ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2025 р. м. Київ Справа № 911/2150/25

Розглянувши матеріли справи за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «УКРКАБЕЛЬ-КИЇВ»

про стягнення 527 494,40 грн.

Суддя Карпечкін Т.П.

За участю представників:

від позивача: Станова Ю.В.

від відповідача: Маслаков С.В.

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» до Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім «УКРКАБЕЛЬ-КИЇВ» про стягнення 527 494,40 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.07.2025 відкрито провадження у справі № 911/2150/25 за правилами загального позовного провадження. Сторони належним чином повідомлені про дане судове провадження.

В ході підготовчого провадження у справі № 911/2150/25 судові засідання відкладались з метою з`ясування усіх обставин, передбачених ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

В ході підготовчого провадження позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Також зазначив і про те, що ним повідомлено про всі обставини справи, які йому відомі, та надані суду всі наявні в нього докази.

Відповідач в ході підготовчого провадження подав відзив, у якому позовні вимоги заперечував, просив суд зменшити заявлені до стягнення штрафні санкції..

На виконання вимог ч. 1 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України та ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України судом під час підготовчого провадження у справі № 911/2150/25 вирішено питання та вчинено усі дії, необхідні для підготовки справи до розгляду по суті.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи те, що судом під час підготовчого судового засідання вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 19.11.2025.

У судове засідання 19.11.2025 позивач не прибув, подав заяву про розгляд справи за наявними матеріалами за відсутності його представника, в ході розгляду спору позовні вимоги підтримував з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та третя особа у судове засідання не прибули, в ході розгляду спору проти позову заперечували.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 19.11.2025 судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» подано позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім «УКРКАБЕЛЬ-КИЇВ» 527 494,40 грн. штрафних санкцій за неналежне виконання зобов`язань за Договором поставки від 19.07.2024 № ЦЗВ-02-04024-01.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 19.07.2024 між Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» (позивач, Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «УКРКАБЕЛЬ-КИЇВ» (відповідач, Постачальник) укладено Договір поставки № ЦЗВ-02-04024-01 (далі Договір).

Відповідно до розділу 1 Договору Постачальник взяв на себе зобов`язання поставити та передати у власність Покупцю кабелі та супутню продукцію (кабельно-провідникову продукцію (далі Товар), а Покупець прийняти та оплатити Товар, найменування, марка й кількість якого вказується в Специфікації, що є невід`ємною частиною Договору, на умовах, які викладені у цьому Договорі.

Згідно з п. 4.2. Договору поставка Товару проводиться партіями протягом строку дії Договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки Покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності Покупця до приймання Товару. Партією Товару вважається обсяг одиниць Товару, визначений Покупцем у рознарядці, якщо інше не вказано в самій рознарядці.

Строк поставки Товару протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту надання письмової рознарядки Покупцем.

Пунктом 4.5. розділу 4 Договору Сторони домовились, що рознарядка Покупця на Товар направляється Постачальнику в один з таких способів:

- на поштову адресу Постачальника, зазначену в цих Договорах (листом з оголошеною цінністю та описом вкладення і повідомленням про вручення);

- вручаються уповноваженому представнику Постачальника під розпис;

- шляхом відправлення на електронну адресу Постачальника (зазначену в цьому Договорі) сканкопій відповідної рознарядки в форматі PDF або в будь-якому іншому форматі, який забезпечує можливість ознайомлення зі змістом документів. Документ вважається отриманим Постачальником з дати його направлення Покупцем на електронну адресу Постачальника, підтвердженням чого є відповідна роздруківка з поштового програмного забезпечення Покупця.

Датою поставки Товару вважається дата підписання Сторонами Акту прийому-передачі Товару або видаткової накладної (п. 4.6. розділів 4 Договору).

20.09.2024 на виконання умов Договору позивачем на електронну пошту відповідача направлено рознарядку від 19.09.2024 № ЦЗВ-20/4282 (далі Рознарядка) щодо надання дозволу на поставку Товару за Договором поставки на загальну суму 3 084 187,20 грн. з ПДВ. Також Рознарядку 25.09.2024 направлено позивачем на адресу відповідача засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта», що підтверджується копіями фіскального чеку, поштової накладної, опису вкладення, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу за трек-номером 760.

Кінцевий термін поставки відповідачем позивачу Товару за Рознарядкою 21.10.2024 включно.

Протягом терміну дії Рознарядки Товар, обумовлений Договором, відповідачем на адресу позивача не поставлено.

Товар за Рознарядкою на суму 3 069 020,00 грн. (з врахуванням толерансу в межах між 5% від кількості або вартості Товару) поставлено Постачальником з простроченням строку, обумовленого Договором, що підтверджується товарно-транспортними накладними: від 14.11.2024 № Р202-214, від 20.11.2024 № Р217-230, від 26.11.2024 № Р231-244, від 06.12.2024 № Р258-266 та видатковими накладними від 14.11.2024 №№ 207-214, від 20.11.2024 №№ 227-230, від 26.11.2024 №№ 238-244, від 06.12.2024 №№ 260-266.

Таким чином, ТОВ «ТД «УКРКАБЕЛЬ-КИЇВ» неналежно виконало свої зобов`язання за Договором, чим порушило вимоги пунктів 1.1. та 4.2. Договору.

Підпунктом 9.3.1. пункту 9.3. Договору передбачено, що при порушенні строків постачання Постачальник оплачує Покупцю штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від вартості непоставленого в строк Товару на умовах, передбачених п. 4.2. цього Договору, а за прострочення понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1 (нуль цілих, одна десята) % від вартості непоставленого в строк Товару, яка нараховується за кожен день прострочення до моменту виконання Постачальником зобов`язання щодо поставки Товару або до останнього дня строку дії цього Договору (якщо Постачальник не виконав і не підтвердив намір виконати своє зобов`язання щодо поставки, яке виникло під час дії цього Договору). При цьому, Постачальник не звільняється від виконання своїх зобов`язань поставити Товар, якщо про інше його не попередив письмово Покупець.

У зв`язку з простроченням відповідачем термінів поставки Товару, позивачем нараховано штрафні санкції в загальній сумі 527 494,40 грн. та на юридичну адресу Постачальника направлено претензію від 07.01.2025 № ЦЗВ-20/75 з вимогами сплатити штрафні санкції.

18.01.2025 від відповідача на електронну адресу позивача надійшла відповідь на Претензію (лист від 17.01.2025 вих. № 17-01-1), у якій відповідач вказав, що незначна затримка поставки Товару мала місце з незалежних від Постачальника причин. При цьому Претензія позивача зі сторони відповідача залишилась без задоволення, штрафні санкції не сплачено.

У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача штрафні санкції у сумі 527 494,40 грн., з яких 460 353,00 грн. штрафу та 67 141,40 грн. пені, нарахованих у відповідності до наведеного у позові розрахунку у погоджених у Договорі розмірах за фактичні періоди прострочення по кожній накладній окремо.

Відповідач у ході розгляду спору подав відзив, у якому посилався на неспівмірно завищений розмір відповідальності, зважаючи на незначні періоди прострочення та посилаючись на скрутне фінансове становище просив зменшити неустойку. Також відповідав зазначив, що позивачем було реалізовано забезпечення виконання зобов`язання у вигляді списання 5% від суми поставки, що складає майже такий розмір, як і додатково заявлено у позові. Відповідач також зазначає, що прострочення поставки сталось внаслідок збігу несприятливих обставин, відсутності достатніх обігових коштів, в тому числі через несвоєчасні оплати позивача, відключеннями електроенергії, відсутністю кваліфікованих спеціалістів, перебоїв з логістикою.

Позивач у відповіді на відзив посилався на правомірність застосування штрафних санкцій та відсутність підстав для їх зменшення. Зазначив, що штрафні санкції нараховані у відповідності до умов Договору, які погоджені відповідачем і законодавством не встановлено обмежень на застосування декількох видів забезпечення виконання зобов`язань за правочинами, зокрема банківської гарантії та неустойки у вигляді штрафу та пені.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Враховуючи, що відповідач в порушення умов Договору своєчасно не здійснив поставку Товару за Договором, відповідач є таким, що порушив договірне зобов`язання, що є підставою для застосування до нього обумовленої Договором та чинним законодавством відповідальності.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України (який діяв у період порушення зобов`язання та нарахування штрафних санкцій) порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 231 Господарського кодексу України

1. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

2. У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

3. Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті.

4. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

5. У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.

6. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

7. Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією.

Таким чином, позивачем правомірно нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 527 494,40 грн., з яких 460 353,00 грн. штрафу та 67 141,40 грн. пені, нарахованих у відповідності до наведеного у позові розрахунку у погоджених у Договорі розмірах за фактичні періоди прострочення по кожній накладній окремо.

Питання повернення забезпечення виконання зобов`язання за банківською гарантією не є предметом даного спору, тому відповідні обставини не підлягають дослідженню та встановленню по суті.

Щодо клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, судом досліджено та встановлено наступне.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Як зазначено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі № 916/469/19 наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі № 916/469/19.

Суд враховує, що здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики, як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також, самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення.

В той же час, умови Договору мають відображати дійсну правову природу відповідальності, забезпечуючи реальне виконання зобов`язань без покладення на сторону непомірного фінансового тягара, який не відповідає ні ступеню порушення, ні співмірності завданим збиткам.

За наведених обставин, враховуючи значну вартість Договору та погоджені умовами Договору штрафні санкції, розміри яких значно перевищують гарантовані законодавством, з метою відновлення балансу інтересів сторін, суд вважає за можливе зменшити заявлені у справі штрафні санкції на 30%.

Зокрема, з заявлених до стягнення у позові задоволенню підлягають вимоги про стягнення 322 247,10 грн. (що складає 70 % від заявленої суми 460 353,00 грн. штрафу) грн. штрафу, 46 998,98 грн. (що складає 70 % від заявленої суми 67 141,40 грн. пені). В решті 30% заявлених до стягнення штрафних санкцій позов задоволенню не підлягає у зв`язку зі зменшення штрафних санкцій судом.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними у розумінні ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як визначено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в сумі 322 247,10 грн. штрафу та 46 998,98 грн. пені, в решті позов задоволенню не підлягає у зв`язку зі зменшенням судом штрафних санкцій.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі без врахування суми зменшення неустойки судом, оскільки спір у відповідній частині виник внаслідок неправильних дій відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 123, 126, 129, 231, 233, 236-241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «УКРКАБЕЛЬ-КИЇВ» (08298, Київська обл., м. Ірпінь, смт. Коцюбинське, пров. Будівельний, 9/11, ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи ґедройця, 5, ) 322 247,10 грн. штрафу, 46 998,98 грн. пені та 6 329,93 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено у порядку і строки, встановлені ст.ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 26.12.2025.

Суддя Т.П. Карпечкін