ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2025м. ДніпроСправа № 904/3991/25

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Панна С.П., при секретарі судового засідання Коломоєць В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Фермерського господарства «С(Ф)Г «АІСТ», 52524, Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н, с. Грушувато-Криничне, вул. Котляревського, буд. 1,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМТРАНСКОМПАНІ», 49023, м.Дніпро, вул. Гарібальді Джузеппе, б.2, кв.334,

про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 2 691 980,00грн.

Представники сторін:

від позивача: Чеботарьова Тетяна Сергіївна, ордер №1407657 від 21.07.2025р.

від відповідача: Северин Анатолій Борисович, ордер №1410356 від 30.07.2025р.

Муратов Сергій Олександрович, керівник

СУТЬ СПОРУ:

Фермерське господарство «С(Ф)Г «АІСТ» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМТРАНСКОМПАНІ» про стягнення суми попередньої оплати за непоставлений товар - 2 367 080,00грн., пені за прострочення виконання зобов`язання - 168 678,77грн., інфляції грошових коштів - 123 147,12грн., 3% річних - 33 074,27грн. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат понесених позивачем.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору №13-01/25 від 13.01.2025р., в частині непоставки оплаченого позивачем товару.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2025р. позовну заяву залишено без руху.

29.07.2025р. до суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання про усунення недоліків.

29.07.2025р. до суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання про усунення недоліків (повторно).

Суддя Панна С.П. перебувала у щорічній відпустці з 28.07.2025р. по 15.08.2025р.

Ухвалою суду від 18.08.2025р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 16.09.2025р. о 11:00год.

02.09.2025р. до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що укладаючи договір з ФГ «С(Ф)Г «Аіст» відповідач мав документально закріплену домовленість з постачальниками товару в Україну, яка дозволяла бути впевненим в своєчасному та повному виконанні взятих зобов`язань. Але, з причин, які не залежать від волі відповідача, морський транспорт не прибув до України в січні 2025 року.В березні 2025 року морський транспорт з мінеральними добривами нарешті прибув до України, але кількість товару виявилась дещо меншою ніж очікувалось. Про ці обставини ТОВ «Хімтранскомпані» повідомило всіх своїх контрагентів. ТОВ «Хімтранскомпані» придбало у ТОВ «НТ Руна» та поставило 15.03.2025 р. на склад ФГ «С(Ф)Г Аіст» за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Грушувато-Криничне гранульовану сечовину (карбамід) марки В загальною вагою 49,254 т. відповідач здійснив поставку на адресу позивача гранульованої сечовини (карбамід) марки В в березні 2025 в загальній кількості 74,454 т. Відповідач зі своєї сторони вчинив всі необхідні дії для виконання власних зобов`язань за спірним договором поставки.

05.09.2025р. до суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла відповідь на відзив, де вказує, що оскільки фактичної поставки товару на адресу підприємства, відповідно до умов Договору та Додатку не відбулось, заперечуємо з приводу викладеного у відзиві. Позивач звернув увагу суду на те, що відповідачем надано виключно документи, які фіксують факт укладання правочинів (договори) та їх результати (заявки, розрахунки та інші документи), однак жоден із наданих документів не підтверджує факт поставки товару за Договором. В той же час, із наданих документів, вбачається, технічна не спроможність здійснити такий об`єм поставки товару від одного пункту навантаження до іншого. Оскільки відповідачем заявлено про доставку товару у кількості 49,254 т. та 25,2 т., в той же час надані заявки на два транспортні засоби, завантаження кожного з них дорівнює 25 т. за відсутністю інших документальних підтверджень у своїй сукупності, які б підтверджували навантаження, розвантаження, їх зберігання, підрахунок складових товару для встановлення об`єму та кількості.

В судове засідання з`явились представники всіх сторін, оголошено перерву до 30.09.2025р. о 12:30год.

29.09.2025р. до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів.

29.09.2025р. через канцелярію суду представник відповідача надав оригінал заяви свідка.

В судове засідання з`явились представники всіх сторін.

Ухвалою суду від 30.09.2025р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, до 19.11.2025 року та відкладено підготовче засідання по справі на 23.10.2025р. о 12:00год.

20.10.2025р. до суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшли додаткові письмові пояснення.

22.10.2025р. до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання про виклик та допит в судовому засіданні свідків, яке було задоволено, про що винесено ухвалу від 04.11.2025р.

В судове засідання з`явились представники всіх сторін, оголошено перерву до 04.11.25р. о 12:30год.

29.10.2025р. до суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання про поновлення строку на подання додаткових доказів.

03.11.2025р. до суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

03.11.2025р. до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів.

В судове засідання 04.11.2025р. з`явились представники всіх сторін.

Ухвалою суду від 04.11.2025р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.11.2025 о 14:30год. Викликано в якості свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для допиту в судовому засіданні.

У судове засідання 20.11.2025р. з`явились представники всіх сторін, проте викликані свідки не з`явились.

Ухвалою суду від 20.11.2025р. відкладено розгляд справи по суті на 27.11.2025р. о 12:00год.

У судове засідання з`явились представники всіх сторін. Допитано в якості свідка ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 27.11.2025р. відкладено справи по суті на 19.12.2025р. о 14:30год.

У судове засідання з`явились представники всіх сторін.

19.12.2025р. через канцелярію суду від представника позивача надійшли судові дебати. Оголошено перерву до 22.12.2025р.

У судове засідання 22.12.2025р. з`явились представники всіх сторін. Допитано в якості свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

У судовому засіданні 22.12.2025р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

13.01.2025р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ХІМТРАНСКОСПАНІ» (відповідач, постачальник) та Фермерським господарством «С(Ф)Г «АІСТ» (позивач, покупець) укладено договір Поставки №13-01/25 (а.с.25-27).

Відповідно до п.1.1. постачальник поставляє, а покупець приймає мінеральні добрива, надалі Товар. Кількість, номенклатура, ціна, терміни й умови постачання кожної партії Товару, що поставляється згідно даного Договору, визначається у специфікаціях, які є доповненнями до даного Договору, і є його невід`ємною частиною (надалі Додатки).

Згідно з п.1.2. повна вартість Договору визначається на підставі цін, погоджених Сторонами в додатках до цього Договору. Строк поставки обговорюють окремо на кожну партію Товару в додатках до даного Договору.

У пункті 2.1. Договору сторони дійшли згоди, що постачальник бере на себе зобов`язання після підписання Договору в строк не пізніше зазначеного у додатках передати покупцеві Товар та сертифікат якості на поставлену партію Товару.

Пунктом 4.1. Договору визначено, що покупець здійснює оплату вартості Товару, шляхом прямого банківського переказу грошових коштів у національній валюті України, на розрахунковий рахунок постачальника, на підставі виставлених рахунків постачальника на умовах 100% передоплати протягом 3-х банківських днів, якщо інше не передбачається у Додатках.

Відповідно до п.4.3 визначено, що оплата партії Товару здійснюється тільки після узгодження з Постачальником або на підставі наданих до оплати діючих рахунків. У випадку здійснення передоплати без узгодження або на підставі анульованих рахунків постачальник залишає за собою право змінювати ціну Товару, встановлювати терміни відвантаження Товару або здійснити повернення коштів.

Ціна однієї метричної тони мінеральних добрив (включаючи упаковку, в разі її наявності) і загальна вартість Товару вказана у додатках до даного Договору (5.1.).

Згідно з п.6.1. відвантаження Товару, в рамках Договору, здійснюється в терміни, зазначені в Додатках до даного Договору залізничним або іншим видом транспорту, або без використання такого згідно умов зазначених в додатках до Даного Договору (відповідно до правил Інкотермс, у редакції 2010 року).

Відповідно до п.6.2 Товар поставляється автомобільним транспортом, критими, відкритими залізничними вагонами. Поставка товару здійснюється з обов`язковим оформленням товарно-транспортної документації залежно від умов постачання: залізнична накладна (при постачанні залізничним транспортом) або товарно-транспортна накладна (при постачанні автомобільним транспортом).

Постачальник зобов`язаний проінформувати Покупця про відвантаження Товару по телефону і/або електронною поштою в строк не пізніше 48 годин з дати відвантаження Товару із зазначенням: 1) дати відвантаження; 2) найменування і кількість Товару; 3) номер транспортного засобу; 4) кінцевого пункту призначення (п.6.10.).

У пункті 6.11. визначено, що Покупець приймає і перевіряє Товар за кількістю та якістю, в місці одержання Товару. Дата штампа в пункті призначення на залізничній накладній, вважається датою надходження Товару. Пунктом призначення - пункт зазначений у залізничній або товаротранспортної накладній.

Пунктом 6.12. передбачено, що Постачальник несе повну відповідальність за збереження Товару до моменту завантаження Товару на автотранспорт або залізничні вагони Перевізника.

Відповідно до 6.13. товар вважається прийняти покупцем за кількістю згідно зі специфікацією вантажу (пакувальним листом, залізничної накладної), а за якістю на підставі відповідних сертифікатів заводу виробника.

У пункті 7.2. сторони дійшли згоди, що право власності на товар, що поставляється за Договором, переходить від Постачальника до Покупця з моменту підписання видаткової накладної.

Відповідно до п.11.3. цей Договір набуває чинності з моменту його підписання обома Сторонами та діє до 31.12.2025 року, а в частині виконання господарських обов`язків до повного їх виконання.

13.01.2025р. Сторони уклали Додаток №01 до Договору №13-01/25 від 13.01.2025р., в якому погодили наступні умови у специфікації:

- мінеральні добрива, що поставляються - гранульована сечовина (карбамід) марки В;

- кількість - 100,3 т.;

- ціна за 1 т. грн/т (з ПДВ) 23 600,00грн.;

- умови постачання згідно incoterms 2010, CPT Дніпропетровська область, Синельниківський район, с.Грушувато-Криничне;

- загальна вартість (з ПДВ), грн. -2 367 080,00грн.;

- термін поставки - січень 2025 року (а.с.27).

На виконання умов договору, 13.01.2025р. Товариством з обмеженою відповідальністю «ХІМТРАНСКОСПАНІ» був виставлений рахунок на оплату на суму 2 367 080,00грн. (а.с.28)

Фермерським господарством «С(Ф)Г «АІСТ» було сплачено вищезазначений рахунок від 13.01.2025р., що підтверджується платіжною інструкцією №16 від 15.01.2025р. на суму 2 367 080,00грн. (призначення платежу: оплата згідно рах.№3 від 13.01.2025р.) (а.с.29).

У встановлений термін поставка оплаченого Товару, відповідно до специфікації поставлена не була, будь-яких документів, визначених п.6.2.Договору Фермерське господарство «С(Ф)Г «АІСТ» не отримувало. Як зазначив позивач, в телефонному режимі, уповноважені представники ТОВ «ХІМТРАНСКОСПАНІ» зазначали про неможливість поставити Товар у визначені строки, та зобов`язувались поставити Товар при першій можливості.

22.04.2025р. позивач направив на юридичну адресу відповідача лист за вих.№11/25, яким інформував про порушення умов Договору поставки та просили повернути сплачені кошти за непоставлений Товар (а.с.30). Направлення зазначеного листа підтверджується поштовим чеком №509 від 23.04.2025р. та описом вкладення ф.107 (а.с.31). Відповіді від відповідача не надійшло.

З метою досудового регулювання спору, 02.05.2025р. позивач направив на юридичну адресу відповідача вимогу за вих.№15/25 про повернення коштів за непоставлений товар в сумі 2 367 080,00 та про нараховану пеню в розмірі облікової ставки НБУ від вартості Товару в сумі 89268,10 грн., поставка якого не здійснена, відповідно до п.9.5 Договору (а.с.32-33 зі зворотної сторони). Направлення зазначеного листа поштовим чеком №260 від 02.05.2025р. та описом вкладення до листа ф.107 (а.с.34). Відповіді від відповідача не надійшло.

Вищезазначене стало причиною звернення позивача з позовною до суду.

За змістом положень статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно зі ст.ст.74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Матеріалами справи встановлено, що 26.04.2023р. між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «НТ Руна», яким передбачено постачання мінеральних добрив. Як вже зазначалось відповідач стверджував, що воєчасна поставка товару на склад ФГ «С(Ф)Г «Аіст» не була здійснена з тієї причини, що контрагент ТОВ «Хімтранскомпані»-ТОВ «НТ Руна» не зміг забезпечити поставку мінеральних добрив від імпортера в строки передбачені договором. В березні 2025 року морський транспорт з мінеральними добривами прибув до України, але з меншою кількістю товару. Але кількість товару виявилась дещо меншою ніж очікувалось. Про ці обставини ТОВ «Хімтранскомпані» повідомило всіх своїх контрагентів. Представники позивача погодились отримати певну кількість товару, хоч із пропуском строків поставки.

З метою доведення вищенаведеного, відповідачем було долучено наступні документи: договір №70/23 від 26.04.2023 року (а.с.72-73), заявка на відвантаження №18 від 14.03.2025 року (а.с.79), заявка на відвантаження №19 від 14.03.2025 року (а.с.80), акт надання послуг №339 від 16.03.2025 року, акт надання послуг №340 від 16.03.2025 року, договір-заявка на перевезення (Водій ОСОБА_1 ), договір-заявка на перевезення (Водій ОСОБА_2 ) (а.с.76), договір про надання транспортно-експедиторських послуг, перепустка в м. Ізмаїл (Водій ОСОБА_1 ) (а.с.81), перепустка в м. Ізмаїл (Водій ОСОБА_2 ) (а.с.82), платіжна інструкція №608 (а.с.84).

Крім того, відповідач відповідно до Договору №П-1 210-ДВ від 23.09.2024 року придбав у Товариства з обмеженою відповідальністю «Добрива Волині» гранульовану сечовину (карбамід) марки В загальною вагою 25,2 т. Відповідач зазначав, що перевезення здійснювалось автомобільним транспортом ТОВ «ТО Китайпром» з порту м. Чорноморськ Одеської області до складу позивача. На підтвердження надані наступні документи: договір №П-1 210-ДВ від 23.09.2024 року (а.с.70-71), видаткова накладна №1567 від 13.03.2025 року, платіжна інструкція №600 (а.с.83), акт надання послуг №338 від 14 березня 2025 року (а.с.69), договір-заявка на перевезення, рахунок на оплату №708, специфікація №7 до договору поставки (а.с.86), розпорядження на відвантаження (а.с.87).

За клопотанням відповідача, у судовому засіданні був допитаний свідок - водій ОСОБА_2 , який надав пояснення про те, що він як представник перевізника прийняв в порту вантаж, в якому пункт призначення була Дніпропетровська область, Синельниківський район, точніше він не зміг сказати (адресу, місце призначення). На територію господарства його запустив охоронець, а вантаж приймала невідома йому жінка, яка підписала товаро-транспортну накладну. На його думку, вантаж він доставив за призначенням. ОСОБА_2 також повідомив, що заповнену ТТН він надав своєму роботодавцю ТОВ «АТК Владіс». Відповідно до п.3.2.7. договору перевезення №10-02/25 від 10.02.2025 між ТОВ «Торгівельне об`єднання «Китайпром» та ТОВ «Хімтранскомпані» Перевізник зобов`язується надати замовнику оригінали товарно-транспортної документації, своєчасно підготувати акти виконаних робіт (акти наданих послуг) і рахунки за послуги за даним договором. Матеріали справи ж не містять товарно-транспортні документи, що підтверджують факт надання послуг з перевезення товару.

Крім того, у своїй заяві ОСОБА_2 зазначив, що підпис поставлено представником Позивача ОСОБА_4 в накладних за отриманий вантаж. Проте, під час розгляду справи було з`ясовано, що серед працівників ФГ "С(Ф)Г "Аіст ОСОБА_4 відсутня. На підтвердження вказаної обставини в матеріалах справи містяться наступні документи: податковий розрахунок сум доходу (сплаченого) на користь платників податків- фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, з додатком №1 та квитанцією про прийняття контролюючим органом за період березень 2025 року; податковий розрахунок сум доходу (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, з додатком №1 та квитанцією про прийняття контролюючим органом за період вересень 2025 року та відповідь на адвокатський запит.

У судовому засіданні 22.12.2025 р. був допитаний свідок ОСОБА_1 , який повідомив, що завантаження мінеральних добрив у кількості 25 бегів відбулося на складі в Ізмаїлі згідно з точкою, скинутою диспетчером, при цьому на підтвердження наявності ТТН є відеозвіт. Свідок зазначив, що завантаження завершилося до 11:00, після чого він прибув на розвантаження в с. Грушувато-Криничне Дніпропетровської області, де охоронець повідомив про перенесення робіт на наступний ранок; фактичне розвантаження відбулося 16.03. о 09:00. Також ОСОБА_1 пояснив, що надав ТТН жінці на ваговій, додавши, що раніше вже неодноразово бував на цьому складі; при цьому він не зміг пригадати факт повідомлення керівника «Хімтранскомпані» про перебіг подій, проте підтвердив, що після розвантаження надіслав документи до бухгалтерії в Київ.

Крім того, у судовому засіданні 22.12.2025р. був допитаний ОСОБА_3 , що прибув до місця призначення (Грушувато-Криничне) ввечері 14 березня, де його зустріла охорона, після чого він повідомив представників сільськогосподарського підприємства про свій приїзд. За словами свідка, вантаж приймала жінка, прізвища якої він не знає, а після заїзду на ваги було оформлено 4 ТТН (прізвище вагівника невідоме). ОСОБА_3 підтвердив, що направив фотозвіт своїм логістам, а оригінали ТТН надіслав до бухгалтерії в Київ.

Частиною 2 статті 87 ГПК України встановлено, що на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

Відповідно до абзаців двадцять п`ятого та двадцять шостого розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568 (далі - Правила № 363), товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Згідно розділу 1 вказаних Правил товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені Законом України «Про автомобільний транспорт» та цими Правилами.

Відповідно до п.11.1. Правил Основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, яка містить всі обов`язкові реквізити, визначені Законом України «Про автомобільний транспорт», форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. У разі необхідності форма товарно-транспортної накладної може бути доповнена іншими реквізитами, з урахуванням особливостей перевезень, зокрема умов та/або виду вантажу.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом (п.11.3).

Пунктом 11.4 Правил встановлено, що після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники.

У разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику (п.11.5.).

Згідно пункту 11.7 Правил, час прибуття (вибуття) автомобіля для завантаження і розвантаження Замовник зобов`язаний зазначати відповідно до пунктів 8.25, 8.26 глави 8 цих Правил.

Відповідно до пунктів 8.25.-8.26. час прибуття автомобіля для завантаження встановлюється у пункті вантаження з моменту проставляння в товарно-транспортній накладній відмітки про фактичний час прибуття автомобіля для завантаження, а час прибуття автомобіля для розвантаження - з моменту пред`явлення водієм товарно-транспортної накладної в пункті розвантаження. Вантаження і розвантаження вважаються закінченими після надання водієві належним чином оформлених товарно-транспортних накладних, оформлених у паперовій та/або електронній формі, на навантажений або вивантажений вантаж.

Таким чином, товарно-транспортна накладна, або інший документ транспортування (в залежності від способу доставки) належить до первинної транспортної документації, застосування якої для всіх суб`єктів господарської діяльності незалежно від форм власності є обов`язковим.

У пункті 6.3. визначено, що у разі відвантаження автомобільним транспортом Покупець надає Постачальнику транспортну інструкцію на поставку конкретної партії Товару, яка повинна містити: 1) номер цього договору та додаткової угоди до нього; 2) кількість Товару для відвантаження; 3) державний номер автомобіля та причіпу; 4) ПІБ водія, номер посвідчення водія, номер телефона водія; 5) найменування перевізника, замовника, місце розвантаження Товару, а також параметри автомобіля (довжина/ширина/висота, повна маса та маса без навантаження).

Відповідно до п.6.10. Договору передбачено, що Постачальник зобов`язаний проінформувати Покупця про відвантаження Товару по телефону і/або електронною поштою в строк не пізніше 48 годин з дати відвантаження Товару із зазначенням: 1) дати відвантаження; 2) найменування і кількість Товару; 3) номер транспортного засобу; 4) кінцевого пункту призначення.

Матеріали справи не містять належного інформування відповідачем позивача про відвантаження Товару.

Згідно з п.7.2 Договору, право власності на товар, що поставляється за договором, переходить від Постачальника до Покупця з моменту підписання видаткової накладної. Всупереч умовам договору, відповідачем доказів наявності видаткової накладної до суду не було надано.

Щодо поданих відповідачем фото (а.с. 170-180) суд зазначає наступне.

Надані скриншоти та фотозображення не містять жодних ідентифікуючих ознак, які б дозволяли суду достовірно встановити, що зафіксований на них товар: є саме тим товаром, який є предметом спірного договору; находиться саме на підприємстві позивача; належить відповідачу або був підготовлений до передачі позивачу. На зображеннях відсутні маркування, серійні номери, супровідні документи, реквізити підприємства, а також інші дані, які дозволяли б однозначно ідентифікувати як сам товар, так і місце його знаходження. Неможливо встановити авторство та джерело походження наданих фото, відеоматеріалів та скриншотів. Відповідачем не доведено ким саме були створені відповідні фото- та відеозаписи; за яких обставин та у який час вони були здійснені; чи не зазнавали вони редагування або монтажу.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

Ураховуючи умови спірного договору, строк поставки товару є таким, що настав.

За приписами ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до ч.2 ст.693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що докази надані відповідачем документів не підтверджують факт поставки товару за Договором або повернення попередньої оплати, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 2 367 080,00грн. підлягають задоволенню.

Крім основної суми боргу, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеня у розмірі 168 678,77грн. за період з 01.02.2025р. по 20.07.2025р., 3% річних у розмірі 33 074,27грн. за період з 01.02.2025р. по 20.07.2025р. та інфляційні втрати у розмірі 123 147,12грн.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно п. 9.5. договору за порушення строків поставки Товару Постачальник за кожен день прострочення поставки сплачує Покупцеві пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України від вартості Товару, поставка якого прострочена.

Як було зазначено, у додатку №01 до договору, сторони визначили термін поставки січень 2025 року. Отже, останній день строку поставки 31.01.2025р., а з 01.02.2025р. відбулось порушення строку поставки товару.

Перевіривши розрахунок позивача, суд доходить висновку, що він є правомірним, обґрунтованим, відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіркою правильності нарахування 3% річних та інфляційних збитків, судом встановлено, що розрахунок є арифметично правильним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у справі «Мантованеллі» проти Франції звернув увагу суду на те, що одним із складників справедливого судового розгляду у розумінні ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» є право на змагальне провадження.

Стаття 13 ГПК України передбачає, що судочинство у господарських судах України здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

З урахуванням наведеного позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Разом з позовною заявою позивачем було подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якій він просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у сумі 12 000,00грн.

В підтвердження факту понесених позивачем судових витрат, пов`язаних з розглядом даної справи, надано:

- копію договору про надання правничої допомоги №46/25 від 15.07.2025 (а.с.160-162);

- копію платіжної інструкції №171 від 11.08.2025р. на суму 12 000,00грн.(а.с.158);

- копію рахунка-фактури №89 від 07.08.2025р. (а.с.159);

- копію детального опису наданих послуг за договором №46/25 від 15.07.2025 року (а.с.163);

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №5530 від 15.12.2022р. (а.с.35);

- копію ордеру серії АЕ №1407657 від 21.07.2025р. (а.с.157).

За змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які, в свою чергу, віднесені до судових витрат.

У відповідності до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Матеріалам справи встановлено, що 15.07.2024р. між Адвокаткою Чеботарьовою Тетяною Сергіївною(далі - Адвокат) та ФГ (С(Ф)Г «AICT» (далі - Клієнт) був укладений договір №46/25 про надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 1.1. Адвокат, на підставі ст. 59 Конституції України, бере на себе зобов`язання надавати всю необхідну правничу допомогу Клієнту при провадженні у справі по представленню інтересів у господарських судах по стягненню попередньої оплати за непоставлений товар за договором поставки та інших штрафних санкцій, а також усіх пов`язаних з цим питанням спорів, використовуючи всі передбачені чинним законодавством України способи і методи захисту прав і інтересів Клієнта з метою з`ясування та встановлення обставин, що мають значення для позитивного вирішення справи на користь Клієнта, а Клієнт зобов`язується виплатити Адвокату гонорар за надання юридичних послуг.

Сторони погодили вартість гонорару по представленню інтересів у господарському суді першої інстанції виходячи з твердої грошової суми в сумі 12 000 (дванадцять тисяч) гривень. Вартість гонорару, щодо участі адвоката по представленню інтересів Клієнта в господарських судах другої та третьої інстанцій узгоджується додатково, шляхом укладення додаткової угоди (п. 3.1.).

Згідно з п.6.1.-6.2., цей Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами. Цей Договір, якщо він не буде достроково припинений, діє протягом усього часу провадження у справі.

На виконання положень договору клієнт сплатив адвокату 12 000,00грн., що підтверджується платіжною інструкцією №171 від 11.08.2025р.

Адвокатом було долучено детальний опис наданих послуг за договором №46/25 від 15.07.2025 року, відповідно до якого надані наступні види послуг:

- вивчення та опрацювання судової практики з аналогічних справ 1 год;

- підготовка та подання заяв по суті справи та всі дії спрямовані на збирання документів, які будуть використані в якості доказів 4 год;

- участь у судових засіданнях по вказаній справі в суді 1 інстанції включно.

Господарський суд, розподіляючи витрати на професійну правничу допомогу, доходить висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже цей розмір має бути не лише доведений, а документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Відповідно до положень частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України надати належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд у постановах від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19 зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

У постанові від 11.02.2021 у справі № 920/39/20 Верховний Суд вказав, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість, покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

У постановах від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18 і від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20 Верховний Суд також зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Серед іншого, аналізуючи розмір заявленої позивачем до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.01.2023 у справі № 910/8342/21, визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, також визначені положеннями частин 6, 7 та 9 статті 129 цього Кодексу.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в пунктах 119, 120 постанови від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7 та 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5 - 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

При викладених обставинах, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець, тривалість розгляду справи, господарський суд вважає, що загальна сума витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованою, та такою, що підлягає покладенню на відповідача, складає 10 000,00грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у сумі 32 303,76грн.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМТРАНСКОМПАНІ», 49023, м.Дніпро, вул. Гарібальді Джузеппе, б.2, кв.334, на користь Фермерського господарства «С(Ф)Г «АІСТ», 52524, Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н, с. Грушувато-Криничне, вул. Котляревського, буд. 1, суму попередньої оплати за непоставлений товар у розмірі 2 367 080,00грн. (два мільйони триста шістдесят сім тисяч вісімдесят гривень 00коп.), пеню за прострочення виконання зобов`язання - 168 678,77грн. (сто шістдесят вісім тисяч шістсот сімдесят вісім гривень 77коп.), інфляційні - 123 147,12грн. (сто двадцять три тисячі сто сорок сім гривень 12коп.), 3% річних - 33 074,27грн. (тридцять три тисячі сімдесят чотири гривні 27коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМТРАНСКОМПАНІ», 49023, м.Дніпро, вул. Гарібальді Джузеппе, б.2, кв.334, на користь Фермерського господарства «С(Ф)Г «АІСТ», 52524, Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н, с. Грушувато-Криничне, вул. Котляревського, буд. 1, судовий збір у розмірі 32 303,76грн. (тридцять дві тисячі триста три гривні 76коп.) та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00грн. (десять тисяч гривень 00коп.).

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30.12.2025

Суддя С.П. Панна