/25(914/2231/25)

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом:ОСОБА_1
до відповідача-1:Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс»
до відповідача-2:Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Омега Львів»
до відповідача-3:ОСОБА_2
до відповідача-4:Акціонерного товариства «ПроКредит Банк»
про:визнання недійсними договорів комісії та відступлення права вимоги
в межах справи:№ 914/707/25
про неплатоспроможність: ОСОБА_1

Суддя Цікало А. І.

За участі секретаря Андріюк В. М.

Представники:

Позивача:Кушнір Т. В. адвокат
Відповідач-1:не з`явився
Відповідач-2:не з`явився
Відповідач-3: Відповідач-4:Посікіра Р.Р. адвокат не з`явився

В провадженні Господарського суду Львівської області знаходиться справа № 914/707/25 про неплатоспроможність ОСОБА_1 провадження у якій відкрито ухвалою Господарського суду Львівської області 03.04.2025 р.

18.07.2025 р. на розгляд Господарського суду Львівської області за вх. № 2476 від ОСОБА_1 надійшла позовна заява до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс», до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Омега Львів», в якому позивач просить суд:

- визнати недійсним договір комісії № 29/07 від 28.07.2022 р., який укладений між ОСОБА_2 (комітент) та ТзОВ «Факторингова компанія «ОМЕГА» (комісіонер);

- визнати недійсними договори від 28.07.2022 р., які укладені між АТ «ПроКредит Банк» та ТзОВ «Факторингова компанія «ОМЕГА» про відступлення права вимоги: за двома рамковими угодами №0325 від 27.02.2006 р. та №0410 від 25.05.2006 р.; за договорами поруки № 0410-ДП4 від 01.07.2009 р. та № 0410-ДПЗ від 13.03.2008 р., де боржником є ОСОБА_1 ; за договором поруки № 0325-ДП від 01.07.2009 р., де боржником є ПП «Люкс Експрес»; за договорами іпотеки № 0325-ДЗЗ від 26.06.2006 р. (укладений між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ПП «Люкс-Експрес»); за договором іпотеки від 16.06.2007 р.;

- визнати недійсними договір б/н від 26.09.2022 р. про відступлення права вимоги, який укладено між ТзОВ «Факторингова компанія «ОМЕГА» та ТзОВ «Профіт Файненс» (Рамкова угода № 0410 від 25 травня 2006 року, божник ОСОБА_1 );

- визнати недійсними договір б/н від 26.09.2022 р. між ТзОВ «Факторингова компанія «ОМЕГА» (первісний кредитор) та ТзОВ «Профіт Файненс» (новий кредитор) про відступлення права вимоги за договорами поруки (Договір поруки № 0325-ДП8 від 01 липня 2009 року, божник ПП «ЛЮКС ЕКСПРЕС»);

- визнати недійсними договір б/н від 26 вересня 2022 року між ТзОВ «Факторингова компанія «ОМЕГА» (первісний іпотекодержатель) та ТзОВ «Профіт Файненс» (новий іпотекодержатель) за договорами іпотеки, який засвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за № 1006.

Ухвалою суду від 25.07.2025 р. позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс», до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Омега Львів» про визнання недійсними договорів комісії та відступлення права вимоги залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

04.08.2025 р. до суду за вх. № 20441/25 від позивача надійшла заява від 01.08.2025 р. про усунення недоліків позовної заяви до якої додано докази сплати судового збору у розмірі 21801 грн. 60 коп.

Ухвалою суду від 18.08.2025 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрити провадження у справі № 914/707/25(914/2231/25); постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в межах справи № 914/707/25 про неплатоспроможність ОСОБА_1 ; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 07.10.2025 р.

18.09.2025 р. до суду за вх. № 24781/25 від ТзОВ «Профіт Файненс» (відповідача-1) надійшло клопотання про закриття провадження у справі.

11.09.2025 р. до суду за вх. № 3775/25 від представника позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 07.10.2025 р. задоволено клопотання представника позивача про залучення до участі у справі співвідповідача; залучено ОСОБА_2 до участі у справі № 914/707/25(914/2231/25) в якості відповідача-3; розгляд справи відкладено на 04.11.2025 р.

20.10.2025 р. до суду за вх. № 4426/25 від представника позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача АТ «ПроКредит Банк».

Ухвалою суду від 04.11.2025 р. задоволено клопотання представника позивача про залучення до участі у справі співвідповідача; залучено Акціонерне товариство «ПроКредит Банк» до участі у справі № 914/707/25(914/2231/25) в якості відповідача-4; розгляд справи відкладено на 25.11.2025 р.

Ухвалою суду від 25.11.2025 р. розгляд справи відкладено на 11.12.2025 р.

Сторони були належно повідомленні про дату, час та місце цього засідання.

Представник позивача в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача-3 в судове засідання з`явився, позовні вимоги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, причин неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, суд встановив наступне:

Предметом спору в даній справі є вимога ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів комісії та про відступлення права вимоги, оскільки, на думку позивача, порушуються його майнові права внаслідок безпідставного збільшення розміру заборгованості по кредитних договорах, право вимоги по яких відступлено АТ «ПроКредит Банк» - відповідачам.

25.05.2006 між ЗАТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПроКредит Банк», та ОСОБА_1 було укладено рамкову угоду №0410, відповідно до якої банк зобов`язався на положеннях та умовах цієї угоди відкрити позичальнику кредитну лінію загальною сумою за договорами 250000 доларів США, ліміт строку кредитування - 240 календарних місяців, максимальний розмір відсотків - 40% річних. Видача кредитів на підставі рамкової угоди та визначення їх умов здійснювалась шляхом укладення договорів надання (траншу) овердрафту, кредитної лінії, які є невід`ємною частиною рамкової угоди.

За умовами п.п. 2.1., 8.2. рамкової угоди, позичальник зобов`язався належно виконувати усі умови, необхідні для отримання кредиту, своєчасно та належно здійснювати погашення грошових зобов`язань, а також належно виконувати усі інші зобов`язання, що передбачені цим договором. Також було обумовлено, що кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту в разі прострочення погашення грошових зобов`язань за цим договором більш ніж на 3 банківські дні.

25.05.2006 між ЗАТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПроКредит Банк», та ОСОБА_1 було укладено договір траншу №3.12925/0410 (кредитний договір), згідного з умовами якого останній отримав грошові кошти в розмірі 100 000,00 доларів США зі сплатою 14,5% річних, строком користування 84 місяці та зобов`язався повернути наданий кредит і сплатити відсотки та платежі за кредитом, а також комісії на умовах та в строки, передбачені цим договором.

26.06.2006 між ЗАТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПроКредит Банк», та ОСОБА_1 було укладено договір траншу №3.12925/0410-ДТ-1, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти в розмірі 20 000,00 доларів США зі сплатою 14,5% річних, строком користування 84 місяці та зобов`язався повернути наданий кредит і сплатити відсотки та платежі за кредитом, а також комісії на умовах та в строки, передбачені цим договором.

13.03.2008 між ЗАТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПроКредит Банк», та ОСОБА_1 було укладено договір траншу №3.20955/0410, згідного з умовами якого останній отримав грошові кошти в розмірі 102 000,00 доларів США зі сплатою 13% річних, строком користування 120 місяців та зобов`язався повернути наданий кредит і сплатити відсотки та платежі за кредитом, а також комісії на умовах та в строки, передбачені цим договором.

На забезпечення виконання зобов`язання між ЗАТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПроКредит Банк», ОСОБА_1 та ПП «Люкс-Експрес» було укладено договір іпотеки №0325-Д33 від 26.06.2006, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кривицьким С. Ю., зареєстрований в реєстрі за №2624.

За вказаним договором іпотеки банку передано нежитлове приміщення - приміщення складів НЗ в літ. К-1: від 4 по 10, площею 922,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.3. зазначеного договору іпотеки за ним забезпечується повне виконання ОСОБА_1 зобов`язань, що виникають із рамкової угоди №0410 від 25.05.2006, договору про надання траншу №3.12925 від 25.05.2006 та інших договорів про надання траншу, графіків повернення кредиту і сплати відсотків, договорів про надання овердрафту, інших договорів, які є невід`ємною частиною рамкової угоди (далі - кредитний договір), укладеного між ОСОБА_1 та банком, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язується перед банком повернути наданий йому кредит з максимальним лімітом заборгованості в розмірі 250000,00 доларів США, сплатити відсотки за його користування в розмірі та в строки, передбачені кредитним договором, а також неустойку та інші штрафні санкції.

У договорі № 2 від 13.03.2008 про внесення змін та доповнень до договору іпотеки №0325-Д33 від 26.06.2006 сторони погодили, що договір іпотеки забезпечує виконання іпотекодавцем зобов`язань перед іпотекодержателем, що виникають із рамкової угоди №0410 від 25.05.2006, викладеній у новій редакції відповідно до договору №1 від 13.03.2008 про внесення змін та доповнень до рамкової угоди, з врахуванням усіх діючих та майбутніх змін та доповнень до неї, договорів про надання траншу, договорів про надання овердрафту та усіх інших договорів, які укладені та будуть укладені на підставі Рамкової угоди та є чи будуть її невід`ємною частиною щодо погашення кредиту, отриманого чи який буде отриманий в межах ліміту кредитування, а також виконання усіх інших грошових зобов`язань, що виникають на підставі кредитного договору.

03.04.2013 ПАТ «ПроКредит Банк» звернулось до ОСОБА_1 з письмовими вимогами про повне дострокове погашення кредиту за договорами траншу №3.12925 від 25.05.2006 №3.20955 від 13.03.2008 протягом 5 банківських днів з моменту відправлення даних вимог.

Крім того, ПАТ «ПроКредит Банк» звернулось 03.04.2013 до ПП «Люкс-Експрес» з письмовим повідомленням про виникнення заборгованості, яким повідомило іпотекодавця про заборгованість ОСОБА_1 за договорами траншу №3.12925 від 25.05.2006 і №3.20955 від 13.03.2008 та запропонувало погасити таку протягом 5 календарних днів.

Вказаних вимог ПАТ «ПроКредит Банк» ані боржником, ані іпотекодавцем виконано не було.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29.12.2015 було змінено рішення Галицького районного суду міста Львова від 17.06.2015 у справі №461/4594/13-ц та постановлено стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 як солідарного з ОСОБА_1 боржника, ПП «Люкс-Експрес» як солідарного з ОСОБА_1 боржника в користь ПАТ «ПроКредитБанк» заборгованість в загальній сумі 3037941,56 грн. в межах рамкової угоди №0410 від 25.05.2006. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 як солідарного з ОСОБА_1 боржника, ПП «Люкс-експрес» як солідарного з ОСОБА_1 боржника в користь ПАТ «ПроКредитБанк» пеню в розмірі 48645,56 грн. за договором траншу №3.12925/0410 від 25.05.2006 та договору №3.12925/0410-Д-1 від 22.06.2006, а також пеню в розмірі 169166,19 грн. за договором траншу №3.20955/0410 від 13.03.2008.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 у справі №914/651/18 скасовано рішення Господарського суду Львівської області від 11.09.2018 та прийнято нове про відмову в задоволенні позову ПАТ «ПроКредит Банк» до ПП «Люкс-Експрес», за участю третьої особи ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості, яка підтверджена зазначеним вище рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29.12.2015 у справі №461/4594/13-ц.

Вказану постанову апеляційний господарський суд мотивував тим, що банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, який визначений договором іпотеки як позасудовий, відповідно, для реалізації якого необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя (враховуючи, що договором іпотеки не передбачено іншого порядку), а тому такий позов не може бути задоволений судом.

АТ «ПроКредит Банк» в межах справи № 914/651/18 не змогло в судовому порядку звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка підтверджена рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29.12.2015 у справі №461/4594/13-ц.

28.07.2022 між ОСОБА_2 (комітент) та ТзОВ «Факторингова компанія «ОМЕГА» (комісіонер) укладено договір комісії №29/07, відповідно до якого комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені правочини щодо набуття у АТ «ПроКредит Банк» права вимоги, що становить 1828000 грн.

28.07.2022 між АТ «ПроКредит Банк» та ТзОВ «Факторингова компанія «ОМЕГА» укладено договори про відступлення права вимоги: за двома рамковими угодами №0325 від 27.02.2006 та №0410 від 25.05.2006; за договорами поруки №0410-ДП4 від 01.07.2009 та №0410-ДПЗ від 13.03.2008, де боржником є ОСОБА_1 ; за договором поруки №0325-ДП від 01.07.2009, де боржником є ПП «Люкс Експрес»; за договорами іпотеки №0325-ДЗЗ від 26.06.2006 (укладений між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ПП «Люкс-Експрес») та договором іпотеки від 16.06.2007.

За умовами пункту 2.2. договору від 28.07.2022 про відступлення права вимоги за двома рамковими угодами №0325 від 27.02.2006 та №0410 від 25.05.2006 вбачається, що предметом відступлення є не заборгованість у розмірі 4828901,48 грн. (з урахуванням нарахованих відсотків), а заборгованість, яка встановлена рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29.12.2015 у справі №461/4594/13-ц.

Платіжним дорученням №149 від 28.07.2022 ТзОВ «Факторингова компанія «ОМЕГА» перерахувало АТ «ПроКредит Банк» 1791861,40 грн. з призначенням платежу «оплата за договором про відступлення права вимоги від 28.07.2022 (боржник Удут)».

Платіжним дорученням №150 від 28.07.2022 ТзОВ «Факторингова компанія «ОМЕГА» перерахувало АТ «ПроКредит Банк» 36568,60 грн з призначенням платежу «оплата за договором про відступлення права вимоги від 28.07.2022 (боржник ТзОВ «Люкс Експрес»)».

Відповідно до п. 1.1. договору від 28.07.2022 про відступлення права вимоги за іпотечним договором у зв`язку з укладенням первісним іпотекодержателем та новим іпотекодержателем договору про відступлення права вимоги від 28.07.2022 за рамковою угодою №0410 від 25.05.2006, договорами про надання траншу №3.12925/0410 від 25.05.2006, №3.12925/0410-ДТ-1 від 22.06.2006, №3.20955/0410 від 13.03.2008, рамковою угодою №0325 від 27.02.2006, договором про надання траншу №3.12926/0325 від 26.06.2006, первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель набуває прав первісного іпотекодержателя, належних йому згідно з договором іпотеки № 0325-ДЗЗ від 26.06.2006 (який укладений між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ПП «Люк-Експрес») та договором іпотеки від 16.06.2007.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 28.07.2022 приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Тишківська Р. І. зареєструвала ТзОВ «Факторингова компанія «ОМЕГА» іпотекодержателем нерухомого майна приміщення складів площею 922,3 кв .м за адресою: м. Львів, вул. Богданівська, 11б, індексний номер рішення №64328474.

26.09.2022 ТзОВ «Факторингова компанія «ОМЕГА» (первісний кредитор) та ТзОВ «Профіт Файненс» (новий кредитор) уклали договір про відступлення права вимоги (рамкова угода №0410 від 25.05.2006, божник ОСОБА_1 .

26.09.2022 ТзОВ «Факторингова компанія «ОМЕГА» (первісний кредитор) та ТзОВ «Профіт Файненс» (новий кредитор) уклали договір про відступлення права вимоги (Рамкова угода № 0325 від 27.02.2006, божник ПП «ЛЮКС ЕКСПРЕС».

26.09.2022 ТзОВ «Факторингова компанія «ОМЕГА» (первісний кредитор) та ТзОВ «Профіт Файненс» (новий кредитор) уклали договір про відступлення права вимоги за договорами поруки (Договір поруки №0325-ДП8 від 01.07.2009, божник ПП «ЛЮКС ЕКСПРЕС».

26.09.2022 ТзОВ «Факторингова компанія «ОМЕГА» (первісний кредитор) та ТзОВ «Профіт Файненс» (новий кредитор) уклали договір про відступлення права вимоги за договорами поруки (Договір поруки № 0410-ДП4 від 01.07.2009, божник ОСОБА_1 .

26.09.2022 ТзОВ «Факторингова компанія «ОМЕГА» (первісний іпотекодержатель) та ТзОВ «Профіт Файненс» (новий іпотекодержатель) уклали договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, який засвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за №1006.

Відповідно до п. 1.1. зазначеного договору у зв`язку з укладенням первісним іпотекодержателем та новим іпотекодержателем договору про відступлення права вимоги від 26.09.2022 за Рамковою угодою № 0410 від 25.05.2006, договорами про надання траншу № 3.12925/0410 від 25.05.2006, №3.12925/0410-ДТ-1 від 22.06.2006, №3.20955/0410 від 13.03.2008, Рамковою угодою № 0325 від 27.02.2006, договором про надання траншу № 3.12926/0325 від 26.06.2006, первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель набуває прав первісного іпотекодержателя, належних йому згідно з договором іпотеки № 0325-ДЗЗ від 26.06.2006 (який укладений між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ПП «Люк-Експрес») та договором іпотеки від 16.06.2007.

Згідно з Інформацією з Державного реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 26.09.2022 приватний нотаріус Тишківська Р. І. рішенням №64934500 від 26.09.2022 зареєструвала ТзОВ «Профіт Файненс» іпотекодержателем нерухомого майна, що належить ПП «Люк-Експрес», а саме приміщень складів площею 922,3 кв. м у м. Львові на вул. Богданівська, 11б.

З урахуванням встановлених обставин, вбачається, що відчуження права вимоги як за кредитним договором, так і за договором іпотеки відбувалось між фінансовими установами (спочатку між АТ «ПроКредит Банк» та ТзОВ «Факторингова компанія «ОМЕГА», а потім між ТзОВ «Факторингова компанія «ОМЕГА» та ТзОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС»).

Разом з тим, первинне придбання права вимоги як за кредитним договором, так і за договором іпотеки було відчужено АТ «ПроКредит Банк» на користь ТзОВ «Факторингова компанія «ОМЕГА», яке діяло в межах раніше укладеного договору комісії з ОСОБА_2 , всі подальші відчуження відбулись на підставі відповідного розпорядження комітента ( ОСОБА_2 ) від 26.09.2022, комісіонер (ТзОВ «Факторингова компанія «ОМЕГА») відчужило права вимоги, які попередньо набуті у АТ «ПроКредит Банк», на користь ТзОВ «Профіт Файненс».

04.10.2022 приватний нотаріус Барбуляк Х. М. рішенням № 65023528 зареєструвала припинення права власності ПП «Люк-Експрес» на вказане майно та в порядку, передбаченому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», зареєструвала ОСОБА_2 його новим власником.

Підстава для державної реєстрації договір купівлі-продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені, відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку», серія та номер 1319, виданий 04.10.2022, видавник Барбуляк Х. М., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу; власник ОСОБА_2 .

Тобто після того як АТ «ПроКредит Банк» в межах справи № 914/651/18 не змогло в судовому порядку звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, то в подальшому ТзОВ «Профіт Файненс» (як правонаступник АТ «ПроКредит Банк») реалізувало це право в позасудовому порядку на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Надаючи оцінку правовідносинам, які скались між сторонами, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно з ч. 1-3 ст. 1012 ЦК України договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Комітент може бути зобов`язаний утримуватися від укладення договору комісії з іншими особами. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Частиною першою статті 1018 ЦК України майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента.

Оскільки в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, то суд вважає за необхідне врахувати наступні правові висновки.

У постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 10.06.2021 у справі №910/7223/18 викладено правовий висновок про те, що договір комісії відноситься до числа договорів про надання нематеріальних посередницьких послуг, головним чином при здійсненні торгових операцій. Сутність договору комісії полягає в тому, що одна сторона (комітент) уповноважує іншу сторону (комісіонера) вчинити один або кілька правочинів від імені останнього і за власний (комітента) рахунок. Отже законом чітко визначено таку особливість договорів комісії, як зобов`язання комісіонера вчинити правочин за рахунок саме комітента. Комітент зобов`язаний відшкодувати комісіонерові витрати, пов`язані з виконанням ним доручення. Ці витрати не є відшкодуванням вартості набутого майна, оскільки за умовами законодавства, яке регулює правовідносини з договору комісії, комісіонер вчиняє правочин за рахунок комітента і останній зобов`язаний забезпечити комісіонера усім необхідним для виконання обов`язку перед третьою особою.

Договір комісії - один з видів посередницьких договорів, тобто надання посередницьких послуг, які передбачають здійснення дій в інтересах іншої особи, створюючи для неї певні юридичні наслідки (виникнення, зміну, припинення прав чи обов`язків). Особливістю договору комісії є вчинення правочинів комісіонером від свого імені але за рахунок комітента та у його інтересах. Натомість особа, з якою комісіонер уклав договір, не стає учасником договору комісії. Між нею та комісіонером існує самостійний договір, який підпорядковується правилам залежно від виду цього договору (постанови Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №910/7149/21, від 25.04.2023 у справі №910/6474/20, від 30.04.2024 у справі №910/6474/20).

У пункті 5.8 постанови Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №905/1769/20 викладено правовий висновок про те, що у правовідносинах, які виникають за договором комісії наявні дві групи відносин: внутрішні (між комітентом та комісіонером) та зовнішні (між комісіонером та третьою особою).

У постанові Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 12.04.2023 у справі №461/4066/21 викладено правовий висновок щодо застосування ст. 1016 ЦК України в якому зазначено, що особливістю договору комісії є те, що майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента (частина перша статті 1018 ЦК України). Комісіонер, який придбав майно в інтересах комітента, незважаючи на те що він діяв від власного імені, не може вважатися власником такого майна. Договір комісії за своєю природою не є договором про відчуження майна, оскільки предметом такого договору є винятково правовідносини з надання послуг. Під час комісії не відбувається передача права власності від комісіонера до комітента - комітент хоча і не бере участі в угоді з придбання/реалізації майна, проте він весь час залишається власником цього майна або відповідних грошових коштів. Тобто право власності на придбане за договором комісії переходить безпосередньо від комітента до третіх осіб або від третіх осіб до комітента. Комісіонер права власності на це майно не набуває.

У пунктах 54, 76 постанови Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 30.04.2024 у справі №910/6474/20 викладено правовий висновок про те, що зміст вказівок комітента складають умови правочину, який повинен вчинити комісіонер, зокрема, про сторони, ціну товару, порядок оплати тощо. Закон не покладає на комітента обов`язок давати комісіонеру детальні вказівки, водночас комісіонер, хоча і наділений свободою у виборі способів та порядку доручення, але обмежений обов`язком виконати доручення відповідно до звичаїв ділового обороту чи інших вимог, що, як правило, ставляться. Згідно зі статтею 1018 ЦК України майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента. Цей імперативний припис закону стосується і сум, отриманих від продажу товару, що належить комітенту. Отже, кошти, які комісіонер передає комітентові не є формою розрахунків між сторонами договору комісії. У спірних правовідносинах комісіонер лише передає комітентові і так вже належне останньому майно (у даному випадку грошові кошти) (пункти 51, 52 постанови Верховного Суду від 15.11.2023 у справі №910/6493/20).

У постанові Верховного Суду від 05.07.2021 в справі №620/1767/19 (провадження № К/9901/322/20) міститься висновок про те, що «аналіз норм права, а також приписів підпункту 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 ПК України, дає підстави для висновку, що однією з визначальних ознак договірних взаємовідносин комісії є те, що комісіонер при виконанні доручення комітента укладає обумовлений договором комісії правочин в інтересах та за рахунок комітента і є стороною цього правочину, в якому виступає від свого імені. При цьому, право власності на товар належить комітенту, операції у межах договору комісії між комітентом та комісіонером не є продажем…».

У постанові Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №757/18772/19-ц викладено правовий висновок про те, що комісіонер, вчиняючи правочини з третіми особами, виступає від власного імені, а не від імені комітента. Частина друга статті 1016 ЦК України передбачає визнання стороною правочину, укладеного з третьою особою, саме комісіонера навіть тоді, коли комітент був названий у договорі або прийняв від третьої особи виконання договору. Укладаючи правочин з третіми особами на виконання договору комісії, комісіонер не зобов`язаний повідомляти третю особу про те, що він діє в інтересах комітента, тому, відповідно, відсутність такої вказівки не спростовує факту укладення правочину саме на виконання договору комісії. Окрім того в цій постанові викладено правовий висновок щодо застосування статей 1011, 1016, 1018 ЦК України у сукупності зі статтями 76-81 ЦПК України, за змістом якого договір комісії не належить до договорів, що мають представницьку природу, і закон не містить норми щодо обов`язку вказівки про вчинення правочину на виконання договору комісії. Комісіонер хоча і діє в інтересах комітента, але сам стає стороною договору з третьою особою і укладає договір від свого імені. Тобто за статтею 1018 ЦК України комітент стає власником майна ще до його одержання, тобто з моменту, коли майно придбав для нього комісіонер.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Положення частини першої статті 1083 ЦК України регулюють питання наступного відступлення права грошової вимоги після укладення договору факторингу.

Так, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу (частина перша статті 1083 ЦК України).

Враховуючи, що у спірних договорах не встановлено наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі, то має місце порушення ч. 1 ст. 1083 ЦК України.

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України від 07 грудня 2000 року №2121-111 «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг- це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

У статті 1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Фінансова установа - це юридична особа, яка згідно із законом надає одну або декілька фінансових послуг і внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку (пункт 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 того ж Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством,- і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг належить до фінансових послуг (пункт 11 частини 1 статті 4 Закону).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 Цивільного кодексу України). Оскільки факторинг є фінансовою послугою вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Вказана норма передбачає правило за яким фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання.

Юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій (частини 1 та 2 статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2018 у справі №909/968/16 (провадження №12-97гс18) дійшла висновку про те, що договір факторингу є правочином, який характеризується, зокрема, тим, що йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором).

У постанові від 31.10.2018 у справі №465/646/11 (провадження №14-222цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Підстав для відступу від зазначених висновків не вбачала і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2020 у справі №638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20). У цій постанові Велика Палата сформулювала правовий висновок, відповідно до якого оскільки договорами факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, то воно повинно здійснюватися відповідно до положень цієї глави, яка регулює відносини з факторингу (частина другої статті 1083 ЦК України). Іншими словами наступне відступлення права грошової вимоги має здійснюватися шляхом укладення саме договору факторингу з відповідним суб`єктним складом його сторін (стаття 1079 ЦК України), а не шляхом укладення договору про відступлення права вимоги з фізичною особою.

Враховуючи підстави заявленого позову, судом враховується, що зазначені вище договори від 28.07.2022 про відступлення права вимоги, укладались ТзОВ «Факторингова компанія «ОМЕГА» на виконання раніше укладеного з ОСОБА_2 договору комісії від 28.07.2022 за умовами пункту 2.1 якого комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені правочин щодо набуття у АТ «ПроКредит Банк» права вимоги за ціною, що становить 1828000,00 грн. та в подальшому забезпечити набуття комітентом права власності на майно, право вимоги на яке перейшло до комісіонера або забезпечити виконання зобов`язань за набутим правом вимоги в інший спосіб за письмовим погодженням із комітентом.

Виходячи з умов договору комісії ТзОВ «Факторингова компанія «ОМЕГА» під час укладення договорів відступлення права вимоги з АТ «ПроКредит Банк» хоча й діяло від власного імені, однак не у своїх інтересах, а в інтересах ОСОБА_2 , як фізичної особи, який в силу вимог законодавства, не міг набувати це право вимоги, оскільки не є фінансовою установою. Водночас, за умовами укладених договорів відступлення права вимоги саме ОСОБА_2 , як комітент за договором комісії, який не мав статусу фінансової установи, набув відповідні права вимоги, а не комісіонер за договором комісії ТзОВ «Факторингова компанія «ОМЕГА».

У постанові Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 09.12.2020 у справі №461/7538/14-ц зроблено висновок, що фактично сторони кредитних правовідносин уклали ряд угод, завдяки яким здійснили перехід права на вимогу іпотечного майна від банку до фізичної особи. При цьому, оскільки договір факторингу не може бути укладений між банком та фізичною особою, задіяли спосіб переходу формально начебто правильний, проте за змістом такий, що лише приховав дійсні наміри сторін.

Отже, обґрунтованими є твердження позивача про те, що ТзОВ «Факторингова компанія «ОМЕГА» не могло бути набувачем права вимоги за правочином, який укладався з АТ «ПроКредит Банк», відтак і не могло уподальшому відчужувати ці права ТзОВ «Профіт Файненс», яке в свою чергу не могло реалізовувати жодного права іпотекодержателя (в т.ч., передбачене ст. 38 Закону України «Про іпотеку»).

Таким чином, виходячи зі змісту договору комісії №29/07 від 28.07.2022 та акту наданих послуг за договором комісії №29/07 від 28.07.2022, який датований 29.07.2022, саме ОСОБА_2 доручив ТзОВ «Факторингова компанія «ОМЕГА» в його інтересах викупити від ПАТ «ПроКредит Банк» права вимоги до ПП «Люкс-Експрес» за кредитними та іпотечними договорами, а згодом доручив продати ці права ТзОВ «Профіт Файненс», яке в свою чергу на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» відчужило їх самому ОСОБА_2 за його дорученням на підставі договору комісії.

Всі ці правочини ОСОБА_2 (фізична особа, яка у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги) фактично вчиняв сам з собою, а тому весь ланцюг правочинів, який описано вище, вказує на удаваність задля порушення законодавчо визначеної заборони купівлі факторингових вимог фізичними особами (ст.ст. 203, 215, 235, ч. 3 ст. 512, ст.ст. 1018, 1054 ЦК України), що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2023 у справі №206/4841/20. Водночас, удаваність правочинів про відступлення права вимоги у цій справі свідчить про незаконне заволодіння ОСОБА_2 майном юридичної особи, що є ознакою порушення публічного порядку (ч. 1 ст. 228 Цивільного кодексу України). Звідси, удавані договори відступлення права вимоги, укладені в інтересах фізичної особи ОСОБА_2 , порушують публічний порядок, а тому до них слід застосувати загальні правові наслідки недійсності правочину (ст. 216 Цивільного кодексу України).

З огляду на наведене суд, надаючи оцінку обсягу прав, які переходили за спірними правочинами враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №31/160 (29/170 (6/77-5/100) за змістом якого, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що «ніхто не може передати більше прав, ніж має сам».

За загальним правилом частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин); згідно з частиною п`ятою статті 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Згідно із частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

В постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 367/3853/16-ц вказано, що правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

Договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. Відсутність порушеного права та інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

У п. 8.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2023 у справі №206/4841/20 зазначено про необхідність врахування інтересів боржників у можливості повернути кредитний борг тій особі, яка за законом має право надавати фінансові послуги та відповідає визначеним у ньому вимогам.

Враховуючи наведений висновок у контексті порушеного права позивача (боржника) суд враховує, що визнання недійсними цих договорів сприятиме зменшенню суми боргових зобов`язань. Це зумовлено тим, що дійсність цих договорів надає майновому поручителю право на звернення до боржника з вимогою про відшкодування збитків, які погіршать неплатоспроможність боржника, що беззаперечно зачіпає його майнові права.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 86 ГПК України).

З огляду на це суд доходить висновку, що договори відступлення права вимоги від 28.07.2022, а також договори відступлення права вимоги від 26.09.2022 за основним та забезпечувальними договорами - підлягають визнанню недійсними.

За подання до суду даної позовної заяви, ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 21801 грн. 60 коп.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, сплачений позивачем судовий збір слід покласти на відповідачів.

Керуючись ст. ст. 3, 7, 8, 11, 42, 46, 73, 74, 76, 86, 123, 124, 126, 129, 232, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс», до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Омега Львів», до відповідача-3 ОСОБА_2 , до відповідача-4 Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про визнання недійсними договорів комісії та відступлення права вимоги задоволити.

2. Визнати недійсним договір комісії № 29/07 від 28.07.2022 р., який укладений між ОСОБА_2 (комітент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ОМЕГА» (комісіонер).

3. Визнати недійсними договори від 28.07.2022 р., які укладені між Акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ОМЕГА» про відступлення права вимоги: за двома рамковими угодами №0325 від 27.02.2006 р. та №0410 від 25.05.2006 р.; за договорами поруки № 0410-ДП4 від 01.07.2009 р. та № 0410-ДПЗ від 13.03.2008р., де боржником є ОСОБА_1 ; за договором поруки № 0325-ДП від 01.07.2009 р., де боржником є Приватне підприємство «Люкс Експрес»; за договорами іпотеки № 0325-ДЗЗ від 26.06.2006 р. (укладений між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ПП «Люкс-Експрес»); за договором іпотеки від 16.06.2007 р.

4. Визнати недійсними договір б/н від 26.09.2022 р. про відступлення права вимоги, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ОМЕГА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» (Рамкова угода № 0410 від 25 травня 2006 року, божник ОСОБА_1 ).

5. Визнати недійсними договір б/н від 26.09.2022 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ОМЕГА» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» (новий кредитор) про відступлення права вимоги за договорами поруки (Договір поруки № 0325-ДП8 від 01 липня 2009 року, божник ПП «Люкс Експрес»).

6. Визнати недійсними договір б/н від 26 вересня 2022 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ОМЕГА» (первісний іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» (новий іпотекодержатель) за договорами іпотеки, який засвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за № 1006.

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» (вул.Богдана Хмельницького, буд. 212, оф. 413, м. Львів, 79037; ідентифікаційний код 43160452) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 5450 грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Омега Львів» (вул. Генерала М. Юнаківа, 9-Б, м. Львів, 79039; ідентифікаційний код 38103811) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 5450 грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

9. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 5450 грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

10. Стягнути з Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (пр. Берестейський, буд. 107А, м. Київ, 03115; ідентифікаційний код 21677333) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 5450 грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

11. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 19 грудня 2025 року.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Цікало А.І.