ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2025 р. Справа№ 910/2606/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання Мовчан А.Б.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 11.12.2025:

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" та Приватного акціонерного товариства "Рамзай"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2025

у справі №910/2606/25 (суддя - Головіна К.І.)

за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель"

до Приватного акціонерного товариства "Рамзай"

про стягнення 66 766 464,78 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулося Державне підприємство Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" (далі - ДП "Агенція оборонних закупівель", позивач) до Приватного акціонерного товариства "Рамзай" (далі - ПрАТ "Рамзай", відповідач) про стягнення штрафних санкцій в сумі 66 766 464,78 грн за державним контрактом на виготовлення та поставку (закупівлю) товарів оборонного призначення № 23/3-115-VDK-24 від 03.04.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови вказаного договору в частині своєчасної поставки товару (БПЛА), у зв`язку з чим йому були нараховані штрафні санкції. У позові ДП "Агенція оборонних закупівель" просить стягнути з відповідача пеню в сумі 27 327 655,22 грн, штраф у сумі 27 893 922,82 грн та проценти за користування коштами попередньої оплати в сумі 11 544 886,74 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2024 по справі №910/5992/24 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт" на користь Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" 948990,23 грн - пені, 1 054 433,59 грн - штрафу, 712421,76 грн - процентів за користування коштами попередньої оплати, а також 944 359, 08 грн - судового збору.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції провівши власний розрахунок штрафних санкцій відповідно до умов контракту, дійшов висновку, що він є арифметично правильним та стягненню з відповідача буде підлягати пеня у сумі 27 327 655,22 грн та штраф у сумі 27 893 922,82 грн, як просив позивач.

Також судом першої інстанції зазначено, що за перерахунком стягненню з відповідача підлягають проценти за користування коштами в сумі 10 287 950,77 грн, відтак, вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Водночас, з урахуванням обставин у справі суд першої інстанції дійшов висновку, що обґрунтованим є зменшення розміру заявлених позивачем штрафних санкцій на 50%.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" подало апеляційну скаргу, в якій просить суд відкрити апеляційне провадження та, з огляду на характер спірних правовідносин, здійснювати розгляд апеляційної скарги в закритому судовому засіданні. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2025 у справі № 910/2606/25 в частині відмови в стягненні суми 28 867 724,99 грн штрафних санкцій та процентів за користування коштами попередньої оплати та ухвалити нове рішення про задоволення таких позовних вимог. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2025 у справі № 910/2606/25 залишити без змін. Судові витрати за апеляційний розгляд даної справи покласти на Відповідача.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що з точки зору економічного аналізу права, штрафні санкції за державними оборонними контрактами виконують функцію оптимального розподілу ризиків між сторонами. Виконавець, беручи на себе зобов`язання поставити товари оборонного призначення у визначений строк, приймає ризик настання відповідальності за порушення цього зобов`язання. Розмір санкцій (0,1% за кожен день прострочення та 7% штрафу) є економічно обґрунтованим та відображає реальну вартість несвоєчасної поставки для держави. Зменшення цих санкцій порушує економічну рівновагу Контракту та перекладає ризики з приватного суб`єкта на державу, що є економічно неефективним.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Рамзай" подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2025 р. у справі № 910/2606/25 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" відмовити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновок суду першої інстанції, що виконавець взяв на себе зобов`язання здійснити поставку п`ятої та шостої партій Товару не пізнішеь 15.12.2024 не відповідає дійсним умовам Контракту та є помилковим. Також скаржник зазначає, що в даному випадку Господарський суд міста Києва формально підійшов до тверджень відповідача про наявність обставин форс-мажору (немає сертифікату про форс-мажор - немає форс-мажору), а оцінка обмежень, введених КНР з вересня 2024 року є суперечливою.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та клопотання учасників апеляційного провадження

15.10.2025 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Узагальнені доводи відзиву зводяться до того, що Агенцією оборонних закупівель у поданій апеляційній скарзі не було спростовано вірних висновків, покладених Господарським судом міста Києва в основу свого Рішення від 28.08.2025 в частині відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

25.11.2025 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшла письмова промова у судових дебатах.

16.10.2025 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Узагальнені доводи відзиву зводяться до того, що керуючись принципами верховенства права, законності та обґрунтованості судових рішень, враховуючи особливий статус державних оборонних контрактів в умовах правового режиму воєнного стану, Позивач вважає, що апеляційна скарга ПрАТ «Рамзай» не містить правових підстав для її задоволення. Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, повному та всебічному дослідженні обставин справи, належній оцінці доказів. Суд обґрунтовано встановив факт порушення відповідачем строків поставки товару.

26.11.2025 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшла письмова промова у судових дебатах.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2025 апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2025 у справі №910/2606/25передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченка Б.О., суддів: Гаврилюка О.М., Суліма В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2025 у справі №910/2606/25. Призначено до розгляду в судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2025 у справі №910/2606/25. Повідомлено, що судове засідання відбудеться 06.11.2025. Витребувано невідкладно матеріали справи №910/2606/25 з суду першої інстанції.

Відповідно до витягу з протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 29.09.2025 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рамзай" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2025 у справі №910/2606/25передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченка Б.О., суддів: Гаврилюка О.М., Суліма В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Рамзай" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2025 у справі №910/2606/25. Об`єднано розгляд апеляційних скарг Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" та Приватного акціонерного товариства "Рамзай" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2025 у справі №910/2606/25 в одне апеляційне провадження. Призначено до розгляду апеляційні скарги Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" та Приватного акціонерного товариства "Рамзай" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2025 у справі №910/2606/25 у судовому засіданні 06.11.2025.

У судовому засіданні 06.11.2025 оголошено перерву до 04.12.2025.

У судовому засіданні 04.12.2025 оголошено перерву до 11.12.2025

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

Учасники апеляційного з`явилися в судове засідання 11.12.2025 та надали свої пояснення по суті апеляційних скарг.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 03.04.2024 між ДП "Агенція оборонних закупівель" (надалі також - замовник) та ПрАТ "Рамзай" (надалі також - виконавець) був укладений державний контракт № 23/3-115-VDK-24 (надалі також - - контракт), за умовами якого виконавець зобов`язується виготовити та поставити замовнику з дотриманням вимог законодавства України, умов і вимог цього контракту товари оборонного призначення, найменування, технічні характеристики, кількість, вартість (ціна) та строки поставки яких зазначені у цьому контракті та в специфікації товарів оборонного призначення (додаток 1 до контракту), а також технічних вимог на тип безпілотної системи, затверджених Міністерством оборони України разом з Генеральним штабом Збройних Сил для подальшого використання Збройними Силами України, а замовник зобов`язується прийняти через НОМЕР_1 військове представництво Міністерства оборони України та оплатити товар в строки та на умовах, визначених ним контрактом (п. 1.1 контракту).

Згідно з п. 2.1 контракту вартість (ціна) товару на момент підписання контракту зафіксована сторонами в специфікації на підставі комерційної пропозиції, сформованої виконавцем відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 24.03.2023 № 256 "Про реалізацію експериментального проекту щодо здійснення оборонних закупівель безпілотних систем та засобів радіоелектронної боротьби вітчизняного виробництва". Загальна вартість (ціна) товару за цим контрактом становить 1 048 643 715 грн (п. 2.2).

Пунктом 2.6 контракту визначено, що розрахунки за цим контрактом проводяться шляхом оплати замовником поставленого товару протягом 15 банківських днів після надання виконавцем замовнику належним чином оформленого рахунку на оплату, до якого додаються підписаний сторонами акт приймання-передачі товару та видаткова накладна за контрактом, сертифікат якості (відповідності) товару (партії товару) з обов`язковим зазначенням дати виготовлення товару та документів, зазначених у пункті 2.7 контракту (за умови наявності (надходження) бюджетних асигнувань (коштів) на рахунок замовника).

За змістом п. 2.9 контракту розрахунки за товари, відповідно до вимог абз. 2 п. 10 Порядку реалізації експериментального проекту щодо здійснення оборонних закупівель безпілотних систем та засобів радіоелектронної боротьби вітчизняного виробництва, затвердженого постановою КМУ від 24.03.2023 № 256, за рішенням державного замовника можуть здійснюватися шляхом проведення попередньої оплати у розмірі до 50 % від вартості товару за контрактом на строк не більше як на 9 місяців з дати перерахування коштів на рахунок виконавця у такому порядку: сплата до 50 % від вартості товару здійснюється замовником шляхом проведення попередньої оплати на підставі рахунку, наданого виконавцем. Замовник письмово поінформує виконавця щодо рішення державного замовника стосовно можливості та порядку здійснення попередньої оплати за цим контрактом протягом 2 робочих днів з дати отримання такого рішення. У разі проведення попередньої оплати товар поставляється не пізніше строку поставки товару, зазначеного у специфікації.

Попередня оплата здійснюється протягом 15 робочих днів з дня прийняття головним розпорядником бюджетних коштів рішення щодо здійснення попередньої оплати за умови наявності бюджетних асигнувань на рахунку замовника, на підставі рахунку виконавця шляхом перерахування коштів на рахунок, відкритий па ім`я виконавця в органі державної казначейської служби, з подальшим використанням зазначених коштів виконавцем виключно на цілі, визначені цим контрактом, з наданням відповідних підтвердних документів.

Згідно з п. 3.2 контракту товар поставляється виконавцем відповідно до умов DDP Україна, місце знаходження отримувача, визначеного державним замовником, згідно з міжнародними правилами тлумачення комерційних термінів "Інкотермс" 2020. Точне місце поставки буде повідомлено замовником виконавцю не менше ніж за 3 робочих дні до планової дати поставки. Сторони погодили, що товар може поставлятися партіями. Розмір кожної партії виконавець погоджує завчасно із замовником до початку відвантаження.

Відповідно до п. 3.4 контракту датою виконання виконавцем зобов`язань щодо поставки товару є дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару, до якого додається специфікація комплектації.

Пунктом 4.1 контракту визначено, що виконавець зобов`язаний поставити товар згідно з умовами цього контракту не пізніше строку, визначеного в специфікації. У обґрунтованих випадках сторони мають право коригувати строк поставки і приймання товару не пізніше ніж за 5 календарних днів до закінчення строку дії контракту шляхом внесення змін до цього контракту на підставі письмового звернення виконавця, яке виконавець повинен надати не пізніше ніж за 15 календарних днів до дати поставки товару, зазначеної в специфікації, з обґрунтуванням та наданням документального підтвердження настання такого випадку відповідно вимог розділу 7 цього контракту (п. 4.2 контракту).

Відповідно до п. 2.3 контракту істотні умови цього контракту не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, визначених постановою КМУ від 24.03.2023 № 256 "Про реалізацію експериментального проекту щодо здійснення оборонних закупівель безпілотних систем та засобів радіоелектронної боротьби вітчизняного виробництва". Підтвердження об`єктивних обставин, зазначених у цьому пункті, засвідчуються висновком Торгово-промислової палати та іншими підтвердними документами з можливістю продовжити строк дії таких державних контрактів (договорів) не більше ніж на 60 календарних днів, але не більше 12 місяців з дня здійснення попередньої оплати.

Пунктом 11.1 контракту (в редакції додаткової угоди № 3 від 26.12.2024) передбачено, що контракт набирає чинності з дати його укладення та діє до 20.03.2025, а в частині виконання гарантійних зобов`язань - до повного виконання.

Також судом встановлено, що до вказаного контракту сторони підписали специфікацію товарів оборонного призначення, в якій погодили найменування товару, який буде поставлятись (безпілотний літальний апарат "RZ-100" у комплекті з додатковим обладнанням АДСА.451551.000-02 у складі: безпілотний літальний апарат "RZ-100" АДСА.451551.000-01 - 1 шт.; прискорювач стартовий ПС85-3300 - 1 шт.; рама прискорювача А060.8410.02.00 - 1 шт.; тара транспортувальна А060.НЕ.10.00 - 1 шт.; ящик укладальний А060.НЕ.01.00 - 1 шт.; паспорт АДСА.45 1551.000-02 - 1 шт.) у кількості 500 од., загальною вартістю 1 048 643 715,00 грн.

Відповідно до вказаної специфікації сторони визначили строк поставки товару, зокрема: дата отримання передоплати виконавцем (далі - То) + 4 місяці - 10 од.; То+5 місяців - 40 од.; То+6 місяців - 50 од.; То+7 місяців - 130 од.; То + 8 місяців - 160 од.; То + 9 місяців (до 15.12.2024) - 110 од.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно з умовами контракту відповідач (виконавець) виставив позивачу рахунку-фактури щодо здійснення попередньої оплати в розмірі 50% від вартості (ціни) товару: № Р3-23.04.2024/5 від 23.04.2024 на суму 115 350 808,65 грн; № Р3-23.04.2024/4 від 23.04.2024 на суму 167 782 994,40 грн; № Р3-23.04.2024/3 від 23.04.2024 на суму 136 323 682,95 грн; № Р3-23.04.2024/2 від 23.04.2024 на суму 52 432 185,75 грн; № Р3-23.04.2024/1 від 23.04.2024 на суму 41 945 748,60 грн; № Р3-23.04.2024 від 23.04.2024 на суму 10 486 437,15 грн.

У свою чергу, на підставі вказаних рахунків-фактури, позивач перерахував виконавцю попередню оплату у розмірі 50 % від вартості товару на загальну суму 524 321 857,50 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: № 642 від 29.05.2024 на суму 10 486 437,15 грн; № 643 від 29.05.2024 на суму 41 945 748,60 грн; № 644 від 29.05.2024 на суму 52 432 185,75 грн; № 645 від 29.05.2024 на суму 136 323 682,95 грн; № 646 від 29.05.2024 на суму 167 782 994,40 грн; № 647 від 29.05.2024 на суму 115 350 808,65 грн.

Також з наявних у справі з актів приймання-передачі вбачається, що відповідач поставив замовнику товар: 14.01.2025 - у кількості 80 од. на суму 167 782 994, 40 грн; 31.01.2025 - у кількості 80 од. на суму 167 782 994,40 грн; 12.02.2025 - у кількості 60 од. на суму 125 837 245,80 грн; 25.02.2025 - у кількості 50 од. на суму 104 864 371,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови вказаного договору в частині своєчасної поставки товару (БПЛА), у зв`язку з чим йому були нараховані штрафні санкції.

Межі, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Дослідивши зміст укладеного сторонами контракту, судом встановлено, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 т. 669 ЦК України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар (ч. 1 ст. 664 ЦК України).

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як зазначалось колегією суддів вище, що із матеріалів справи вбачається, що згідно з умовами контракту відповідач (виконавець) виставив позивачу рахунку-фактури щодо здійснення попередньої оплати в розмірі 50% від вартості (ціни) товару: № Р3-23.04.2024/5 від 23.04.2024 на суму 115 350 808,65 грн; № Р3-23.04.2024/4 від 23.04.2024 на суму 167 782 994,40 грн; № Р3-23.04.2024/3 від 23.04.2024 на суму 136 323 682,95 грн; № Р3-23.04.2024/2 від 23.04.2024 на суму 52 432 185,75 грн; № Р3-23.04.2024/1 від 23.04.2024 на суму 41 945 748,60 грн; № Р3-23.04.2024 від 23.04.2024 на суму 10 486 437,15 грн.

У свою чергу, на підставі вказаних рахунків-фактури, позивач перерахував виконавцю попередню оплату у розмірі 50 % від вартості товару на загальну суму 524 321 857,50 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: № 642 від 29.05.2024 на суму 10 486 437,15 грн; № 643 від 29.05.2024 на суму 41 945 748,60 грн; № 644 від 29.05.2024 на суму 52 432 185,75 грн; № 645 від 29.05.2024 на суму 136 323 682,95 грн; № 646 від 29.05.2024 на суму 167 782 994,40 грн; № 647 від 29.05.2024 на суму 115 350 808,65 грн.

Також з наявних у справі з актів приймання-передачі вбачається, що відповідач поставив замовнику товар: 14.01.2025 - у кількості 80 од. на суму 167 782 994, 40 грн; 31.01.2025 - у кількості 80 од. на суму 167 782 994,40 грн; 12.02.2025 - у кількості 60 од. на суму 125 837 245,80 грн; 25.02.2025 - у кількості 50 од. на суму 104 864 371,50 грн.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що за умовами контракту виконавець взяв на себе зобов`язання здійснити поставку п`ятої (160 од.) та шостої (110 од.) партій товару, починаючи з дати здійснення попередньої оплати (29.05.2024), але не пізніше 15.12.2024.

Також колегія суддів, дослідивши умови Контракту в частині строків поставки, зазначає, що відповідач/скаржник намагається переконати у неоднозначності цієї умови, посилаючись на альтернативне тлумачення формули «Т0 + місяці».

На переконання колегії суддів така позиція є хибною та суперечить системному тлумаченню умов Контракту.

Строки поставки в Контракті визначені чітко та послідовно, з урахуванням інших сукупних норм контракту. Кінцевий строк поставки до 15.12.2024 погоджений сторонами, враховуючи п. 1.2 Контракту, згідно з яким фінансування здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України на 2024 рік за бюджетною програмою КПКВК 2101150, а також пункт 11.1 Контракту, який первісно встановлював строк дії договору до 31.12.2024. Специфікація є невід`ємною частиною Контракту та містить однозначне формулювання щодо граничного строку виконання зобов`язання. Це не є помилкою чи технічною неточністю, а свідомим рішенням сторін про встановлення фіксованої кінцевої дати, яка є пріоритетною щодо будь-яких інших способів обчислення строків. Така конструкція договору є типовою для державних оборонних контрактів, що фінансуються в межах бюджетного року, та відповідає вимогам бюджетного законодавства України.

Проте, як свідчать матеріали справи, поставку обумовленого товару відповідач виконав з порушенням вищевказаного строку, а саме:

- 5 партія - 160 од. товару: 14.01.2025 поставив у кількості 80 од. товару (з простроченням на 29 календарних днів); 31.01.2025 - у кількості 80 од. товару (з простроченням на 46 календарних днів);

- 6 партія - 110 од. товару: 12.02.2025 поставив у кількості 60 од. товару (з простроченням на 58 календарних днів); 25.02.2025 - у кількості 50 од. товару (з простроченням на 71 календарний день).

Таким чином встановлено, що поставку вказаного товару відповідач здійснив з порушенням строку, визначеного у контракті.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, а прострочення є проявом порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання, за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Отже, за висновком колегії суддів, порушення зазначеного строку в частині поставки товару є простроченням виконання зобов`язання та підставою для нарахування штрафних санкцій.

Матеріали справи свідчать, що з метою досудового врегулювання спору позивач надіслав на адресу ПрАТ "Рамзай" претензію № 11/4-419 від 24.10.2024 від 10.01.2025 щодо сплати штрафних санкцій та процентів за користування коштами попередньої оплати до фактичної поставки товару. Однак ПрАТ "Рамзай" відмовило у задоволенні такої претензії, надавши відповідь № 496 від 14.01.2025.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зважаючи на наведені норми чинного законодавства та встановлені у справі фактичні обставини, суд вважає, що відповідач є таким, що прострочив виконання свого господарського зобов`язання.

З приводу посилань відповідача у своїй апеляційній скарзі на наявність правових підстав для звільнення його від відповідальності через настання форс-мажорних обставини, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені ст. 617 ЦК України, згідно з якою особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили; не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з положеннями ст. 218 ГК України у разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Зі змісту пунктів 7.7, 7.8 контакту вбачається, що сторона не несе відповідальності за порушення контракту, якщо воно сталося не з її вини (умислу чи необережності). Сторона не несе відповідальності за порушення контракту, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання цього контракту. Сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим контрактом, якщо це невиконання або неналежне виконання сталося внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

У відповідності до п. 7.9 контракту під обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами) розуміються надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно впливають на виконання зобов`язань, передбачених умовами контракту, обов`язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

Дія таких обставин може бути викликана: винятковими погодними умовами і стихійним лихом (епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо); непередбаченими обставинами, що відбуваються незалежно від волі і бажання заявника, в тому числі, але не виключно: збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, обмеження комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту тощо; умовами, регламентованими відповідними рішеннями та актами державних органів влади, тощо. Вищезазначений перелік обставин не є вичерпним.

Не вважаються форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) фінансова та економічна криза, дефолт, зростання комерційного курсів іноземної валюти до національної валюти, порушення своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів тощо.

За змістом п. 7.10 контракту у разі виникнення та у максимально короткий час (не пізніше 5 календарних днів) після виникнення причин, що призвели до форс-мажорних обставин, постраждала сторона повинна у письмовому вигляді з детальним описом ситуації проінформувати іншу сторону про такі обставини або причини, якщо в силу дії таких причин постраждала сторона частково або повністю неспроможна виконувати свої обов`язки і зобов`язання за контрактом. Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є сертифікат, який видається Торгово-промисловою палатою України. У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) вона позбавляється права посилатися на ці обставини та не звільняється від відповідальності, передбаченої розділом 7 цього Контракту, навіть при наявності відповідного сертифікату, який видається Торгово-промисловою палатою України.

У пункті 7.12 контракту сторони також погодили, що продовження строку (терміну) виконання зобов`язань постачання товару можливе у випадку настання істотної зміни обставин, які впливають на можливість виконання своїх обов`язків за контрактом у разі, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали б цей контракт, або уклали б його на інших умовах. У разі зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні контракту він може бути змінений або розірваний за згодою сторін. Доказом виникнення істотної зміни обставин, які впливають на можливість виконання своїх обов`язків за контрактом є документ (висновок) про істотну зміну обставин, що видається Торгово-промисловою палатою України. Сторона, що не може виконувати зобов`язання за контрактом унаслідок виникнення істотної зміни обставин, повинна у максимально короткий час (не пізніше 5 календарних днів) з моменту їх виникнення повідомити про це в письмовій формі іншу сторону. У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про настання істотної зміни обставин вона позбавляється права посилатися на ці обставини, навіть при наявності відповідного висновку про істотну зміну обставин, що видається Торгово-промисловою палатою України.

Як вбачається з наданого відповідачем висновку (довідки) Торгово-промислової палати України про істотну зміну обставин № 2903/15-7-1 від 19.12.2024 для виробництва БпЛА, в тому числі, на виконання державного контракту відповідач уклав контракт № 12102023 від 12.10.2023 з компанією Fortop Sp. z.o.o. (Польща), відповідно до якого ПрАТ "Рамзай" придбавало двигуни та комплектуючі до БпЛА виробництва Китайської Народної Республіки. 11.10.2024 виробник товару, компанія Shandong Feiao Aircraftt Engine Co, Ltd.(Китай) повідомив компанію Fortop Sp. z.o.o. про настання форс-мажорних обставин за контрактом, зокрема, у зв`язку з обмеженнями, запровадженими в Китаї щодо експорту БпЛА та комплектуючих до них. 16.10.2024 постачальник повідомив ПрАТ "Рамзай" про настання форс-мажорних обставин за контрактом, зокрема, що у зв`язку з обмеженнями, запровадженими в країні виробника товару, компанії Shandong Feiao Aircraftt Engine Co, Ltd. (Китай), строки поставки товару за контрактом № 12102023 від 12.10.2023 затримуються на 50 днів. 17.10.2024 та 02.12.2024 ПрАТ "Рамзай" повідомляло замовника про настання форс- мажорних обставин державним контрактом та неможливість своєчасної поставки товару.

Указаним Висновком ТПП було підтверджено настання істотної зміни обставин за державним контрактом № 23/3-115-VDK-24 від 03.04.2024, пов`язаної з офіційним введенням в дію з 01.09.2024 державними органами КНР заборони експорту комплектуючих та складових частин для виробництва БпЛА, які використовуються виключно у військових цілях в ході стримування та відсічі збройної агресії ворожих військових формувань і відновлення суверенітету та територіальної цілісності України, та усі такі комплектуючі та складові частини, незалежно від виду та митного коду товару, підпадають під заборону експорту з КНР згідно спільного Оголошення Міністерства торгівлі, Головного митного управління, Міністерства розвитку КНР. Також вказано, що 10.12.2024 компанія Fortop Sp. z.o.o. (Польша) (постачальник відповідача) надало підтвердження виникнення форс-мажорних обставин у неї, як продавця за контрактом № 12102023 від 12.10.2023 (укладеним між Fortop Sp. z.o.o. та ПрАТ "Рамзай" щодо поставки електродвигунів), з 01.09.2024 та станом на 01.12.2024 мають ознаки триваючого (діючого) форс-мажору.

Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що, укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте під час виконання договору можуть виявлятись обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін. При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватись будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте, лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про зміну чи розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною тільки якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (постанова Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 910/13557/21).

Істотна зміна обставин є оціночною категорією, яка полягає у зміні договірного зобов`язання таким чином, що його виконання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/15484/17).

Підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку (крім істотного його порушення) відповідно до частини другої статті 651 ЦК України є випадки, встановлені законом або договором, і настання таких випадків зумовлює право сторони ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин.

Поряд з цим матеріали справи свідчать, що 26.12.2024 сторони уклали додаткову угоду № 3 до контракту, якою погодили продовження строку дії контракту до 20.03.2025, водночас, встановлено, що цією угодою не було погоджено внесення змін до специфікації щодо продовження строків поставки товару чи інших змін у виконанні зобов`язання.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що враховуючи ту обставину, що позивач не погодився вносити зміни до строків поставки товару, відповідач не був позбавлений права ініціювати у судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин.

Крім того як вірно зазначено судом першої інстанції, що за своєю правовою природою істотна зміна обставин, на відміну від форс-мажору, не впливає на строк виконання зобов`язань (не змінює його) і не звільняє сторону від відповідальності за невиконання, а дозволяє припинити таке виконання (розірвання договору) чи змінити умови такого виконання або умови договору в цілому (для досягнення балансу інтересів сторін, який був порушений через істотну зміну обставин).

Враховуючи викладене, колегія суддів цілком погоджується із тим, що висновок про істотну зміну обставин № 2903/15-7-1 від 19.12.2024, складений Торгово-промисловою палатою України, є підставою для внесення змін до державного контракту № 23/3-115-VDK-24 від 03.04.2024, а не підставою для звільнення його від відповідальності за порушення умов контракту й звільнення від належного виконання його зобов`язань, які виникли з вказаного правочину.

Отже, форс-мажор (ст. 617 Цивільного кодексу України) та істотна зміна обставин (ст. 652 Цивільного кодексу України) є різними правовими ситуаціями, ст. 652 Цивільного кодексу України може бути застосована у випадку відсутності існування форс-мажору, але позивач має довести наявність всіх чотирьох умов, необхідних для внесення змін до договору за рішенням суду, чого позивачем зроблено не було. Схожі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16.08.2023 у справі № 910/17639/21 та від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21.

Більш того, як зазначив Верховний Суд у постановах від 03.09.2020 у справі № 910/15637/19 та від 10.09.2020 у справі № 910/13459/18, у разі надання до суду експертних документів, виданих торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень учасником справи в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, такі документи у розумінні ст. 73 ГПК України є доказами, які відповідно до ч. 1, 2 статті 86 та ст. 104 названого Кодексу не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 86 цього Кодексу. Суд в кожному конкретному випадку, виходячи з обставин справи оцінює ці докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

З іншого боку слід зазначити, що за змістом ст. 96 ЦК України та ст. 42 ГК України у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик. Юридична особа самостійно розраховує ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймає рішення про вчинення чи утримання від таких дій. Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво.

У даному випадку відповідач, як суб`єкт господарювання, що здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, підписуючи державний контракт на постачання продукції для державних потреб, усвідомлював, що кінцевою датою поставки товару є дата, визначена у цьому договорі, з огляду на що повинен був розумно оцінити цю обставину з урахуванням виду своєї діяльності та можливості виконання зобов`язання у погоджений сторонами строк. Також товариство мало проявити певну обачність щодо виникнення труднощів при виконанні договору, пов`язаних з можливою зміною політичних ситуацій в країнах виробників/постачальників товару, зважаючи на те, що на час укладення державного контракту в України вже було введено воєнний стан, а КНР ще навесні 2023 року обмежила експорт технологій (дронів) китайської компанії DJI та FPV-дронів як Україні, так і країні-агресору (як стверджує КНР у своїх публічних заявах), в той час, як чергові обмеження на експорт дронів та електроніки КНР ввела з 01.09.2024 (загальновідома інформація, оскільки про неї повідомляли численні ЗМІ).

Водночас прострочення контрагентом ПрАТ "Рамзай" виконання свого зобов`язання перед відповідачем є підставою лише для покладення відповідальності на цього контрагента та стягнення збитків, понесених відповідачем внаслідок неналежного виконання зобов`язань, проте, не стосується правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем у даній справі.

З урахуванням наведеного, зважаючи на відсутність істотної зміни обставин та обставин непереборної сили у спірних відносинах, суд приходить до висновку, що відповідач порушив свої зобов`язання за державним контрактом № 23/3-115-VDK-24 від 03.04.2024, у зв`язку з чим для нього настають правові наслідки, встановлені законом та цим договором.

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України).

Так, пунктом п. 7.2 контракту передбачено, що у разі порушення строків поставки товару з виконавця стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Зважаючи на наведене та враховуючи підтверджений факт прострочення зобов`язання (поставки товару) з боку відповідача, суд вважає, що вимоги про нарахування штрафних санкцій заявлені позивачем правомірно.

У випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки.

Чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі № 917/194/18, від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17).

У даному випадку за несвоєчасну поставку позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 0,1 % вартості непоставленого в строк товару (з 16.12.2024 по 13.01.2025 на суму 167 782 994,40 грн; з 16.12.2024 по 31.01.2025 на суму 167 782 994,40 грн; з 16.12.2024 по 11.02.2025 на суму 128 837 245,80 грн, з 16.12.2024 по 24.02.2025 на суму 104 864 371,50 грн).

Перевіривши розрахунок штрафних санкцій відповідно до умов контракту, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що він є арифметично правильним та стягненню з відповідача буде підлягати пеня у сумі 27 327 655,22 грн та штраф у сумі 27 893 922,82 грн, як просив позивач.

Крім того позивачем заявлено до стягнення проценти за користування відповідачем коштами попередньої оплати в сумі 11 544 886,74 грн, нарахованих на вартість невчасно поставленого товару.

При цьому з підпункту 4 п. 7.2 контракту вбачається, що у разі порушення виконавцем зобов`язань щодо строків поставки товару, за умови здійснення замовником попередньої оплати, виконавець зобов`язаний сплатити на користь замовника проценти за користування коштами попередньої оплати (в частині вартості простроченого товару) у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від дня порушення строку поставки товару до дня виконання виконавцем обов`язку щодо поставки товару, визначеного згідно з абзацом першим пункту 3.3 цього контракту.

Порядок нарахування процентів за користування чужими коштами визначається нормами Цивільного кодексу України.

Так, згідно з частиною 1 статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (частина 2 статті 536 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 693 Цивільного кодексу України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Отже, якщо покупець був зобов`язаний здійснити попередню оплату, то у разі прострочення продавцем передачі товару, на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України.

Наведене дає підстави для висновку, що положення частини 3 статті 693 Цивільного кодексу України передбачають особливий (спеціальний) спосіб захисту покупця товару, який здійснив попередню оплату, від неналежного виконання зобов`язань з боку продавця, за якою на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. За своєю правовою природою проценти є винагородою (платою) за користування грошовими коштами.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок процентів, колегія суддів констатує, що він є арифметично неправильним, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції в оскаружвному рішенні, що позивач невірно визначив початок нарахування процентів на останню (шосту) партію поставки товару (поставка 60 од. на суму 125 837 245,80 грн була здійснена 12.02.2025, а позивач рахує проценти за користування коштами з 12.01.2025). За розрахунком суду правильними періодами нарахування процентів за користування коштами попередньої оплати (враховуючи дати поставки товару 14.01.2025, 31.01.2025, 12.02.2025 та 25.02.2025) буде з 16.12.2024 по 13.01.2025 на суму 167 782 994,40 грн, з 14.01.2025 по 30.01.2025 на суму 83 891 497,20 грн, з 16.12.2024 по 11.02.2025 на суму 115 350 808,65 грн, з 12.02.2025 по 24.02.2025 на суму 52 432 185,75 грн.

Таким чином стягненню з відповідача підлягають проценти за користування коштами в сумі 10 287 950,77 грн, відтак, вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо зменшення пені та штрафу, з врахуванням доводів апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне.

Обгрунтовуючи своє клопотання про зменшення пені та штрафу, відповідачем зазначено таке:

У даному випадку суд зважає на наступне:

- специфіка діяльності відповідача, яка полягає у виробництві товарів оборонного призначення, ПрАТ "Рамзай" виконує державні контракти оборонного призначення, здійснює постачання безпілотних літальних апаратів на систематичній основі, зокрема позивачу, що має значення для оборонних потреб держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації;

- на виконання умов державного контракту № 23/3-115-VDK-24 від 03.04.2024 відповідач здійснив поставку позивачу всього обсягу замовленого товару; зі сторони позивача відсутні претензії щодо якості й комплектності поставленого товару;

- відповідачем значно покращено тактико-технічні показники товару порівняно з тими, які мав товар на початку виконання контракту, що вплинуло на вартість виробництва товару та його собівартість, при цьому відповідач не просив позивача збільшити ціну контракту;

- прострочення поставки товару становить незначний період, відповідач не ухилявся від виконання своїх зобов`язань за договором та недобросовісної поведінки при виконанні своїх договірних зобов`язань не допускав;

- відповідач під час виконання контракту постійно інформував позивача про хід поставки товару, що свідчить про його добросовісність як виконавця за контрактом;

- для своєчасного виконання контракту відповідачем було збільшено виробничі потужності та найнято додаткових працівників, що не передбачалося відповідачем на момент надання позивачеві комерційної пропозиції та укладення контракту;

- з вересня 2024 року уряд КНР оголосив про запровадження чергових обмежень щодо експорту безпілотних літальних апаратів, що викликало перебої у ланцюгах поставок, через що відповідач не зміг вчасно отримати і поставити у строк передбачений контрактом товар;

- з отриманого від виконання державного контракту прибутку відповідачем були сплачені податки в повному розмірі, виплачені заробітні плати та інші платежі;

- стягнення з відповідача штрафних санкцій у заявленому позивачем розмірі призведе до зриву виконання інших договорів та державних контрактів, для виконання яких мають бути залучені власні кошти відповідача, та може призвести до порушення інтересів держави у сфері обороноздатності під час воєнного стану;

- позивачем не надано доказів, що для нього настали негативні наслідки (збитки) через прострочення відповідачем виконання зобов`язань щодо виготовлення та поставки товару, так само, як у справі відсутні докази того, що вказаних негативних наслідків зазнали будь-які інші учасники господарських правовідносин, зокрема, кінцевий споживач.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Схоже правило міститься в частині третій статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, за змістом зазначених норм Господарського та Цивільного кодексів України суд має право зменшити розмір штрафних санкцій, зокрема, з таких підстав, якщо: належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік підстав для зменшення розміру штрафних санкцій не є вичерпним, оскільки частина третя статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують як наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, так і заперечення щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміром неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання, незначного прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення стороною порушення та/або його наслідків тощо.

При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18 та в ін.).

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України щодо права на зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначити конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність боржника тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20).

Суд також зауважує, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення розміру штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (правові висновки Верховного Суду у постановах від 05.03.2019 у справі № 923/536/18, від 10.04.2019 у справі № 905/1005/18, від 06.09.2019 у справі № 914/2252/18, від 14.07.2021 у справі № 916/878/20 та ін.).

Саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи наявність та розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (правові висновки Верховного Суду у постановах від 03.03.2021 у справі № 925/74/19, від 02.06.2021 у справі №5023/10655/11 (922/2455/20) та ін).

Цієї позиції притримується і Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, зазначивши, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 Господарського кодексу України і частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 18.03.2020 № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) дійшла висновку, що, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Суд першої інстанції з урахуванням специфіки діяльності відповідача та замовленого товару, який виробляє ПрАТ "Рамзай"; причин невиконання відповідачем своїх зобов`язань; незначного прострочення поставки; вжиття відповідачем всіх залежних від нього заходів для виконання зобов`язання; відсутність понесених позивачем збитків, який розраховувався за поставлений товар незавжди вчасно; прийшов до висновку про наявність виняткових обставин для можливості застування частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України у спірних відносинах та зменшив розмір пені та штрафу на 50%.

Проте, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для зменшення штрафних санкцій на 50%, з огляду на таке.

У постанові Верховного Суду від 09.05.2024 у справі № 923/77/22 зазначено: «реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.».

У постанові Верховного Суду від 21.04.20212 № 552/6997/19 зроблено наступний висновок: «По своїй суті неустойка - це конструкція, яка є видом забезпечення виконання зобов`язання та правовим наслідком його порушення (мірою цивільноправової відповідальності). У статті 549 та в § 2 глави 49 ЦК України регулювання неустойки відбувається тільки з позицій забезпечення виконання зобов`язання. Неустойка (штраф чи пеня) може бути передбачена для забезпечення виконання зобов`язання. При цьому навіть визначення неустойки дозволяє констатувати, що законодавець пов`язує її стягнення саме з порушенням зобов`язання. Це підтверджується застосуванням таких понять та словосполучень, як «забезпечення зобов`язання», «порушення зобов`язання».

Водночас, зменшення судом першої інстанції неустойки (пені, штрафу) на 50% фактично нівелює мету існування неустойки як виду цивільноправової відповідальності за порушення зобов`язання, що в свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено, а судом першої інстанції не встановлено виключних обставин, на підставі яких законна, арифметично вірна розрахована неустойка, підлягла б зменшенню на 50%.

Так, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 915/2095/19, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1199/19, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, від 28.09.2022 у справі № 916/2302/21.

У п. 7.31 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 зазначено, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати.

На переконання колегії суддів, аналізуючи обставини даної справи, суд першої інстанції не встановив жодної виключної обставини, яка б обґрунтовувала зменшення штрафних санкцій на 50 відсотків. Навпаки, матеріали справи свідчать про фінансову спроможність відповідача. За даними відкритих джерел інформації дохід відповідача за 2024 рік склав понад 2 млрд грн, чистий дохід перевищує 234 млн грн, обсяг активів становить понад 1,6 млрд грн. Ці показники засвідчують платоспроможність відповідача та відсутність об`єктивних перешкод для сплати штрафних санкцій у повному обсязі.

Крім того, згідно з абз. 1 п. 8 Порядку реалізації експериментального проекту щодо здійснення оборонних закупівель безпілотних систем, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2023 № 256, прибуток виконавця державного контракту у складі ціни може становити не більше 25 відсотків виробничої собівартості товарів. За ціною Контракту понад 1 мільярд грн розмір прибутку Відповідача є суттєвим, що додатково підтверджує його фінансові можливості.

Державні контракти на поставку товарів оборонного призначення характеризуються особливим суб`єктним складом, особливою метою, публічно-правовим характером та підвищеною відповідальністю сторін. У контексті саме державних оборонних контрактів неможливо обмежуватися виключно майновими критеріями при оцінці розміру штрафних санкцій. Несвоєчасна поставка товарів оборонного призначення має наслідки, що виходять далеко за межі майнових збитків та безпосередньо впливають на здатність Збройних Сил України виконувати поставлені завдання, призводить до додаткових втрат особового складу, знижує ефективність бойових операцій. Такі наслідки неможливо виміряти в грошовому еквіваленті але вони мають бути визначальними при вирішенні питання про застосування дискреційних повноважень суду щодо зменшення штрафних санкцій.

Суто механічне зменшення штрафних санкцій без урахування публічного інтересу, особливостей воєнного стану та критичної важливості своєчасного виконання оборонних контрактів порушує принцип пропорційності.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів частково погоджується із позицією позивача, яка викладена в апеляційній скарзі, що відповідачем не наведено обґрунтованих підстав для зменшення заявленої до стягнення пені та штрафу за користування грошовими на 50%, проте, забезпечуючи баланс інтересів сторін з урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені та штрафу на 20%, що становить 21 862 124 (двадцять один мільйон вісімсот шістдесят дві тисячі сто двадцять чотири) грн. 18 коп. пені та 22 893 922 (двадцять два мільйони вісімсот дев`яносто три тисячі дев`ятсот двадцять дві) грн. 50 коп. штрафу.

Також колегія суддів звертає увагу позивача, що в апеляційній скарзі останній зазначає, що він також не погоджується із зменшенням до стягнення процентів за користування коштами попередньої оплати, які також як і пеня та штраф нараховані у відповідності до умов п. 7.2 Контракту, а отже й підлягають стягненню з іідповідача в повному обсязі.

Проте, як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції перевіривши, наданий позивачем розрахунок процентів, встановив, що він є арифметично неправильним, оскільки позивач невірно визначив початок нарахування процентів, тобто, судом було частково задоволено позовні вимоги в частині стягенння процентів за користування коштами попередньої оплати в сумі 11 544 886,74 грн., у звязку із арифметичною неправильностю розрахунку, а не у звязку зі зменшенням такого розміру за клопотанням відповідача.

Відповідності до ч. 2 ст. 258 ГПК у апеляційній скарзі має бути зазначено у чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо).

У даному випадку, всупереч ч. 2 ст. 258 ГПК, Агенція оборонних закупівель не вказала у своїй апеляційній скарзі у чому саме є невірним розрахунок суми процентів, здійснений судом першої інстанції та перевірений колегією суддів, також апелянтом не наданий свій контррозрахунок, або інші докази, які б підтверджували правильність нарахування процентів, здійснені позивачем у позовній заяві.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем у апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено при частковому нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з частковим неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права (ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає частковому скасуванню в частині зменшення заявленої до стягнення пені та штрафу на 50%, з прийняттям у цій частитні нового рішення про зменшення розміру пені, штрафу та процентів за користування грошовими коштами на 20%, що становить 21 862 124 (двадцять один мільйон вісімсот шістдесят дві тисячі сто двадцять чотири) грн. 18 коп. пені та 22 893 922 (двадцять два мільйони вісімсот дев`яносто три тисячі дев`ятсот двадцять дві) грн. 50 коп. штрафу. В іншій частині оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рамзай" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2025 у справі №910/2606/25 - залишити без задоволення.

2. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Приватним акціонерним товариством "Рамзай".

3. Апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2025 у справі №910/2606/25 - задовольнити частково.

4. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2025 у справі №910/2606/25 змінити, виклавши пункт 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Рамзай" (03035, м. Київ, вул. Кавказька, буд. 12, ідентифікаційний код 23386982) на користь Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" (04074, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 2, ідентифікаційний код 44725823) пеню в сумі 21 862 124 (двадцять один мільйон вісімсот шістдесят дві тисячі сто двадцять чотири) грн. 18 коп., штраф у сумі 22 893 922 (двадцять два мільйони вісімсот дев`яносто три тисячі дев`ятсот двадцять дві) грн. 50 коп, проценти за користування коштами попередньої оплати в сумі 10 287 950 (десять мільйонів двісті вісімдесят сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят) грн. 77 коп. та судовий збір у сумі 786 114 (сімсот вісімдесят шість тисяч сто чотирнадцять) грн. 34 коп.».

5. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2025 у справі №910/2606/25 - залишити без змін.

6. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Рамзай" (03035, м. Київ, вул. Кавказька, буд. 12, ідентифікаційний код 23386982) на користь Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" (04074, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 2, ідентифікаційний код 44725823) 297 897 (двісті дев`яносто сім тисяч вісімсот дев`яносто сім) грн. 60 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

7. В іншій частині судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Державним підприємством Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель".

8. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

9. Матеріали справи №910/2606/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 26.12.2025. (у зв`язку із перебуванням головуючого судді Ткаченка Б.О. на лікарняному)

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк