ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову до подання позовної заяви

26.12.2025м. ДніпроСправа № 904/7330/25

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінтрафора Дніпро" (Дніпропетровська обл., м. Дніпро)

про забезпечення позову до подачі позовної заяви

особи, які можуть отримати статус учасника у справі:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Сінтрафора Дніпро" (Дніпропетровська обл., м. Дніпро)

Відповідач-1: Фізична особа-підприємець Юрченко Григорій Анатолійович (Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, смт Обухівка)

Відповідач-2: Фізична особа-підприємець Хрипта Володимир Іванович (Закарпатська обл., Мукачівський р-н, село Верхній Коропець)

предмет майбутнього позову: про стягнення збитків, завданих втратою вантажу

Суддя: Татарчук В.О.

Без участі представників сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сінтрафора Дніпро" (далі заявник) 24.12.2025 звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову у межах ціни позову 10057803,50грн, а саме:

заборонити ОСОБА_1 , а також будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії по відчуженню наступного нерухомого майна:

- земельної ділянки кадастровий номер :02:008:1224;

- земельної ділянки кадастровий номер :02:008:1225;

- будинку АДРЕСА_1 ;

- будинку АДРЕСА_1 .

заборонити ОСОБА_2 , а також будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії по відчуженню наступного нерухомого майна:

- квартира АДРЕСА_2 ;

- квартира АДРЕСА_3 , що знаходиться в будинку АДРЕСА_4 ;

- квартира АДРЕСА_5 , що знаходиться в будинку АДРЕСА_4 ;

- квартири АДРЕСА_6 , що знаходиться в будинку АДРЕСА_7 .

Заявник зазначає, що предметом майбутнього позову буде стягнення збитків, завданих втратою вантажу у загальному розмірі 202630,00 Євро, що по курсу НБУ (станом на день подачі заяви 49,6363) становить 10057803,50грн.

В обґрунтування поданої заяви зазначає, що між сторонами існує спір щодо відшкодування збитків, які були понесені власником майна (вантажоодержувачем) ТОВ "Цифротех", спричинених неналежним виконанням фізичними особами-підприємцями Юрченко Г.А. та ОСОБА_2 зобов`язань в частині здійснення перевезення вантажу та обов`язку забезпечення цілісності і належної доставки вантажу вантажоодержувачу за укладеним договором із заявником ТОВ "Сінтрафора Дніпро".

Заявник вважає, що вільне володіння та розпорядження фізичними особами-підприємцями Юрченко Г.А. та ОСОБА_2 своїм майном, в тому числі шляхом подальшого укладення правочинів, спрямованих на відчуження майна, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

У зв`язку з чим, ТОВ «Сінтрафора Дніпро» вважає за необхідне здійснити забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії на нерухоме майно з метою унеможливлення відчуження майна.

Заявник вважає, що обраний захід забезпечення позову не порушує права відповідачів та інших осіб, є пропорційним, обґрунтованим, співмірним та адекватним до позовних вимог, збалансованим відносно інтересів учасників судового процесу та зумовить ефективне поновлення порушених прав внаслідок задоволення позову. Зазначає, що забезпечення позову в наведеній справі не може призвести збитків для відповідачів або третіх осіб, оскільки його вжиття фактично не може бути наслідком обмеження в роботі. Вважає, що відсутні підстави для застосування зустрічного забезпечення. Вказує, що забезпечення позову направлене на охорону прав та інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідачів і не є обмеженням права власності особи в повній мірі та носить тимчасовий характер. На думку заявника, на даний час єдиним способом захисту законних прав та інтересів позивача є вжиття заходів забезпечення до подачі позовної заяви.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду заяви, господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

У відповідності до вимог статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Згідно з положеннями пункту 2 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Отже, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача і з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При цьому, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановить наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України наведені в постанові Верховного Суду від 13.01.2020 №922/2163/17.

Як зазначає заявник, необхідність вжиття заходів забезпечення позову, викликана тим, що відповідачі маючи зареєстроване право власності на об`єкти нерухомого майна, не обмежені в розпорядженні таким майном, що може призвести до відчуження цього майна з метою утруднення чи унеможливлення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі.

Господарський суд зазначає, що саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без обґрунтування підстав для вжиття таких заходів з посиланням на відповідні докази та без обґрунтування необхідності саме термінового вжиття заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

Крім того, на переконання суду, накладення арешту на майно відповідачів (заборони вчиняти дії щодо майна) може призвести до безпідставного обмеження права осіб на вільне розпорядження своїм майном, яке не відноситься до їх господарської діяльності, за відсутності доказів того, що відповідачами вчинюються дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання, - що є неприпустимим, серед іншого, під час воєнного стану.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідності вжиття відповідного заходу забезпечення позову. При цьому достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Господарський суд звертає увагу на те, що наявність спору, з яким заявник має намір звернувся до суду, не є автоматичною підставою для накладення арешту на майно відповідачів (заборони вчиняти дії щодо майна). Заявником не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Відтак викладені у заяві про забезпечення позову мотиви щодо можливої незаконної поведінки відповідачів носять умовний, гіпотетичний характер та не спростовують факту відсутності умисного ухилення відповідачів від подальшого виконання рішення суду.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінтрафора Дніпро" про вжиття, визначених ним заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви, не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності саме термінового забезпечення позову.

Статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є, визначений в Господарському процесуальному кодексу України, обов`язок заявника у заяві наводити обґрунтуванням доцільності та необхідності вжиття кожного конкретного заходу забезпечення позову відповідними обставинами та надавати докази, що підтверджують такі обставини.

За таких обставин, оцінивши доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості, співмірності та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів учасників судового процесу, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Разом з цим, господарський суд звертає увагу заявника на те, що ним неодноразово подавались заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, а саме 08.12.2025 та 17.12.2025 в яких ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області було відмовлено.

За змістом частин першої та третьої статті 138 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Однак, станом на 24.12.2025 (дата подачі заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви яка розглядається) заявник не звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Юрченка Григорія Анатолійовича та Фізичної особи-підприємця Хрипта Володимира Івановича про стягнення збитків, завданих втратою вантажу.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінтрафора Дніпро" про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 26.12.2025 та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.О. Татарчук