ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" грудня 2025 р.м. ХарківСправа №922/3842/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "ЗАВОД ІМЕНІ В.О.МАЛИШЕВА"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "РЕЙН"
простягнення коштів

без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

ДП "ЗАВОД ІМЕНІ В.О.МАЛИШЕВА" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ТОВ "РЕЙН", в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у загальній сумі 10.283,66 грн, з яких сума основного боргу - 5 083,08 грн за період з 01 січня по 31 грудня 2022; інфляційні витрати в сумі 1.767,11 грн; 3% річних у сумі 492,19 грн; пеня у сумі 2.941,28 грн, а також витрати по сплаті судового збору.

Фактичними підставами позову є невиконання відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати наданих позивачем телекомунікаційних послуг.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.11.2025 з урахуванням малозначності справи №922/3842/25 в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України відкрито спрощене позовне провадження, призначено розгляд справи без повідомлення сторін та встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.

14.11.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив (вх. №26562/25), в якому проти заявлених позовних вимог заперечує та вважає їх незаконними й необґрунтованими, посилаючись на наступне. Зокрема, з лютого 2022 ТОВ "РЕЙН" не користувався послугами фіксованого телефонного зв`язку, оскільки фактично свою господарську діяльність підприємство не здійнювало. Більш того, з 23.05.2022 приміщення, котрі належать відповідачу на праві власності використовувалися для потреб ВЧ. Також зазначає, що відповідач звільняється від відповідальності у вигляді пені, 3% річних та інфляційних втрат за невиконання зобов`язань за Договором у зв`язку з настанням обставин непереборної сили (форс-мажору). Відповідач вважає, що винятковий характер порушення строків оплати за спірним Договором, а також той факт, що Позивачу таким порушенням не було завдано жодних збитків та шкоди, дозволяють розглянути питання про зменшення розміру суми штрафних санкцій до 500,00 грн.

19.11.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 26938/25), в якій зазначив, що не користування відповідачем наданими йому фіксованими телекомунікаційними послугами з лютого 2022 не звільняє його від сплати щомісячної абонентної плати. Отримання відповідачем без зауважень актів здачі-приймання робіт (надання послуг) та рахунків-фактур на їх оплату, а також визнання заборгованості у заяві, отриманої позивачем 13.02.2023, свідчить про погодження ТОВ "РЕЙН" на отримання цих послуг і їх оплатою. Також, лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 щодо засвідчення форс-мажорних обставин не є безумовною підставою для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання зобов`язання з оплати наданих йому послуг, а інших доказів ним не надано. Окрім цього, заявляючи клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій відповідач не надав належних доказів на підтвердження підстав, якими обґрунтовує своє клопотання, та не довів, що саме таке зменшення їх розміру враховує оптимальний баланс інтересів сторін у справі.

Правом на подання заперечень відповідач не скористався.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розгляну за наявними матеріалами справи.

Перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне.

Між ДП "ЗАВОД ІМЕНІ В.О.МАЛИШЕВА" (оператор) та ТОВ "РЕЙН" (абонент) був укладений Договір про надання телекомунікаційних послуг від 26.02.2020 №149дп (далі - Договір). Згідно з його умовами оператор надає абоненту телекомунікаційні послуги - міські, міжміські та міжнародні переговори, довідкові послуги та інше за номерами телефону, та з`єднувальні лінії, які визначені в Додатку №1 до цього Договору, від відомчої АТС, яка має вихід на телефонну мережу загального користування за адресою: 61036, м. Харків, вул. Мухачова, 1А, а абонент сплачує вартість послуг на підставі діючих тарифів, що вказані у Додатку №1 до цього Договору.

Згідно з пунктом 2.1. Договору оператор має право змінити тарифи на телекомунікаційні послуги зв`язку в разі прийняття відповідного рішення Національною комісією регулювання зв`язку в односторонньому порядку, з обов`язковим письмовим попередженням абонента.

У відповідності до пункту 3.1. Договору абонент зобов`язується своєчасно здійснювати плату за надані послуги.

Абонент здійснює оплату за надані послуги щомісяця не пізніше 20-го числа кожного наступного за розрахунковим у безготівковій формі на рахунок оператора, зазначеного в Договорі (пункт 3.2.).

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що ціна послуг за один календарний місяць визначена у специфікації №1 до Договору.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2021, але в будь-якому разі до повного виконання взятих на себе зобов`язань за цим Договором у частині розрахунків за умовами даного Договору (пункт 5.1. Договору).

Як зазначає позивач, у період з 01 січня по 31 грудня 2022 відповідач отримав телекомунікаційні послуги за Договором на загальну суму 5.083,08 грн, про що свідчать Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31.01.2022 №ДП-0000004, від 28.02.2022 №ДП-0000225, від 31.03.2022 №ДП-0000293, від 30.04.2022 №ДП-0000607, від 31.05.2022 №ДП-0000786, від 30.06.2022 №ДП-0001008, від 31.07.2022 №ДП-0001086, від 31.08.2022 №ДП-0001311, від 30.09.2022 №ДП-0001422, від 31.10.2022 №ДП-0001563, від 30.11.2022 №ДП-00001735, від 31.12.2022 №ДП-00001987, а також відповідні рахунки-фактури.

Частина вказаних актів та рахунків, зокрема, за період січень-жовтень 2022 була отримана відповідачем, решта - за період листопад-грудень 2022 надсилалася відповідачу засобами поштового зв`язку.

13.02.2023 на адресу позивача від відповідача надійшла заява ТОВ "РЕЙН", в якій останнє просило закрити особовий рахунок по Договору з 01.12.2022 та гарантувало погашення боргу в розмірі 4659,49 грн.

У квітні 2025 позивач надіслав на адресу відповідача лист від 01.04.2025 №002-19/052/1706 разом із додатками, в якому просив підписати примірники актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за листопад та грудень 2022 та повернути підписані примірники на адресу ДП "ЗАВОД ІМЕНІ В.О.МАЛИШЕВА".

Позивач вказує, що у відповідача наявна заборгованість за надані на підставі Договору послуги в розмірі 5.083,08 грн, яка станом на момент звернення до суду з даним позовом залишається несплаченою.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За приписами статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Укладений між сторонами у справі договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг, а тому підпадає під правове регулювання, зокрема, глави 63 ЦК України.

В силу частини першої статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Водночас, спеціальним законом, який регулює надання телекомунікаційних послуг та визначає права, обов`язки та засади відповідальності фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у даній діяльності або користуються телекомунікаційними послугами є Закон України "Про електронні комунікації".

Відповідно до пункту 28 частини першої статті 2 Закону України "Про електронні комунікації" електронна комунікація (телекомунікація, електрозв`язок) - передавання та/або приймання інформації незалежно від її типу або виду у вигляді електромагнітних сигналів за допомогою технічних засобів електронних комунікацій.

Пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України "Про електронні комунікації" визначено, що абонентна плата це фіксований платіж, який може встановлювати постачальник електронних комунікаційних послуг для абонента за доступ на постійній основі до електронних комунікаційних послуг незалежно від факту їх отримання.

Підпунктом «в» пункту 5 частини першої статті 19 Закону України «Про електронні комунікації» передбачено, що постачальники електронних комунікаційних мереж та/або послуг, які надають послуги користувачам, мають право зокрема на встановлення індивідуальних тарифних планів при укладенні договору про надання електронних комунікаційних послуг з кінцевими користувачами - юридичними особами та/або фізичними особами - підприємцями.

Відповідно до частини другої статті 104 Закону України «Про електронні комунікації», постачальники електронних комунікаційних послуг та кінцеві користувачі послуг повинні дотримуватися правил надання та отримання електронних комунікаційних послуг, затверджених Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади у сферах електронних комунікацій та радіочастотного спектра.

Відносини між операторами, провайдерами телекомунікацій та споживачами послуг були також урегульовані Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №295, котра була чинною в період виникнення спірних правовідносин (далі - Правила).

Відповідно до підпункту 6 пункту 36 Правил споживачі зобов`язані виконувати умови Договору, в тому числі своєчасно оплачувати отримані послуги.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 104 Закону України «Про електронні комунікації», кінцеві користувачі електронних комунікаційних послуг зобов`язані дотримуватися правил надання та отримання електронних комунікаційних послуг, зокрема: оплачувати замовлені та отримані електронні комунікаційні послуги, у тому числі абонентську плату та вартість пакетів послуг.

Згідно з частиною другою статті 106 Закону України «Про електронні комунікації», розрахунки за електронні комунікаційні послуги здійснюються на умовах договору про надання електронних комунікаційних послуг між постачальником електронних комунікаційних послуг та споживачем.

Як стверджує позивач у період з 01 січня по 31 грудня 2022 відповідач отримав телекомунікаційні послуги за Договором на загальну суму 5.083,08 грн, про що свідчать долучені до позовної заяви Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31.01.2022 №ДП-0000004, від 28.02.2022 №ДП-0000225, від 31.03.2022 №ДП-0000293, від 30.04.2022 №ДП-0000607, від 31.05.2022 №ДП-0000786, від 30.06.2022 №ДП-0001008, від 31.07.2022 №ДП-0001086, від 31.08.2022 №ДП-0001311, від 30.09.2022 №ДП-0001422, від 31.10.2022 №ДП-0001563, від 30.11.2022 №ДП-00001735, від 31.12.2022 №ДП-00001987 та відповідні рахунки-фактури.

При цьому, частина вказаних актів та рахунків, зокрема, за період січень-жовтень 2022 підписана сторонами та скріплена їх печатками без будь-яких претензій і зауважень. Решта актів здачі-приймання робіт (надання послуг), а саме за період листопад-грудень 2022, підпису відповідача не містить.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до пункту 72 Правил розрахунки за отримані послуги на умовах наступної оплати здійснюються шляхом надсилання на адресу абонента рахунків або в інший спосіб відповідно до законодавства та договору. У разі здійснення розрахунків за отримані послуги на умовах наступної оплати абонент оплачує послуги після закінчення розрахункового періоду. Плата вноситься після отримання ним рахунка, але не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інше не встановлено договором відповідно до законодавства.

Умовами пункту 3.2. Договору було передбачено, що абонент здійснює оплату за надані послуги щомісяця не пізніше 20-го числа кожного наступного за розрахунковим у безготівковій формі на рахунок оператора, зазначеного в Договорі.

Виходячи з умов вказаного пункту Договору, оплата наданих позивачем послуг повинна здійснюватися відповідачем щомісяця не пізніше 20-го числа кожного наступного за розрахунковим незалежно від отримання або неотримання відповідного рахунку.

При цьому твердження відповідача про те, що він з лютого 2022 не користувався послугами фіксованого телефонного зв`язку є безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 1 пункту 55 Правил припинення надання послуг (послуги) може здійснюватися оператором, провайдером у разі припинення відповідно до законодавства дії договору, в тому числі його дострокового розірвання, або внесення до договору змін щодо припинення надання однієї чи кількох послуг, замовлених абонентом, за письмовою заявою абонента у строк, що не перевищує семи календарних днів з моменту отримання оператором заяви, якщо більший строк не зазначений у заяві, крім перенесення абонентського номера.

Суд зазначає, що із заявою про закриття особового рахунку по спірному Договору відповідач звернувся до позивача лише в лютому 2023, про що свідчить вхідний штамп канцелярії. А отже, до цього моменту позивач правомірно мав право щомісяця нараховувати відповідачу абонентську плату за Договором у розмірі 423,59грн.

Аргументи відповідача про те, що між ТОВ "РЕЙН" та Особою 2 та Особою 3 був укладений договір від 23.05.2022 №1 щодо безоплатного користування нерухомим майном, котре належить відповідачу на праві власності, не є предметом розгляду даної справи. При цьому, замовником за спірним Договором є саме ТОВ "РЕЙН", обов`язком якого є своєчасно здійснення плати за надані послуги (пункт 3.1. Договору).

Щодо посилання відповідача на лист Торгово-промислової палати України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» єдиним документом, який засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України та уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат.

При цьому, форс мажорні-обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Суд зауважує, що відповідачем не надано до матеріалів справи відповідного сертифікату про наявність форс-мажорних обставин за Договором.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 13.12.2023 у справі №922/193/23, Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили); вказаний лист Торгово-промислової палати України адресований «Всім, кого це стосується», тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні; лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

Враховуючи викладене, вказані доводи відповідача та посилання на лист Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 судом відхиляються.

Окрім цього суд зазначає, що стаття 617 ЦК України передбачає звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Слід зазначити, що настання обставин непереборної сили (форс-мажору) може бути підставою для звільнення боржника лише від відповідальності за невиконання зобов`язання (зокрема, від сплати неустойки тощо), а не від обов`язку виконати саме основне зобов`язання перед позивачем - в даному випадку сплати відповідачем грошових коштів за надані позивачем за Договором послуги.

Враховуючи наведене, з боку позивача підтверджено надання послуг відповідачу в період з січня до грудня 2022 на суму 5.083,08 грн, оскільки як вже зазначалось судом частина актів підписана відповідачем без зауважень та відповідно до листа відповідача від 13.02.2023 року останній визнає заборгованість у розмірі 4659,49 грн та зобов`язується її погасити, у зв`язку з чим відповідачем не спростовано відсутність отримання таких послуг або відсутності заборгованості.

В силу статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Всупереч вимог статті 13 та статті 74 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень) відповідачем доказів, які б спростовували факт наявності заборгованості в розмірі 5.083,08 грн до суду не надано.

Відповідно до частини першої статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи приписи статті 526 ЦК України, якою передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, та приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов Договору, а також діючого законодавства, та оскільки відповідачем не спростовано наявності заборгованості, суд дійшов висновку про наявність у справі достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 5 083,08 грн за період з 01 січня по 31 грудня 2022.

Згідно з частиною першою статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Крім суми заборгованості позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витрати в сумі 1.767,11 грн, 3% річних у сумі 492,19 грн та пеню у сумі 2.941,28 грн.

Згідно з приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 547 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Оскільки в Розділі 7 "Відповідальність" Договору відсутні умови щодо застосування штрафних санкцій у вигляді пені за невиконання або неналежного виконання замовником зобов`язання з оплати наданих виконавцем послуг, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення пені в розмірі 2.941,28 грн, оскільки між сторонами не укладено угоди щодо забезпечення зобов`язання.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій до 500,00 грн на підставі положень частини третьої статті 551 ЦК України судом не розглядається.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Суд зазначає, що сплата відсотків річних від простроченої суми не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Наведені вище норми права та встановлені судом обставини, а саме факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання в частині своєчасної оплати наданих позивачем транспортно-експедиторських послуг, свідчить про правомірність нарахування позивачем відповідачу 3% річних та інфляційних втрат.

Перевіривши правильність здійснених позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що останні виконані арифметично вірно, згідно з нормами чинного законодавства. Доказів протилежного відповідачем не надано. Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних витрат у сумі 1.767,11 грн та 3% річних у сумі 492,19 грн є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача шляхом стягнення з відповідача на користь позивача: суми основного боргу в розмірі 5.083,08 грн, інфляційних витрат у сумі 1.767,11 грн та 3% річних у сумі 492,19 грн. В частині стягнення пені в розмірі 2.941,28 грн суд відмовляє як безпідставно нараховані.

Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до статті ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною четвертою статті 11 ГПК України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 1.729,56 грн покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, в іншій частині (692,84 грн) залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 4, 13, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕЙН" (Україна, 61036, Харківська обл., м. Харків, вул. Мухачова, буд. 1А, ) на користь Державного підприємства "ЗАВОД ІМЕНІ В.О.МАЛИШЕВА" (Україна, 61001, Харківська обл., м. Харків, вул. Тарасенка Георгія, буд. 126, ) суму основного боргу в розмірі 5.083,08 грн, інфляційні витрати в сумі 1.767,11 грн, 3% річних у сумі 492,19 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1.729,56 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "29" грудня 2025 р.

СуддяН.С. Добреля