РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.12.2025Справа № 910/15017/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи № 910/15017/24

За позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Цільова комерція»

та Товариства з обмеженою відповідальністю «Музкомпані»

про стягнення коштів

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Цільова комерція (далі-відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю Музкомпані (далі-відповідач-2) про стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач-1 неналежним чином виконує зобов`язання за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №241090 від 23.11.2018 в частині повної та своєчасної оплати спожитої теплової енергії за період з листопада 2021 р. по серпень 2024 р., у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 27635,84 грн. При цьому, відповідач-2 за умовами договору поруки від 23.11.2018 поручився за виконання відповідачем-1 зобов`язань за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №241090 від 23.11.2018 перед позивачем, у зв`язку з чим позивач просить стягнути заборгованість з відповідачів як з солідарних боржників із урахуванням інфляційних втрат в сумі 7163,35 грн та 3% річних в сумі 1917,87 грн, а всього в сумі 36717,06 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом 5-ти днів з дня отримання відзиву на позов.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» від 29.06.2023, який набрав чинності 21.07.2023 та введений в дію 18.10.2023, внесено зміни до ряду статей Господарського процесуального кодексу України.

Так, частиною 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Як вбачається з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» Товариство з обмеженою відповідальністю «Цільова комерція» має зареєстрований «Електронний кабінет» в підсистемі «Електронний суд» в Єдиній судовій інформаційно - телекомунікаційній системі.

Частиною 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З урахуванням зазначеного, ухвала Господарського суду міста Києва від 20.12.2024 про відкриття провадження у справі була надіслана відповідачу-1 до Електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» в ЄСІТС.

З наявного в матеріалах справи повідомлення про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи, яке отримане з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» вбачається, що документ в електронному вигляді «ст.176 Ухвала про відкриття провадження у справі (без виклику сторін)» від 20.12.2024 по справі №910/15017/24 (суддя Васильченко Т.В.) було надіслано одержувачу ТОВ «Цільова комерція» в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету: 21.12.24 о 00:39 год.

У той же час, з метою повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Музкомпані» про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 20.12.2024 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, буд. 30, офіс 5.

Так, відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України до єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб - підприємців та відокремлені підрозділи юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, з Єдиного державного реєстру.

Втім, ухвала суду була повернута органом поштового зв`язку без вручення відповідачу з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Частиною 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09.12.2021 у справі №911/3113/20.

Сам лише факт не отримання заявником кореспонденції, якою суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав судову кореспонденцію за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу.

Крім того, з 18.10.2023 року, відповідач-2 у відповідності до приписів ч. 6 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України зобов`язаний був зареєструвати електронний кабінет Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, і така реєстрація забезпечила б отримання відповідачем процесуальних документів, в тому числі ухвали суду про відкриття провадження у справі від 20.12.2024 року, а отже отримання ухвали Господарського суду міста Києва, зокрема в електронному кабінеті, залежало виключно від волі відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Разом з цим, у відповідності до вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачам був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Втім, відповідачі у визначений законом строк не подали ні відзиву на позовну заяву, ні клопотання про продовження строку на його подання.

Приписами ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідачі у встановлений строк не подали до суду відзив на позов, а відтак не скористалися наданими їм процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго"", КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго".

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Таким чином, з 01.05.2018 року постачання теплової енергії та надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».

23.11.2018 року між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цільова комерція» (далі - абонент) було укладено договір № 241090 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - договір), предметом якого за умовами п. 1.1 є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим договором.

Умовами п. 2.2.1 договору передбачено, що Енергопостачальна організація зобов`язується постачати теплову енергію у гарячій воді на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору.

Пунктом 1 додатку № 1 до цього договору «Обсяги постачання теплової енергії «Абоненту» передбачено, що Енергопостачальна організація відпускає Абоненту теплову енергію в гарячій воді в межах 174 гкал/рік з приєднаним тепловим навантаженням на опалення в розмірі 0,540 Гкал/годину.

Відповідно до п. 2.3.1 договору, Абонент зобов`язується дотримуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку № 1, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно оплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Додатком № 3 до договору сторонами затверджено «Тарифи на теплову енергію», згідно з якими, розрахунки з Абонентом за відпущену теплову енергію Енергопостачальною організацією проводяться згідно з тарифами, затвердженими Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 23.07.2018 №1294, за кожну відпущену Гігакалорію (1 Гкал/грн..) без урахуванням ПДВ: для опалення 1553,86 грн/Гкал.

Абонент зобов`язується виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку № 4 до договору (п. 2.3.2 договору).

Умовами п. 2 додатку № 4 до договору «Порядок розрахунків за теплову енергію» встановлено, що Абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує Енергопостачальній організації вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює договір про заставу майна, згідно Закону України «Про заставу», як засіб гарантії сплати спожитої теплової енергії. Оплата здійснюється на окремі рахунки, зазначені в додатку № 4 до договору, за кожною тарифною групою окремо. Оплата заборгованості минулих періодів зараховується першочергово.

Згідно з п. 5 додатку № 4 до договору, Абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує у ЦОК за адресою: вул. Волоська, 42: облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітний період; акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки Абонент повертає в ЦОК); акт виконаних робіт.

Відповідно до п. 2.3.4 договору, в додатках № 8 та № 9 до договору зазначено всі об`єкти теплоспоживання, підключені до теплових мереж «Абонента» (найменування, максимальні теплові навантаження, обсяги теплоспоживання, займана площа орендарів тощо).

У додатках № 8 «Дані по будинках (спорудах), опалення і гаряче водопостачання яких здійснюється від теплових мереж «Енергопостачальної організації» станом на 23.11.2018» та № 9 «Довідка про теплові навантаження об`єктів теплопостачання станом на 23.11.2018» до договору визначено, що об`єктом постачання теплової енергії є адміністративно-промисловий комплекс, площа опалювальна 6203,7 кв. м, за адресою: вул. Озерна, 1 (особовий рахунок № 241090).

У відповідності до п. 5.1 договору, облік споживання Абонентом теплової енергії проводиться за приладами обліку.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що Абонент, що має прилади обліку, щомісячно надає Енергопостачальній організації звіт по фактичному споживанню теплової енергії, в терміни передбачені у додатку № 1 до договору.

Відповідно до п. 4 додатку № 1 до договору, дата зняття Абонентом показників приладів обліку - по 25 число поточного місяця; надання звіту в ЦОК за адресою: вул. Волоська, 42 - не пізніше 28 числа. При відсутності звіту у встановлений термін розрахунок виконується згідно договірних навантажень.

Енергопостачальна організація та Абонент несуть відповідальність за невиконання умов цього договору (п. 6.1.1. та п. 6.3.1 договору).

Згідно з п. 8.1 договору, цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2019.

Договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку на який він був укладений; за взаємною згодою Сторін; прийняття рішення Господарським судом; передбачених п. 6.4.1. Договору; ліквідації Сторін (п. 8.2 договору).

У відповідності до п. 8.3 договору, припинення дії договору не звільняє Абонента від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії.

У подальшому, договір за згодою сторін шляхом обміну листами був продовжений до 31.12.2020 (лист ТОВ Цільова комерція від 09.12.2019, лист КП Київтеплоенерго від 22.01.2020), до 31.12.2021 (лист ТОВ Цільова комерція від 30.12.2020, лист КП Київтеплоенерго від 31.12.2020), а згодом до 30.09.2023 (лист ТОВ Цільова комерція від 01.12.2021, лист КП Київтеплоенерго від 23.12.2021.

При цьому, в забезпечення виконання зобов`язань за договором між сторонами був укладений договір поруки від 23.11.2018, за умовами якого Поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед Кредитором за виконання зобов`язання щодо оплати спожитої теплової енергії Боржником, які виникли за Договором на постачання теплової енергії від 23.11.2018 № 241090 (Основний договір), укладений між Кредитором та Боржником.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 договору поруки, кредитором за основним договором виступає КП Київтеплоенерго, боржником за основним договором виступає ТОВ Цільова комерція.

Згідно з п. 3.1 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов`язання щодо оплати спожитої теплової енергії, а також за відшкодування кредитору збитків та сплату неустойки відповідно до умов основного договору.

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. Строк поруки припиняється через п`ять років з дати виникнення заборгованості за Основним договором (пункти 4.1, 4.2 договору).

Відповідно до п. 5.1 Договору поруки, у разі порушення Боржником зобов`язання за Основним договором Поручитель зобов`язується виконати за Боржника зобов`язання останнього у 5-денний термін з дня отримання вимоги від Кредитора.

Строк дії Договору поруки збігається із строком дії Основного договору згідно з п. 8.1 Договору поруки.

Згідно Довідки про нарахування за теплову енергію позивач поставив відповідачу-1 теплову енергію: у листопаді 2021 року обсягом 12,51 Гкал на суму 86991,59 грн, у грудні 2021 року обсягом 14,26 Гкал на суму 82615,45 грн, у січні 2022 року обсягом 6,14 Гкал на суму 43436,17 грн, у лютому 2022 року обсягом 170,391341 Гкал на суму 548954,24 грн, у березні 2022 року обсягом 151,73507 Гкал на суму 996074,06 грн, про що свідчать відомості реєстрації параметрів теплоспоживання.

У свою чергу, відповідач-1 оплатив отриману теплову енергію: у листопаді 2021 року на суму 54000 грн, у грудні 2021 року на суму 60000 грн, у січні 2022 року на суму 40000 грн, у лютому 2022 року на суму 100000 грн, а всього 254000 грн.

У подальшому, у квітні, травні, серпні, грудні 2022 року позивач здійснив коригування як кількісних так і вартісних показників поставленої теплової енергії у лютому та березні 2022 року.

Згідно розрахунку коригування коштів за спожиту теплову енергію на потреби центрального опалення по ТОВ Цільова комерція за період лютий, березень 2022 року, підлягає нарахуванню за лютий 2022 року теплова енергія в обсязі 13,01 Гкал вартістю 33756,89 грн (тариф 2162,24 грн без ПДВ), за березень 2022 року теплова енергія в обсязі 12,8 Гкал вартістю 33212 грн (тариф 2162,24 грн без ПДВ).

Відтак, з урахуванням коригувань та перерахунку вартості теплової енергії позивач нарахував плату за поставлену теплову енергію протягом листопада 2021 року березня 2022 року на загальну суму 281635,83 грн, а з урахуванням здійснених відповідачем оплат за спірний період заборгованість відповідача-1 перед позивачем за поставлену теплову енергію у період листопад 2021 року березень 2022 року складає 27635,84 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надіслав відповідачам вимоги щодо сплати заборгованості в сумі 27635,84 грн, втім вони залишені відповідачами без відповіді та задоволення, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором енергопостачання, а частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

В силу приписів частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відносини між позивачем та відповідачем-1 регулюються спеціальним законодавством у сфері енергопостачання, а саме Законом України «Про теплопостачання» та Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007, які діяли у спірний період (надалі - Правила).

Частинами 4, 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 3 Правил передбачено, що споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Відповідно до п. 40 Правил споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Умовами п. 2. Додатку № 4 до Договору «Порядок розрахунків за теплову енергію» встановлено, що Абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує Енергопостачальній організації вартість заявленої у Договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює Договір про заставу майна, згідно Закону України «Про заставу», як засіб гарантії сплати спожитої теплової енергії. Оплата здійснюється на окремі рахунки, зазначені в Додатку № 4 до Договору, за кожною тарифною групою окремо.

Пунктом 5 цього ж додатку визначено, що абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує у ЦОК за адресою: вул. Волоська, 42: облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітний період; акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає в ЦОК); акт виконаних робіт.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та змісту умов договору з додатками, строк виконання грошового зобов`язання з оплати наданих послуг за договором на момент розгляду справи настав.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач свого обов`язку щодо оплати наданих за договором послуг не виконав.

Тоді як, частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт надання позивачем визначених умовами договору послуг постачання теплової енергії та факт порушення відповідачем-1 своїх зобов`язань в частині оплати наданих послуг підтверджений матеріалами справи, суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення основного боргу.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019).

Враховуючи, що відповідач-1 допустив прострочення розрахунків з позивачем за отриманні послуги, на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати в сумі 7163,35 грн та 3% річних в сумі 1917,87 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд прийшов до висновку, про їх обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Разом з тим, позивач заявив до стягнення суму заборгованості, а також інфляційні втрати та відсотки річних з відповідачів солідарно, оскільки відповідач-2 є поручителем на Договором поруки.

Так, за умовами договору поруки від 23.11.2018, відповідач-2 (Поручитель) зобов`язується солідарно з відповідачем-1 (боржником) відповідати перед Кредитором за виконання зобов`язання щодо оплати спожитої теплової енергії, які виникли за Договором на постачання теплової енергії від 23.11.2018 № 241090 (Основний договір), укладений між Кредитором та Боржником.

Частиною 1 статті 553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно частини 1 статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 Цивільного кодексу України).

Статтею 559 Цивільного кодексу України установлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу.

Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 договору поруки, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. Строк поруки припиняється через п`ять років з дати виникнення заборгованості за основним договором.

Строк дії Договору поруки збігається із строком дії основного договору згідно з п. 8.1 Договору поруки.

Разом з тим, за умовами п. 4.3 договору поруки, порука припиняється у випадку відчуження об`єкту права власності щодо якого укладено Основний договір, з дати такого відчуження, за винятком зобов`язань, які виникли до цієї дати та залишились не погашеними, у даному випадку діє п. 4.2 цього договору.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтями 626, 627 вказаного Кодексу передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у наданій сторонам можливості за взаємною згодою визначати умови такого договору, змінювати ці умови також за взаємною згодою або утримуватись від пропозицій про їх зміну.

Отже, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тобто, сторони за власним волевиявленням в договорі поруки узгодили, що строк припинення поруки дата відчуження об`єкту поручителем щодо якого укладено основний договір.

Згідно наявної в матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 22.02.2018, відповідач-2 був власником комплексу будівель і споруд за адресою: м. Київ, вул. Озерна (Оболонський р-н), 1, тобто станом на час укладення основного договору та договору поруки.

У той же час, у листі від 30.12.2020 відповідач-1 повідомив позивача про перехід права власності на адміністративно-промисловий комплекс за адресою: вул. Озерна, 1 від ТОВ Музкомпані до ТОВ Вертікс компані та додав копію договору оренди нежитлового приміщення № 2020/0610 від 06.10.2020, укладеного між відповідачем-1 як орендарем та відповідачем-2 як орендодавцем. Згідно умов договору оренди ТОВ Вертікс компані є власником комплексу за адресою: вул. Озерна, 1, тобто об`єкту щодо якого укладений основний договір та заборгованість за яким є предметом спору у даній справі.

Згідно відповіді №2142569 від 17.12.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний Суд», судом встановлено, що з 2019 року власником об`єкту оренди є ТОВ Вертікс компані ().

З огляду на викладене та враховуючи умови пункту 4.3 договору поруки, суд доходить висновку, що порука за договором поруки припинилась, у зв`язку з відчуженням відповідачем-2 на користь ТОВ Вертікс компані об`єкту права власності щодо якого укладено основний договір. Позивач не спростував перехід права власності від відповідача-2 до ТОВ Вертікс компані на об`єкт права власності щодо якого укладено основний договір, відповідні відомості з державних реєстрів права власності станом на початок та закінчення спірного періоду у матеріалах справи відсутні.

При цьому, про такі обставини відповідач-1 повідомив позивача у грудні 2020 року, а заборгованість заявлена до стягнення з поручителя за період з листопада 2021 року, тобто після припинення поруки.

Відтак, враховуючи обставини припинення поруки, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до відповідача-2.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач-1 під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість, тоді як позивач не довів належними доказами наявності правових підстав для солідарного стягнення заборгованості з відповідачів, з огляду на факт припинення поруки.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що відповідач-1, як боржник за основним договором, не надав доказів належного виконання взятих на себе зобов`язань, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо нього та відмову у задоволенні позовних вимог до відповідача-2 у зв`язку з припиненням зобов`язань за договором поруки.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго до Товариства з обмеженою відповідальністю Цільова комерція задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Цільова комерція (04209, м. Київ, вул. Озерна, буд. 1; ідентифікаційний код: 35405979) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго (01001, м. Київ, пл. Івана Франка, буд. 5; ідентифікаційний код: 40538421) 27635 (двадцять сім тисяч шістсот тридцять п`ять) грн 84 коп. заборгованості за теплову енергію, 7163 (сім тисяч сто шістдесят три) грн 35 коп. інфляційних втрат та 1917 (одна тисяча дев`ятсот сімнадцять) грн 87 коп. 3% річних та судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.

3. В позові Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго до Товариства з обмеженою відповідальністю Музкомпані відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 25.12.2025.

СуддяТ.В. Васильченко