ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19 грудня 2025 року Справа № 903/778/25

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участю секретаря судового засідання Ведмедюка М.П.

за участю представників:

від позивача: н/з,

від відповідача: Михальчук Лариса Лукашівна підприємець, Нестерук О.В. адвокат (ордер серії АС №1137211 від 24.04.2025),

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Бест Ленад Груп, м. Луцьк

до Фізичної особи-підприємця Михальчук Лариси Лукашівни, м. Луцьк

про стягнення 216295,20 грн.,

в с т а н о в и в:

31.07.2025 сформовано в системі Електронний суд, а 01.08.2025 зареєстровано в Господарському суді Волинської області позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Бест Ленад Груп, в якій позивач просить стягнути з фізичної особи-підприємця Михальчук Лариси Лукашівни отримані за договорами суборенди кошти в розмірі 216295,20 грн.

Ухвалою суду від 06.08.2025 було залишено без руху позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Бест Ленад Груп; встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю Бест Ленад Груп строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання Господарському суду Волинської області впродовж 10-ти днів з дня одержання цієї ухвали доказів надіслання відповідачу копії позовної заяви з доданими до неї документами за місцезнаходженням відповідача, вказаним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

08.08.2025 до Господарського суду Волинської області від представника позивача надійшла заява від 08.08.2025 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 08.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі; розгляд справи призначено на 10 вересня 2025 року.

Ухвалу суду про відкриття провадження у справі надіслано сторонам до їх електронних кабінетів, що підтверджується довідками про доставку електронного листа від 08.08.2025.

25.08.2025 документ сформовано в системі Електронний суд, а 26.08.2025 зареєстровано в Господарському суді Волинської області зустрічну позовну заяву фізичної особи-підприємця Михальчук Лариси Лукашівни до Товариства з обмеженою відповідальністю Бест Ленад Груп про стягнення з ТОВ Бест Ленад Груп 311 296,14 грн. заборгованості за договорами й визнання укладеними додаткових угод про збільшення розміру орендних платежів.

Ухвалою суду від 01.09.2025 зустрічну позовну заяву повернуто фізичній особі підприємцю Михальчук Ларисі Лукашівні без розгляду.

26.08.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач посилається на те, що фізичною особою-підприємцем Михальчук Л. Л. було правомірно тимчасово обмежено доступ до суборендованих приміщень, майна та території, оскільки таке обмеження є формою оперативно-господарських санкцій, а право на застосування таких санкцій передбачено умовами договорів, укладених між позивачем та відповідачем.

Відповідач вважає, що твердження позивача про те, що він не міг користуватись суборендованим майном з вини відповідача є необгрунтованими, а отже сплачені кошти за цей період не підлягають поверненню.

Також відповідач не погоджується із твердженням позивача про наявність переплати, оскільки в березні 2025 року сторони погодили збільшити розміри суборендних платежів згідно з договорами, в тому числі й розміри страхових платежів. Позивач оплатив за суборенду за квітень 2025 року згідно з новими розмірами суборендних платежів та згідно з виставленими рахунками (№236 від 12.03.2025, №237 від 12.03.2025, №238 від 12.03.2025, №239 від 12.03.2025). Рахунки містили чіткі посилання на договори.

Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Бест Ленад Груп до фізичної особи-підприємця Михальчук Лариси Лукашівни про стягнення 216 295,20 грн.

Ухвалою суду від 10.09.2025 постановлено перейти від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 903/778/25 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 01.10.2025; постановлено позивачу подати суду у строк до 29.09.2025 письмові пояснення, у яких: навести правові підстави стягнення з відповідача збитків, зазначивши їх конкретний розмір, та в чому саме вони полягають; обґрунтувати доводи про безпідставність набутого відповідачем майна у вигляді коштів суборенди у розмірі 41317 грн. (22192,46 грн.+19124,63 грн.) з огляду на їх перерахування позивачем на підставі платіжних інструкцій з призначенням платежу за послуги суборенди; зазначити, які саме нарахування входили до перерахованих позивачем авансових платежів 174978,10 грн.; чи входили до цих платежів страхові платежі.

16.09.2025 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Волинської області надійшла зустрічна позовна заява фізичної особи-підприємця Михальчук Лариси Лукашівни до Товариства з обмеженою відповідальністю Бест Ленад Груп про стягнення з ТОВ Бест Ленад Груп 311 296,14 грн. заборгованості за договорами й визнання укладеними додаткових угод про збільшення розміру орендних платежів.

Ухвалою суду від 22.09.2025 зустрічну позовну заяву повернуто фізичній особі підприємцю Михальчук Ларисі Лукашівні без розгляду.

26.09.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшли додаткові пояснення по справі на виконання вимог ухвали суду від 10.09.2025.

30.09.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням у щорічній відпустці за кордоном.

01.10.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання 01.10.2025 без участі позивача та його представника. Також у клопотанні представник позивача просив справу призначити до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 01.10.2025 було закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 29 жовтня 2025 року.

У судовому засіданні оголошувались перерви з 29.10.2025 до 19.11.2025; з 19.11.2025 до 27.11.2025; з 27.11.2025 до 05.12.2025; з 05.12.2025 до 12.12.2025; з 12.12.2025 до 19.12.2025.

В судове засідання 19.12.2025 представник позивача не з`явився.

Явка представника позивача у судове засідання 19.12.2025 не визнавалась обов`язковою, а представництво інтересів в суді не обмежено певним колом осіб.

Крім цього, згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 24.01.2018 по справі № 907/425/16, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Неявка представника позивача у судове засідання 19.12.2025 не перешкоджає продовженню розгляду справи, оскільки про оголошення перерви у судовому засіданні до 19.12.2025 представник позивача був повідомлений у судовому засіданні 12.12.2025.

Окрім цього, пояснення представника позивача по суті позовних вимог були заслухані у попередніх судових засіданнях.

З огляду на викладене, розгляд справи 19.12.2025 продовжено за відсутності представника позивача.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Крім цього, згідно з п. 7 ч. 1 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства, зокрема, є розумні строки розгляду справи судом.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського Суду з прав людини Савенков проти України від 02.05.2013 Папазов проти України від 15.03.2012 зазначено, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

Отже, строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема, складність справи, поведінка заявників та об`єктивна необхідність вчинення процесуальних дій.

Справу №903/778/25 було розглянуто у розумний строк, що був об`єктивно необхідним для її розгляду з огляду на суть правовідносин, які склалися між сторонами, з метою об`єктивного з`ясування фактичних обставин справи та дослідження розрахунків.

У процесі розгляду справи встановлено, що 30 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бест Ленад Груп» та Фізичною особою-підприємцем Михальчук Ларисою Лукашівною було укладено договори суборенди щодо користування нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- частиною приміщення виду І, площею 38,9 м.кв., та земельною ділянкою під ним - передано за договором суборенди № ГП/І/09.24 від 30 вересня 2024 року та актом приймання-передачі від 1 листопада 2024 року;

- частиною приміщення, гаражем для ремонту автомобілів виду ІІІ, площею 1770,00 м кв., та гаражем для ремонту автомобілів виду ІІ, площею 35,50 м. кв., та земельною ділянкою під ними - передано за договором суборенди № ГП/ІІ/ІІІ/09.24 від 30 вересня 2024 року та актом приймання-передачі від 30 вересня 2024 року;

- будівлею площею 269,11 м.кв. та підземними ємностями для зберігання дизельного палива в кількості 8 штук - передано за договором суборенди № ГП/АЗС/09.24 від 30 вересня 2024 року та актом приймання-передачі від 30 вересня 2024 року;

- частиною ділянки з асфальтованим покриттям виду IV для 59 автомобілів - передано за договором суборенди № ГП/IV/09.24 від 30 вересня 2024 року та актом приймання- передачі від 30 вересня 2024 року.

Листом від 2 квітня 2025 року відповідач повідомила позивача про заборону з 1 квітня 2025 року в`їзду, виїзду автобусів і автомобілів, а також перебування працівників позивача на території холдингу з управління бізнес-хабом «Західбізнеспартнер» у зв`язку зі значною заборгованістю, посилаючись на пункт 8.6. договору суборенди.

Позивач стверджує, що починаючи з 2 квітня 2025 року, відповідач почала створювати перешкоди у доступі працівників позивача до орендованої території, що фактично обмежило позивача у здійсненні господарської діяльності та призвело до протиправного заволодіння його майном; внаслідок протиправних дій відповідача діяльність позивача була частково зупинена.

5 квітня 2025 року вказані дії були зафіксовані актом про недопуск на об`єкти суборенди та актом про встановлення факту протиправного заволодіння майном підприємства.

7 квітня 2025 року представником позивача подано заяву про вчинення злочину до Територіального управління БЕБ у Волинській області.

21 квітня 2025 року було зареєстровано кримінальне провадження № 00000 від 21 квітня 2025 року за ч. 1 ст. 204 КК України за фактом протидії законній господарській діяльності ТОВ «Бест Ленад Груп» з боку ФОП Михальчук Л.Л.

У позовній заяві позивач зазначає, що після початку досудового розслідування відповідач, усвідомивши правові наслідки своєї протиправної поведінки, змінила свою позицію.

1 травня 2025 року представники ТОВ «Бест Ленад Груп» повторно не були допущені до суборендованого майна, проте 2 травня 2025 року за взаємною домовленістю сторін працівникам позивача було надано доступ до суборендованого майна.

У період з 2 по 6 травня 2025 року майно, що належить позивачу на праві власності та користування, було вивезено, що підтверджується актом від 6 травня 2025 року.

9 травня 2025 року сторонами було підписано акти здачі-приймання об`єктів суборенди, у зв`язку з чим договірні відносини було припинено.

Відповідач у процесі розгляду справи стверджувала, що вона правомірно тимчасово обмежила доступ до суборендованих приміщень, майна та території, таке обмеження є формою оперативно-господарських санкцій, а право на застосування таких санкцій передбачено умовами договорів, укладених між позивачем та відповідачем.

Відповідач посилалася на умови договорів, а саме:

- відповідно до п. 7.6. договору №ГП/АЗС/09.24 у випадку несвоєчасного здійснення суборендарем платежів згідно умов даного договору орендар залишає за собою право тимчасового обмеження доступу в орендоване приміщення на територію чи з території до моменту погашення заборгованості;

- відповідно до п. 8.6. договору №ГП/І/09.24 у випадку невчасної оплати суборендної плати суборендарем орендар залишає за собою право тимчасового обмеження доступу у суборендоване приміщення, а також припинення надання комунальних послуг до моменту погашення заборгованості суборендарем;

- відповідно до п. 8.6. договору №ГП/ІІ/ІІІ/09.24 у випадку невчасної оплати суборендної плати суборендарем орендар залишає за собою право тимчасового обмеження доступу у суборендоване приміщення, а також припинення надання комунальних послуг до моменту погашення заборгованості суборендарем;

- відповідно до п. 8.9. договору №ГП/IV/09.24 у випадку невчасного здійснення суборендарем платежів згідно умов даного договору орендар залишає за собою право тимчасового обмеження руху транспорту суборендаря на територію чи з території до моменту погашення заборгованості.

Відповідач подала розрахунок на підтвердження того, що всупереч взятих на себе зобов`язань позивач порушував строки оплати суборендних платежів та не сплатив страхові платежі.

У відзиві на позов відповідач навела обставини несвоєчасної сплати позивачем окремо за кожним договором суборенди:

на підставі договору №ГП/АЗС/09.24:

- за листопад 2024 року фактична сплата здійснена 30.10.2024 (10 днів прострочення);

- за грудень 2024 року фактична сплата здійснена 22.11.2024 (2 дні прострочення);

- за лютий 2025 року фактична сплата здійснена 22.01.2025 (2 дні прострочення);

- за березень 2025 року фактична сплата здійснена 05.03.2025 (13 днів прострочення);

- за квітень 2025 року фактична сплата здійснена 27.03.2025 (7 днів прострочення);

на підставі договору №ГП/І/09.24:

- за листопад 2024 року фактична сплата здійснена 30.10.2024 (10 днів прострочення);

- за грудень 2024 року фактична сплата здійснена 22.11.2024 (2 дні прострочення);

- за грудень 2024 року (відповідно до умов додаткової угоди щодо збільшення предмету договору) фактична сплата здійснена 25.11.2024 (5 днів прострочення);

- за лютий 2025 року фактична сплата здійснена 22.01.2025 (2 дні прострочення);

- за березень 2025 року фактична сплата здійснена 05.03.2025 (13 днів прострочення);

- за квітень 2025 року фактична сплата здійснена 27.03.2025 (7 днів прострочення);

на підставі договору №ГП/II/Ш/09.24:

- за листопад 2024 року фактична сплата здійснена 24.10.2024 (4 дні прострочення);

- за грудень 2024 року фактична сплата здійснена 22.11.2024 (2 дні прострочення);

- за лютий 2025 року фактична сплата здійснена у 2 етапи: перший платіж 22.01.2025 (2 дні прострочення), другий платіж - 03.02.2025 (14 днів прострочення);

- за березень 2025 року фактична сплата здійснена у 2 етапи: перший платіж 05.03.2025 (13 днів прострочення), другий платіж - 06.03.2025 (14 днів прострочення);

- за квітень 2025 року фактична сплата здійснена у 2 етапи: перший платіж 27.03.2025 (7 днів прострочення), другий платіж - 28.03.2025 (8 днів прострочення);

на підставі договору №ГП/ІV/09.24:

- за листопад 2024 року фактична сплата здійснена 30.10.2024 (10 днів прострочення);

- за грудень 2024 року фактична сплата здійснена 22.11.2024 (2 дні прострочення);

- за лютий 2025 року фактична сплата здійснена 22.01.2025 (2 дні прострочення);

- за березень 2025 року фактична сплата здійснена 05.03.2025 (13 днів прострочення);

- за квітень 2025 року фактична сплата здійснена 27.03.2025 (7 днів прострочення).

Листом №ГП/77/25 від 02.04.2025 підприємець Михальчук Л.Л. повідомила ТОВ «Бест Ленад Груп» про заборону в`їзду, виїзду автобусів і автомобілів, а також працівників ТОВ «Бест Ленад Груп» на територію Холдингу по управлінню бізнес-хабом «Західбізнеспартнер» у зв`язку із значною заборгованістю, зазначивши, що рішення набуває чинності з 01.04.2025.

Обставини справи свідчать про те, що відповідач обмежила доступ позивачу до суборендованих приміщень з 01.04.2025.

Проте, дослідженням фактів розрахунків позивача за суборенду приміщень на підставі договорів № ГП/І/09.24 від 30 вересня 2024 року, № ГП/ІІ/ІІІ/09.24 від 30 вересня 2024 року, №ГП/АЗС/09.24 від 30 вересня 2024 року, №ГП/IV/09.24 від 30 вересня 2024 року встановлено, що станом на 01.04.2025 у позивача не було заборгованості за суборенду за цими договорами, а до 01.04.2025 мали місце лише факти короткотривалої несвоєчасної плати.

Щодо тверджень відповідача про наявність у позивача заборгованості за страховими платежами станом на 01.04.2025.

У процесі розгляду справи відповідач пояснював, що для оплати страхових платежів відповідач надсилав позивачу засобами електронного зв`язку з використанням програмного забезпечення «M.E.Doc» рахунки №49 від 01.10.2024 на суму 3780 грн., №43 від 01.10.2024 на суму 4032,45 грн., №42 від 01.10.2024 на суму 107879,31 грн., №47 від 01.10.2024 на суму 38350,00 грн. На підтвердження надіслання рахунків позивачу засобами електронного зв`язку з використанням програмного забезпечення «M.E.Doc» відповідач надав протоколи руху документа/звіта та пов`язаних з ним повідомлень/квитанцій.

Проте, оглядом всіх протоколів руху документа/звіта та пов`язаних з ним повідомлень/квитанцій встановлено, що всі згадані рахунки були надіслані позивачу 02.04.2025, доставлені 04.04.2025.

Оскільки договорами суборенди конкретних строків оплати страхових платежів не було встановлено, то на підставі ст.530 Цивільного кодексу України рахунки мали бути оплачені позивачем у семиденний строк від дня їх пред`явлення.

Враховуючи те, що рахунки були доставлені 04.04.2025, то обов`язок їх оплатити виник у позивача лише з 12.04.2025.

Окрім цього, відповідач посилався на те, що позивачу було надіслано також на електронну пошту рахунок №295 від 24.03.2025 на загальну суму 174978,11 грн., який включав нарахування за суборенду та страховий платіж. На підтвердження надіслання цього рахунку позивач надав скриншот надіслання. Відповідач вважає, що у позивача на підставі ст.530 Цивільного кодексу України виник обов`язок 01.04.2025 оплатити рахунок.

Як визначено ч.1 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.

Позивач факту надіслання рахунку №295 від 24.03.2025 на загальну суму 174978,11 грн. на його електронну пошту не визнав, пояснивши, що позивач цього рахунку на електронну пошту не отримував.

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Договорами №ГП/І/09.24, №ГП/II/Ш/09.24 було передбачено право відповідача надіслання рахунків з використанням електронного цифрового підпису.

Основні правові засади електронного документообігу та використання електрони документів, у тому числі в сфері договірних відносин визначає Закон України "Про електронні документи та електронний документообіг".

Статтею 5 вказаного Закону електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до частин 1, 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг"

Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, яка використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершує створення електронного документа.

Надана відповідачем роздруківка електронної переписки наведеним вимогам законодавства не відповідає, а тому не може вважатись електронним документом (копією електронного документу) і не може бути використана як доказ по справі, оскільки зміст цього документу не захищений від внесення правок та викривлення.

Відповідач у встановленому законом порядку не довів факту надіслання рахунку №295 від 24.03.2025 на загальну суму 174978,11 грн. на електронну пошту позивача, оскільки не подав належних доказів його надіслання. Сам по собі скриншот, без підписання листа від 26.03.2025 про надіслання рахунку електронним цифровим підписом, не є таким доказом, а позивач факту надіслання рахунку не визнав.

За таких обставин у відповідача не було правових підстав для застосування до позивача оперативно-господарської санкції у вигляді обмеження доступу у суборендовані приміщення з 01.04.2025.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Визначальною умовою звільнення від орендної плати є наявність обставин, за які орендар не відповідає.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/7495/16 суд дійшов висновку, що наведена норма права визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Крім того, обставини, зазначені у нормі частини шостої статті 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними.

Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі ч. 6 ст. 762 ЦК він вправі порушувати питання і про повне звільнення його від внесення орендної плати (аналогічна правова позиція щодо застосування приписів ст. 762 ЦК викладена у постановах Верховного Суду у справах №914/1248/18 та №914/2264/17).

Отже, за висновками Верховного Суду підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Позивач не міг використовувати у квітні 2025 року майно через вжиті відповідачем обмеження і недопуск до приміщень. Проте, позивач відповідно до умов договорів авансовими платежами оплатив вартість суборенди за квітень 2025 року.

27 березня 2025 року позивачем за послуги суборенди у квітні 2025 року згідно з договором № ГП/І/09.24 від 30 вересня 2024 року авансовим платежем було сплачено 6 260,43 грн.

28 березня 2025 року позивачем за послуги суборенди у квітні 2025 року згідно з договором № ГП/ІІ/ІІІ/09.24 від 30 вересня 2024 року авансовим платежем було сплачено 47 572,61 грн.

27 березня 2025 року позивачем за послуги суборенди у квітні 2025 року згідно з договором № ГП/ІІ/ІІІ/09.24 від 30 вересня 2024 року авансовим платежем було сплачено 71 094,63 грн.

27 березня 2025 року позивачем за послуги суборенди у квітні 2025 року згідно з договором № ГП/IV/09.24 від 30 вересня 2024 року авансовим платежем було сплачено 45 559,80 грн.

27 березня 2025 року позивачем за послуги суборенди у квітні 2025 року згідно з договором № ГП/АЗС/09.24 від 30 вересня 2024 року авансовим платежем було сплачено 4 490,64 грн.

Загалом авансовими платежами у березні 2025 року за суборенду у квітні 2025 року позивачем було сплачено відповідачу 174 978,10 грн.

У судовому засіданні представник позивача пояснював, що до авансових платежів на суму 174978,10 грн. входили виключно платежі щодо оплати суборендної плати за укладеними договорами за квітень 2025 року, тобто за період з 1 квітня 2025 року по 30 квітня 2025 року включно, страхові платежі у ці оплати не входили. Що стосується передбачених договорами страхових платежів, то такі не виплачувались позивачем, оскільки строк їх оплати договором не встановлювався, а рахунки щодо їх оплати відповідачем не виставлялися.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Оскільки позивач перерахував орендну плату, тобто одна із сторін виконала зобов`язання, проте у квітні 2025 року позивач не зміг користуватися орендованим майном з вини відповідача, тобто суборендоване майно за вказаний період не використовувалось через обставини, за які позивач не відповідає, сплачені суми орендної плати підлягають поверненню, а тому підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача 174978,10 грн.

У позовній заяві позивач посилається також на безпідставність набутого відповідачем майна у вигляді коштів суборенди у розмірі 41317 грн. (22192,46 грн.+19124,63 грн.) з огляду на їх перерахування позивачем на підставі платіжних інструкцій з призначенням платежу за послуги суборенди.

У процесі розгляду справи встановлено, що відповідно до платіжного доручення від 18 грудня 2024 року за послуги суборенди у січні 2025 року позивачем було сплачено 107 879,31 грн., що відповідає сумі, визначеній договором суборенди № ГП/ІІ/ІІІ/09.24.

Проте, у подальшому 6 березня 2025 року позивач платіжною інструкцією №237 перерахував на рахунок відповідача платіж з призначенням «послуги суборенди офісного приміщення за січень 2025р. (I група ,е), згідно договору №ГП/ІІ/ ІІІ/09.24 від 30.09.2024р. та рах. №121 від 31.01.2025р., без ПДВ» у розмірі 19124,63 грн.

Відповідно до платіжного доручення від 22 січня 2025 року за послуги суборенди у лютому 2025 року позивачем було сплачено 19 209,31 грн., а 3 лютого 2025 року за послуги суборенди у лютому 2025 року було сплачено ще 88 670,00 грн., що разом становить суму суборендної плати 107 879,31 грн, яка була визначена договором суборенди № ГП/ІІ/ ІІІ/09.24.

Проте, у подальшому 28 березня 2025 року позивач платіжною інструкцією № 328 перерахував на рахунок відповідача платіж з призначенням «за послуги, згідно договору суборенди офісного приміщення №ГП/ІІ/ІІІ/09-24 від 30.09.2024р.за лютий 2025р. (I група,е) та рах. №220 від 28.02.2025р., без ПДВ» у розмірі 22 192,46 грн.

Позивач вважає, що відповідач не має правових підстав для утримання додаткових коштів у розмірі 19 124,63 грн та 22 192,46 грн за послуги суборенди за січень та лютий 2025 року відповідно до платіжних доручень від 28 березня 2025 року та 6 березня 2025 року, оскільки такі платежі не передбачені договором, виходять за межі визначеної договором суборендної плати. А той факт, що у платіжних інструкціях вказано, що це оплата за «послуги суборенди офісного приміщення ... згідно договору №ГП/ІІ/ІІІ/09.24 від 30.09.2024р.» не спростовує фату відсутності правової підстави для їх отримання, оскільки їх оплата виходить за межі платежів, передбачених договором.

Відповідач не погоджувався з твердженням позивача про наявність переплати, посилаючись на те, що у березні 2025 року сторони погодили збільшити розміри суборендних платежів згідно з договорами, в тому числі й розміри страхових платежів.

Відповідач пояснював, що позивач провів оплати за суборенду за квітень 2025 року згідно з новими розмірами суборендних платежів та згідно виставлених рахунків:№236 від 12.03.2025, №237 від 12.03.2025, №238 від 12.03.2025, №239 від 12.03.2025, рахунки містили чіткі посилання на договори.

Крім цього, відповідач вважає, що кошти в розмірі 19124,63 грн. (було сплачено 06.03.2025 згідно з рахунком №121 від 31.01.2025) та 22192,46 грн. (було сплачено 28.03.2025 згідно з рахунком №220 від 28.02.2025) були перераховані позивачем в рахунок відшкодування витрат за спожиті комунальні послуги.

Оглядом платіжних інструкцій №237 від 06.03.2025, №328 від 28.03.2025 встановлено, що позивач перерахував на рахунок відповідача відповідно 19124,63 грн. та 22192,46 грн. (всього 41317,09 грн.)

Перераховуючи цю суму коштів позивач у призначенні платежу зазначив: «За послуги суборенди офісного приміщення за січень 2025р. (I група ,е), згідно договору №ГП/ІІ/ ІІІ/09.24 від 30.09.2024р. та рах. №121 від 31.01.2025р., без ПДВ»; «За послуги, згідно договору суборенди офісного приміщення №ГП/ІІ/ІІІ/09-24 від 30.09.2024р.за лютий 2025р. (I група,е) та рах. №220 від 28.02.2025р., без ПДВ».

Таким чином, позивач, перераховуючи кошти у розмірі 19124,63 грн. та 22192,46 грн, а всього 41317,09 грн., у призначенні платежу не посилався на те, що він перераховує ці кошти як плату за комунальні послуги, а вказував, що за послуги суборенди.

Разом з цим, оскільки позивач на підставі платіжного доручення від 22 січня 2025 року за послуги суборенди у лютому 2025 року сплатив 19 209,31 грн, а 03 лютого 2025 року за послуги суборенди у лютому 2025 року сплатив 88670,00 грн, що разом становить суму суборендної плати 107 879,31 грн., яка визначена договором суборенди № ГП/ІІ/ ІІІ/09.24, а на підставі платіжного доручення від 18 грудня 2024 року за послуги суборенди у січні 2025 року сплатив 107879,31 грн., що відповідає сумі, визначеній договором суборенди № ГП/ІІ/ІІІ/09.24, то у відповідача відсутні правові підстави для отримання додаткових коштів у розмірі 22192,46 грн. та 19124,63 грн. за послуги суборенди за січень та лютий 2025 року відповідно до платіжних доручень від 28 березня 2025 року та від 06 березня 2025 року.

Додаткові угоди до договорів суборенди, на які посилався відповідач, стверджуючи, що у березні 2025 року сторони погодили збільшення розмірів суборендних платежів, в тому числі й розміри страхових платежів, не були підписані сторонами, а тому їх на підставі ч.2 ст.207 Цивільного кодексу України не можна вважати такими, що вони були вчинені.

За таких обставин кошти у розмірі 41317 грн. (22192,46 грн.+19124,63 грн.) підлягають стягненню з відповідача на підставі п.3 ч.3 ст. 1212 Цивільного кодексу України, оскільки ці платежі виходять за межі платежів, передбачених договорами суборенди, а тому їх слід вважати такими, що отримані відповідачем без достатньої правової підстави.

У зв`язку із задоволенням позову на підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача слід стягнути 2595,54 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Керуючись ст.ст.73, 74, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Михальчук Лариси Лукашівни (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Ленад Груп» (; адреса: 43016, м. Луцьк, вул. Мистецька, 7)

- 216 295 грн. 20 коп.,

- а також 2595 грн. 54 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду впродовж 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне рішення виготовлено і підписано 29.12.2025.

Суддя І. О. Якушева