ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2025 р. Справа№ 910/3676/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання - Король Д.А.

учасники справи:

від позивача: Пустовіт Ю.Ю.; Колісник В.А.;

від відповідача: Журавель О.В.;

від третьої особи: не з`явився.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НОРМА ПЛЮС"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 (Дата складання та підписання повного рішення: 01.07.2025.)

у справі № 910/3676/25 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НОРМА ПЛЮС»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Акціонерне товариство «Комерційний Банк «Глобус»

про визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню та стягнення 350 927,35 грн

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НОРМА ПЛЮС" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" про визнання банківської гарантії № 30481 від 22.12.2022, виданої Акціонерним товариством "Комерційний Банк "Глобус" Товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" такою, що не підлягає виконанню; стягнення коштів у розмірі 350 927,35 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 по справі № 910/3676/25 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "НОРМА ПЛЮС" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 у справі № 910/3676/25 в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "НОРМА ПЛЮС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" про стягнення 350 927,35 грн та ухвалити нове, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НОРМА ПЛЮС" заборгованість у розмірі 350 927,35 грн.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що за твердженням апелянта ним в повному обсязі виконано свої зобов`язання за укладеним із відповідачем договором № від 26.12.2022, у зв`язку з чим у відповідача були відсутні підстави для отримання суми банківської гарантії у розмірі 350 927,35 грн. Відтак, позивач вважає, що кошти, отримані відповідачем за банківською гарантією, мають бути повернуті позивачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "НОРМА ПЛЮС" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 у справі № 910/3676/25, розгляд апеляційної скарги призначено на 15.10.2025.

У судовому засіданні 15.10.2025 було оголошено перерву до 05.11.2025.

26.08.2025 через систему «Електронний суд» відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу у якому він просив суд рішення залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 26.12.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "НОРМА ПЛЮС" (підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортних систем України" (замовник) укладено Договір № , за умовами п. 1.1. якого підрядник за завданням замовника, відповідно до умов цього Договору, зобов`язується на свій ризик надати Послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Ремонт пункту вимірювання витрати газу ГРС Купіль) відповідно до вимог чинних нормативних документів і технічної документації (які, з урахуванням частини 1 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (зі змінами та доповненнями), норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, надалі - роботи), а замовник - прийняти та оплатити такі роботи відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору склад, обсяги, вартість робіт та строки визначені Технічними, якісними та кількісними характеристиками (Додаток № 1), Договірною ціною (Додаток № 2) та Графіком виконання робіт (Додаток № 3), які є невід`ємною частиною Договору.

Згідно з п. 3.1 Договору загальна вартість виконуваних робіт за цим Договором, що є ціною Договору згідно із договірною ціною (Додаток № 2) становить 7 018 547,00 грн, в тому числі ПДВ 20% - 1 169 757,83 грн.

Пунктом 4.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 05.01.2024) сторони погодили, що підрядник зобов`язується виконати роботи протягом 491 календарного дня з дати укладання цього Договору з обов`язковим дотриманням погодженого із замовником графіку виконання робіт (Додаток № 3), що додається до цього Договору та є невід`ємною його частиною.

Датою закінчення виконаних підрядником робіт вважається дата їх прийняття замовником в порядку, передбаченому розділом 5 Договору. Виконання робіт може бути закінчено підрядником достроково за умови письмової згоди замовника (п. 4.3 Договору).

Пунктом 4.4. Договору визначено місце виконання робіт (надалі - Об`єкт), яким є: ГРС Купіль, 31226, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, с. Купіль.

Згідно з п. 5.1 Договору передача виконаних робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актами приймання виконаних робіт, підписаними уповноваженими представниками сторін.

Пунктом 7.3.1 Договору визначено, що підрядник зобов`язаний виконати якісно та у встановлені графіком виконання робіт (Додаток № 3) строки роботи відповідно до технічних, якісних та кількісних характеристик (Додаток № 1), ДБН та іншої нормативної документації.

Відповідно до умов пункту 6 розділу VI тендерної документації процедури закупівлі по предмету закупівлі "Послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Ремонт пункту вимірювання витрати газу ГРС Купіль)" згідно оголошення № UA-2022-11-17-010373-а, оприлюдненого на веб-порталі Уповноваженого органу 17.11.2022, підрядник зобов`язується надати замовнику не пізніше дати укладення цього Договору в забезпечення виконання Договору безвідкличну безумовну банківську гарантію (надалі - Гарантія) на суму 350 927,35 грн, що становить 5% відсотків ціни цього Договору (п. 10.9.1 Договору).

У п. 10.9.5 Договору узгоджено, що у разі невиконання (неналежного виконання) підрядником свої зобов`язань за цим Договором замовник має право одержати задоволення своїх вимог, передбачених умовами цього Договору та чинним законодавством України, на умовах визначених гарантією.

Забезпечення виконання Договору повертається у випадках, передбачених ст. 27 Закону України "Про публічні закупівлі" за умови настання граничної дати оплати (остаточному розрахунку) згідно з умовами Договору, протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня настання таких обставин. Повернення забезпечення Договору здійснюється шляхом направлення відповідного листа (повідомлення) підряднику або банку-гаранту, у разі надання підрядником забезпечення виконання Договору у вигляді оригіналу банківської гарантії у паперовій формі. Повернення забезпечення виконання Договору, наданого у вигляді електронної банківської гарантії, здійснюється шляхом направлення відповідного SWIFT-повідомлення через банк бенефіціара на адресу банка-гаранта. Моментом належного виконання зобов`язання замовника щодо повернення оригіналу гарантії є дата зазначена на відповідному супровідному листі (повідомленні) замовника (п. 10.9.6. Договору).

Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє 521 календарний день. В частині гарантійних зобов`язань Договір діє до закінчення гарантійного строку, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (п. 11.1 Договору в редакції додаткової угоди від 05.01.2024 № 2).

Пунктом 11.2 Договору визначено, що закінчення терміну дії цього Договору не звільняє сторони від виконання обов`язків, взятих на себе за цим Договором та від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Додатком № 3 до Договору (Додаток № 1 до Додаткової угоди № 2 від 05.01.2024) сторони погодили графік виконання робіт, яким визначили наступні граничні терміни виконання робіт:

1. Обстеження, розробка, подання на експертизи, усунення зауважень та отримання результатів експертиз робочої документації - 120 календарних днів з дати підписання договору;

2. Виготовлення/придбання основних блоків та вузлів, будівельно-монтажні роботи, електромонтажні роботи - 491 календарний день;

3. Пусконалагоджувальні роботи - 491 календарний день.

22.12.2022 між Акціонерним товариством "Комерційний банк "Глобус" (надалі - банк-гарант, третя особа) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НОРМА ПЛЮС" (принципал) укладено Договір про надання гарантії № 30481/ЮГ-22 (гарантія виконання) (надалі - Договір гарантії), відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 2.1 та 2.2 якого, даний Договір регулює правовідносини сторін щодо надання банком-гарантом гарантії виконання договору з метою забезпечення виконання принципалом умов Договору, що укладається за результатами процедури закупівлі "Послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Ремонт пункту вимірювання витрати газу ГРС Купіль)", згідно оголошення про заплановану закупівлю UA-2022-11-17-010373-а, що проводилася ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" (далі - основне зобов`язання).

Гарантійним випадком є невиконання/неналежне виконання принципалом перед бенефіціаром основного зобов`язання, саме: невиконання або неналежного виконання принципалом умов Договору, що укладається за результатами процедури закупівлі "Послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Ремонт пункту вимірювання витрати газу ГРС Купіль), відповідно до основного зобов`язання (п. 1.2. Договору гарантії).

Сума і валюта гарантії: 350 927,35 грн (надалі - гарантійна сума) (п. 2.1. Договору гарантії).

На виконання умов Договору, Акціонерним товариством "Комерційний банк "Глобус" видано Банківську гарантію № 30481 від 22.12.2022 (надалі - Гарантія), на суму 350 927,35 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" як бенефіціара. До вказаної Гарантії внесено відповідні зміни 12.12.2023.

За цією Гарантією гарант безумовно зобов`язується протягом п`яти банківських днів після одержання паперового оригіналу першої письмової вимоги бенефіціара, оформленої належним чином (підпис уповноваженої особи, печатка бенефіціара (якщо передбачена) та/або електронного SWIFT-повідомлення через банк бенефіціара на SWIFT банка-гаранта, сплатити бенефіціару повну суму банківської гарантії, без необхідності для бенефіціара обґрунтовувати свою вимогу, без подання будь-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших умов, за умови, що в тексті вимоги буде зазначено, що сума, яка вимагається, повинна бути сплачена у зв`язку з невиконанням/неналежним виконанням принципалом зобов`язань за договором. Ця гарантія набирає чинності з дати видачі та діє включно до 30.06.2024.

Повернення принципалу цієї Гарантії відбувається шляхом надіслання бенефіціаром на поштову адресу та/або SWIFT-адресу та/або електронну адресу Гаранта (з дотриманням вимог законодавства щодо КЕП) та/або поштову адресу принципала повідомлення про ануляцію цієї гарантії.

14.06.2024 третьою особою отримано SWIFT-повідомлення про сплату грошової суми за Гарантією в розмірі 350 927,35 грн, яка була виконана Банком згідно платіжної інструкції від 17.06.2024.

Апелянт стверджує, що роботи по Договору були виконані хоч із запізненням, однак в повному обсязі, а відтак відповідач відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 27 Закону України "Про публічні закупівлі" та пп. 10.9.6. п. 10 Договору зобов`язаний був повернути забезпечення виконання Договору (банківську гарантію) шляхом надіслання на поштову адресу та/або SWIFT-адресу та/або електронну адресу банка-гаранта та/або поштову адресу принципала повідомлення про ануляцію банківської гарантії.

За твердженням апелянта підставою для неповернення забезпечення є саме невиконання позивачем умов Договору, а не неналежне його виконання. Отже, з огляду на належне виконання позивачем робіт в повному обсязі та прийняття їх відповідачем, останній зобов`язаний повернути позивачу отриману ним гарантійну суму у розмірі 350 927,35 грн.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі наступних правочинів:

- договору № від 26.12.2022, укладеного між позивачем та відповідачем, який за правовою природою є договором будівельного підряду;

- банківської гарантії № 30481 від 22.12.2022, виданої третьою особою та наданої позивачем в забезпечення виконання договору № від 26.12.2022.

Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога позивача про визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню, а також стягнення з відповідача отриманих за банківською гарантією коштів.

Згідно з частинами 1, 2, 4 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

В частинах 1, 2 ст. 875 ЦК України визначено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

У розумінні наведеної норми основним предметом договору будівельного підряду є результат будівельних робіт - завершений будівництвом об`єкт або закінчені будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації на замовлення замовника, а не процес виконання робіт чи діяльність підрядника на створення об`єкта та його здачу. Додатковим предметом будівельного підряду можуть бути нерозривно пов`язані із місцезнаходженням об`єкта проектні та пошукові роботи щодо розробки за завданням замовника проектної або іншої технічної документації та/або виконання пошукових робіт (аналогічна правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 07.12.2018 зі справи № 910/22058/17, від 24.01.2020 зі справи № 910/3362/18).

За умовами Договору позивач повинен був надати відповідачу послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Ремонт пункту вимірювання витрати газу ГРС Купіль) відповідно до вимог чинних нормативних документів і технічної документації.

Статтею 846 ЦК України встановлено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Як зазначалось, у п. 4.1. Договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 05.01.2024) сторонами було погоджено виконання всіх робіт за цим договором протягом 491 календарного дня з дати укладання Договору з обов`язковим дотриманням погодженого із замовником графіку виконання робіт (Додаток № 3), що є невід`ємною його частиною.

Отже, враховуючи дату укладення договору - 26.12.2022, всі роботи по договору мали бути виконані у строк до 30.04.2024 (включно).

У п. 11.1 договору в редакції додаткової угоди від 05.01.2024 № 2 зазначено, що договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє 521 календарний день. В частині гарантійних зобов`язань Договір діє до закінчення гарантійного строку, а в частині розрахунків - до їх повного виконання. Таким чином, дія Договору закінчилась 30.05.2024.

Роботи за Договором були завершені позивачем в жовтні 2024 року. В Акті перевірки від 06.11.2024 сторонами зафіксовано відсутність будь-яких зауважень до виконаних позивачем робіт. Водночас, у вказаному акті зазначено, що строки виконання робіт (надання послуг), зазначених у акті № 1 за жовтень 2024, не відповідають термінам, передбаченим умовами договору, з чим погодився представник підрядника, про що свідчить підпис останнього на вказаному акті.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, позивачем не заперечується факт порушення ним строків виконання робіт за Договором, однак, останній зазначає, що на таке порушення строків мали вплив надзвичайні та невідворотні обставини, які не могли бути враховані сторонами під час укладення Договору (масовані обстріли, мобілізація та неможливість зупинки об`єкту для здійснення необхідних робіт під час опалювального сезону).

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 1 ст. 617 ЦК України).

Згідно положень ст. 218 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 4 ст. 219 ГК України сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ч .2 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні").

При цьому, ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20).

Таким чином, форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, а між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

Поряд з цим, згідно висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 25.01.2022 у справі №905/3886/21 форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих що собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для нього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

У п. 8.1 Договору сторони погодили, що жодна із сторін не несе відповідальності за повне або часткове невиконання будь-яких умов у разі настання надзвичайних та невідворотних обставин, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до п. 8.2 Договору сторони протягом 10 (десяти) календарних днів повинні сповістити одна одну про початок обставин непереборної сили (форс-мажору) у письмовій формі. Повідомлення про початок дії обставин непереборної сили (форс-мажору) та строк їх дії підтверджується сертифікатом Торгово - промислової палати України.

Згідно з п. 8.3 Договору неповідомлення або несвоєчасне повідомлення однієї зі сторін про неможливість виконання прийнятих за даним договором зобов`язань внаслідок дії обставин непереборної сили та/або не надання сертифікату Торгово - промислової палати України, позбавляє сторону права посилатися на будь-яку вищевказану обставину, як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язання.

Листом від 22.08.2023 № 463 позивач звертався до відповідача щодо настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), у якому повідомляв, що починаючи з 14.08.2023 для нього настали форс-мажорні обставини, які унеможливлюють своєчасне виконання взятих на себе зобов`язань, зокрема, за договором № від 26.12.2022.

В подальшому позивач листом від 30.11.2023 № 679 надав відповідачу сертифікат Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати № 3200-23-4610, просив врахувати наведені у ньому обставини та підписати додаткову угоду про продовження терміну виконання зобов`язань на строк, відповідний дії форс-мажорних обставин.

Вказаним сертифікатом Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати було засвідчено для ТОВ "НОРМА ПЛЮС" форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) щодо обов`язку із надання послуг з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Ремонт пункту вимірювання витрати газу ГРС Купіль) за договором № від 26.12.2022, такі як: військова агресія РФ проти України, що стало підставою для введення воєнного стану, продовження дії правового режиму воєнного стану, як наслідок: загальна військова мобілізація, військові дії, введення комендантської години, постійні масовані ракетні та артилерійські обстріли, повітряні тривоги, в зв`язку з цим унеможливлення виконання роботи тривалий час, що стало перешкодою для здійснення виробничих процесів, сповільнення здійснення господарської діяльності, зрив термінів постачання сировини і обладнання. Визначено початком дії форс-мажорних обставин - 14.08.2023, які тривають станом на 30.11.2023.

Відповідачем не було прийнято вказаного сертифікату Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати № 3200-23-4610, та, як вбачається із наявного в матеріалах справи листування між сторонами, заявлено вимоги до позивача щодо стягнення штрафних санкцій за порушення строків виконання робіт.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 29.06.2023 у справі № 922/999/22, наявність сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Водночас сторона, яка посилається на форс-мажор, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Той факт, що Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини - військову агресію російської федерації проти України, сам по собі не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань.

Так, договір між сторонами був укладений 26.12.2022, тобто після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України та вже під час дії воєнного стану, у зв`язку з чим сторонам, під час укладення відповідного правочину, було достеменно відомо про існування військової агресії проти України, воєнного стану на території України, постійних ворожих атак (обстрілів), а також частих сигналів повітряної тривоги, тобто саме тих обставин, які позивач зазначає як обставини непереборної сили. При цьому, суд критично ставиться до доводів позивача про те, що саме з 14.08.2023 для нього виникли форс-мажорні обставини, пов`язані із воєнним станом в Україні, враховуючи, що такі обставини існували станом на день укладення Договору, що є загальновідомим фактом. Довготривалі повітряні тривоги та загальна мобілізація, на які вказує позивач, також відбувались і до укладення Договору, а тому останній мав враховувати цей фактор, укладаючи Договір. Передбачене Договором місце виконання робіт не було включене до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.

Так, позивач, вчиняючи правочин за результатами проведення закупівель, шляхом вільного волевиявлення зобов`язався виконати роботи у встановлений у договорі строк та прийняв настання відповідних несприятливих для нього наслідків, що передбачені цим договором у разі порушення зобов`язання, що узгоджується з приписами ст. 42, 44 ГК України, за змістом яких підприємницька діяльність здійснюється суб`єктом господарювання на власний ризик.

Позивач стверджує, що на порушення строків виконання робіт вплинула також неможливість зупинки об`єкта в опалювальний сезон для проведення необхідних робіт, однак, як встановлено із матеріалів справи (протокол Виробничої наради щодо визначення необхідності уточнення фактичних видів та обсягів робіт при виконання умов договору № від 26.12.2022 від 10.11.2023), вказана обставина стала підставою для укладення між сторонами додаткової угоди № 2 від 05.01.2024, якою було збільшено позивачу строки виконання робіт за Договором.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Сукупністю доказів у справі підтверджується факт порушення позивачем умов Договору і виконання передбачених ним робіт із порушенням встановлених строків.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, у тому числі, гарантією.

Правовий інститут забезпечення виконання зобов`язання врегульований главою 49 ЦК України, яка передбачає спеціальні міри, що стимулюють боржника до належного виконання зобов`язання та забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом ст. 563 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

Гарантія є одностороннім правочином, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-бенефіціару грошову суму відповідно до умов гарантії у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією. У відносинах за гарантією беруть участь три суб`єкти - гарант, бенефіціар (кредитор за основним зобов`язанням) та принципал (боржник за основним зобов`язанням). Гарантія призначена перш за все для того, щоб бенефіціар як кредитор за основним зобов`язанням міг безперешкодно задовольнити свої вимоги за рахунок гаранта, якщо боржник (принципал) належним чином не виконає зобов`язання.

У ст. 562 ЦК України зафіксований принцип незалежності гарантії, згідно з яким зобов`язання гаранта перед кредитором не залежать від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Оскільки змістом гарантії є обов`язок гаранта сплатити кредитору-бенефіціару грошову суму, вона відноситься не до майнових (забезпечуються шляхом одержання, утримання майна), а особистих забезпечень виконання зобов`язань, відповідно до яких кредитор покладається на ділову репутацію, порядність гаранта, від якого має отримати задоволення у разі порушення зобов`язання боржником. Гарантія не є мірою цивільно-правової відповідальності, настання якої можливе лише за наявності вини боржника (неустойка, завдаток), а тому при реалізації гарантії вина боржника не має значення, достатньо лише факт порушення останнім (боржником) забезпеченого зобов`язання. Грошове зобов`язання, що виникає за договором гарантії, є зобов`язанням між гарантом та бенефіціаром, а не між бенефіціаром і принципалом.

Такий обов`язок, про що зазначено вище, настає у випадку порушення боржником зобов`язання, і однією з підстав припинення цього обов`язку є сплата гарантом кредиторові (бенефіціару) суми, на яку видана гарантія (ст. 568 ЦК України).

Як було раніше встановлено, на виконання умов укладеного між сторонами Договору, Акціонерним товариством "Комерційний банк "Глобус", як гарантом, було видано банківську гарантію № 30481 від 22.12.2022 (зі змінами № 1 від 12.12.2023) на суму 350 927,35 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", як бенефіціара. Цією гарантією гарант зобов`язався безумовно протягом п`яти банківських днів після одержання паперового оригіналу першої письмової вимоги бенефіціара, оформленої належним чином (підпис уповноваженої особи, печатка бенефіціара (якщо передбачена) та/або електронного SWIFT-повідомлення через банк бенефіціара на SWIFT Банка-гаранта, сплатити бенефіціару повну суму банківської гарантії, без необхідності для бенефіціара обґрунтовувати свою вимогу, без подання будь-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших умов, за умови, що в тексті вимоги буде зазначено, що сума, яка вимагається, повинна бути сплачена у зв`язку з невиконанням/неналежним виконанням принципалом зобов`язань за договором.

Відповідно до ст. 200 ГК України гарантія (банківська гарантія) є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження банком, іншою фінансовою установою задоволення вимог управненої сторони в розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає зазначене у ньому певне зобов`язання або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Отже, із врахуванням приписів ст.ст. 560, 563, 565 ЦК України обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає (подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №910/16898/19, від 07.12.2021 у справі №910/2831/20, від 21.12.2021 у справі №910/17772/20).

За змістом ст. 568 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором припиняється у разі: 1) сплати кредиторові суми, на яку видано гарантію; 2) закінчення строку дії гарантії; 3) відмови кредитора від своїх прав за гарантією шляхом повернення її гарантові або шляхом подання гаранту письмової заяви про звільнення його від обов`язків за гарантією.

Відповідач звернувся до Банка-гаранта із письмовою вимогою за банківською гарантією № 30481 від 22.12.2022 (вих. № ТОВВИХ-24-8916 від 14.06.2024) про здійснення виплати гарантійної суми у розмірі 350 927,35 грн, у зв`язку з порушенням позивачем п. 4.1. Договору (прострочення термінів виконання робіт).

Вказана вище вимога відповідала всім умовам Банківської гарантії, що також підтверджується відсутністю вказівки гаранта про залишення таких вимог без задоволення.

Відповідно до платіжної інструкції від 17.06.2024 третьою особою здійснено виплату на користь відповідача коштів по банківській гарантії № 30481 від 22.12.2022 в сумі 350 927,35 грн.

Враховуючи те, що обов`язок гаранта є безумовним, останній не повинен здійснювати аналіз відносин, які склались між бенефіціаром (відповідачем) та принципалом (позивачем), та встановлювати, з чиєї вини відбулось порушення останнім забезпечуваного зобов`язання.

Враховуючи наведене, а також те, що спірною банківською гарантією Банк-гарант надав бенефіціару безумовну гарантію та прийняв на себе безвідкличне і безумовне зобов`язання сплатити бенефіціару суму в розмірі 350 927,35 грн без необхідності для бенефіціара обґрунтовувати свою вимогу, без подання будь-яких інших документів, банк як гарант не повинен здійснювати аналіз відносин, які склались між бенефіціаром (відповідачем) та принципалом (позивачем), та встановлювати, з чиєї вини відбулось порушення останнім забезпечуваного зобов`язання.

Таким чином, обов`язок гаранта сплатити бенефіціару грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення принципалом зобов`язання, забезпеченого гарантією та направлення бенефіціаром гаранту письмової вимоги (разом із зазначеними в гарантії документами, якщо вони передбачені умовами гарантії).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що грошові кошти в сумі 350927,35 грн отримані відповідачем за наявності належної правової підстави.

Щодо тверджень апелянта про те, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 27 Закону України "Про публічні закупівлі" та пп. 10.9.6. п. 10 Договору відповідач зобов`язаний був повернути забезпечення Договору після повного виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором, колегія суддів відзначає, що оскільки у зв`язку із настанням гарантійного випадку - факту неналежного виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором (порушення термінів виконання робіт), відповідач, як бенефіціар банківської гарантії, обґрунтовано скористався своїм правом на звернення банківської гарантії до виконання.

Як умовами Договору, так і умовами Банківської гарантії передбачено право відповідача, як замовника за Договором та бенефіціаром за Гарантією, на отримання гарантійної суми як у разі невиконання підрядником (позивачем) своїх договірних зобов`язань, так і у разі їх неналежного виконання. При цьому, Договором не передбачено умов, за яких неналежне виконання зобов`язання не визнається порушенням зобов`язання.

У розумінні ст. 610 ЦК України, яка надає визначення порушення зобов`язання, останнє може бути двох видів. По-перше, це невиконання зобов`язання, яке виникає якщо його сторони взагалі не виконують дій, що складають зміст зобов`язання (не передають річ, не виконують роботи, не надають послуги, не сплачують гроші тощо), або продовжують виконувати дії, від яких вони відповідно до зобов`язання мають утримуватися. По-друге, це неналежне виконання зобов`язання, тобто порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі невідповідності виконання зобов`язання критеріям належності, можна говорити про неналежне виконання, а отже порушення зобов`язання. Вказана правова позиція закріплена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.04.2019 у справі № 910/2693/18.

Письмова вимога відповідача про сплату гарантійної суми письмову вимогу була скерована до Банка-гаранта у зв`язку з порушенням строків виконання робіт за Договором, тобто, неналежним його виконанням. Вказана вимога була направлена та задоволена третьою особою ще до виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором у повному обсязі.

Згідно із пп. 10.9.6. п. 10 Договору повернення забезпечення Договору здійснюється шляхом направлення відповідного листа (повідомлення) підряднику або банку-гаранту, у разі надання підрядником забезпечення виконання Договору у вигляді оригіналу банківської гарантії у паперовій формі. Повернення забезпечення виконання Договору, наданого у вигляді електронної банківської гарантії, здійснюється шляхом направлення відповідного SWIFT-повідомлення через банк бенефіціара на адресу банка-гаранта. Моментом належного виконання зобов`язання замовника щодо повернення оригіналу гарантії є дата зазначена на відповідному супровідному листі (повідомленні) замовника.

Зі змісту наведеної умови Договору вбачається, що у даних правовідносинах передбачається повернення саме банківської гарантії, як документа, а не гарантійної суми. Водночас, ані умовами Договору, ані положеннями Закону України "Про публічні закупівлі" не передбачено трансформації забезпечення зобов`язання в боргове зобов`язання замовника публічної закупівлі для цілей виконання ч. 2 ст. 27 Закону України "Про публічні закупівлі".

Отже, у зв`язку з фактичним виконанням банківської гарантії, суд не вбачає наявності підстав для її повернення позивачу.

При цьому апелянтом не було надано суду першої інстанції доказів сплати на користь Банка-гаранта в порядку надання грошового забезпечення по Банківській гарантії, суми коштів у розмірі 350 927,35 грн, у зв`язку з чим доводи позивача про безпідставне утримання коштів позивача у розмірі гарантійної суми, є необґрунтованими.

За таких обставин колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача коштів в сумі 350 927,35 грн.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, слід зазначити, що іншим доводам апелянта оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 у справі № 910/3676/25 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НОРМА ПЛЮС" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 у справі № 910/3676/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 у справі № 910/3676/25 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "НОРМА ПЛЮС".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 23.12.2025

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов