РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.12.2025Справа № 910/11926/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Лиськова М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес страхування"

(04073, місто Київ, пр. Бандери Степана, будинок 22, )

До Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія." (01033, місто Київ, вул. Саксаганського, будинок 77, )

Про стягнення 110 690,36 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес страхування" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства " Українська транспортна страхова компанія." про відшкодування шкоди в порядку суброгації у розмірі 110 690,36 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 відкрито провадження у справі №910/10849/25; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено учасникам справи строки для подання заяв по суті спору.

15.10.2025 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в котрому проти задоволення позовних вимог заперечує повністю. Відповідач вказує, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем було пропущено річний строк для звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування (відповідно до ст. 37 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

15.10.2025 позивачем подано відповідь на відзив.

21.10.2025 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи Федіна проти України від 02.09.2010, Смірнова проти України від 08.11.2005, Матіка проти Румунії від 02.11.2006, Літоселітіс проти Греції від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

07 червня 2024 року об 23-00 год. в с. Залізне, вул. Вишнева, 7А ОСОБА_1 керував транспортним засобом Geely Mr, др.н. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати йогорух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечного інтервалу та дистанції, внаслідок чого скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки DAEWOO Lanos, др.н. НОМЕР_3 , яке в свою чергу самовільним рухом здійснив наїзд на авто CHERY/Tiggo 4 PRO, д.р.н. НОМЕР_4 , номер кузову НОМЕР_5 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Будучи причетним до вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 залишив місце ДТП.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.07.2024 р. справа № 362/4335/24 водій ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст 124 та ст 122-4 КУпАП.

Автомобіль CHERY/Tiggo 4 PRO, д/н НОМЕР_4 кузов № НОМЕР_5 , 2023 року випуску, застрахований ТДВ «Експрес Страхування» за договором добровільного страхування транспортного засобу № 202.24.2834642 від 19-03-2024 року (далі Договір страхування). Страхувальник ОСОБА_2 , строк дії з 21.03.2024 р. по 20.03.2029 р., страхова сума 665 000,00 грн., франшиза по ДТП 0,0 % тобто 0,00 грн. ( п. 8.1 част «А»).

Відповідно до Рахунку-фактури № ВР0000882 від 19.06.2024 р. складеного ТОВ Автомобільний Центр Голосіївський» вартість відновлювального ремонту ТЗ CHERY/Tiggo 4 PRO, д/н НОМЕР_4 кузов № НОМЕР_5 становить: 113 190,36 грн.

В подальшому вартість відновлювального ремонту ТЗ CHERY/Tiggo 4 PRO д/н НОМЕР_4 кузов № НОМЕР_5 на загальну суму 113 190,36 грн. підтверджена: - актом виконаних робіт від 23.12.2024 р. № ЗН-2062538 складеного ТОВ Автомобільний Центр Голосіївський» на суму 112 438,92 грн. - актом виконаних робіт від 17.03.2025 р. № ЗН-2066369 складеного ТОВ Автомобільний Центр Голосіївський» на суму 751,44 грн.

Відповідно до п.п. 1 п. 8 частини А Договору страхування, п. 14 Частини А Договору страхування та Розділу 9 Договору страхування ТДВ «Експрес Страхування» було здійснено розрахунок розміру страхового відшкодування: 113 190,36 грн., що підтверджується страховим актом № 3.24.02964-1 та платіжною інструкцією від 25.06.2024 р. № 68819372.

Відповідно до довідки Поліції та інформації ЦБД розміщеної на сайті МТСБУ, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Geely Mr, др.н. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 була застрахована у ПрАТ «УТСК» на підставі Полісу № ЕР 215905412 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну 160 000 грн., франшиза 2 500,00 грн.

17.07.2024 року ТДВ «Експрес Страхування» надіслало до ПрАТ «СК АРКС» Заяву № 3.24.02964-СК про виплату страхового відшкодування.

19.08.2024 р. ПрАТ СК «АРКС» листом № 03820/14 було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Згідно схеми ДТП, довідки поліції № 454469, повідомлення про подію страхувальника ОСОБА_2 була відсутня інформація про третього учасника ДТП (водія ОСОБА_1 та автомобіль Geely Mr, др.н. НОМЕР_1 ).

01.08.2025 р. ТДВ «Експрес Страхування» було отримано лист НПУ ДП УПП у Київській області за № 101аз/41/40/02-2025 згідно якої стало відомо що вииним у ДТП є ОСОБА_1 який керував транспортним засобом Geely Mr, др.н. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 .

06.08.2025 року ТДВ «Експрес Страхування» надіслало до ПрАТ «УТСК» Заяву № 3.24.02964-СК про виплату страхового відшкодування.

Листом від 10.09.2025 р. № е-2402-1493-В ПрАТ «УТСК» було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з підстав пропуску річного строку на звернення з заявою до страховика.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 110 690,36 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, Відповідач зазначив, що Позивачем було пропущено річний строк для звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування (відповідно до ст. 37 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів). Таким чином, на переконання Відповідача, факт неподання Позивачем заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння ДТП, що відповідно до п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування, відсутні підстави й для задоволення позову.

Так, відповідач зазначає, що потерпіла особа, за хронологією обов`язків, визначених Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" після настання ДТП має вчинити наступні дії: 1) подати до страховика винної особи повідомлення про ДТП (ст. 33 Закону); 2) протягом 30 днів з дати подання повідомлення подати заяву про виплату страхового відшкодування та подати документи, за переліком, визначеним ст. 35 Закону. Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право за рахунок страховика, обмежується одним роком від дати ДТП (ст. 37.1.4 Закону).

На переконання Відповідача, Позивач не надав жодних доказів того, що ним були протягом року здійснені розумні заходи для отримання відшкодування за рахунок страховика та строк пропущено через незалежні від нього поважні причини.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Для здійснення відшкодування шкоди, що була отримана внаслідок використання джерел підвищеної небезпеки, насамперед необхідно встановити та підтвердити вину особи, що має відповідати за шкоду, у вчиненні такої дії, отже, цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того, чи є в діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 16.07.2018 по справі №910/20412/16.

Матеріалами справи, зокрема постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.07.2024 р. справа № 362/4335/24 підтверджено вину ОСОБА_1 - водія транспортного засобу Geely Mr, др.н. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 07.06.2024.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

За змістом Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Як підтверджено матеріалами справи, станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом Geely Mr, др.н. НОМЕР_1 була забезпечена в ПрАТ «УТСК» (надалі - Відповідач) за полісом ЕР/215905412.

Згідно з ч. 1 ст. 35.1 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суд від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95 цс 20, зазначено, що Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з огляду на принцип добросовісності визначає, якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи вказані норми законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема у праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відтак, право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104 гс 18)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406 цс 19) дійшла правового висновку про те, що зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу положень спеціального Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 цього Закону, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15.05.2024 у справі 161/8285/22.

Поняття "преклюзивні строки" здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю "позовна давність" (строк захисту порушеного права особи).

Підп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.

Разом з тим, ані Закон, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності.

Отже, суд враховує, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у т.ч. у судовому порядку.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Водночас, у частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Згідно із частинами 1, 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Як вбачається з матеріалів справи, вперше із заявою про виплату страхового відшкодування позивач звернувся до відповідача серпні 2025, зокрема з листом від 06.08.2025.

Суд зазначає, що позивачем пропущений визначений положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" річний строк для такого звернення, оскільки спірна ДТП сталася 07.06.2024.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску річного строку, встановленого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Позивач вказує, що згідно схеми ДТП, довідки поліції № 454469, повідомлення про подію страхувальника ОСОБА_2 була відсутня інформація про третього учасника ДТП (водія ОСОБА_1 та автомобіль Geely Mr, др.н. НОМЕР_1 ).

Як вказує Позивач, саме відсутність інформації про третього учасника ДТП та отримання такої інформації лише 010.8.2025 р і стало причиною пропуску річного строку звернення до Страховика Відповідача.

01.08.2025 р. ТДВ «Експрес Страхування» було отримано лист НПУ ДП УПП у Київській області за № 101аз/41/40/02-2025 згідно якої стало відомо що вииним у ДТП є ОСОБА_1 який керував транспортним засобом Geely Mr, др.н. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 .

Отже, як стверджує Позивач, офіційна інформація від державного органу (Національної поліції) про існування третього учасника ДТП що сталося 07.06.2024 р. позивачем була отримана вже після спливу річного строку встановленого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що є обґрунтованою підставою вважати, що строк пропущено з поважних причин.

Водночас, за висновками суду, посилання Позивача на те, що йому до 01.08.2025 року не було відомо про наявність третього учасника ДТП та відповідно полісу страхування укладеного з Відповідачем, спростовується додатком № 18 до позовної заяви, а саме відмовою ПрАТ «СК «АРКС» у виплаті страхового відшкодування, де чітко вказано перелік автомобілів причетних до ДТП: автомобіль марки «Geely», д.н.з. НОМЕР_6 , автомобіль «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_3 та автомобіль «Chery», д.н.з. НОМЕР_4 .

Тобто, Позивач, як мінімум з дати (02.10.2024р.) отримання відмови ПрАТ «СК «АРКС» у виплаті страхового відшкодування, знав про наявність третього учасника ДТП та міг самостійно перевірити інформацію щодо наявності страхового полісу у автомобіля марки «Geely», д.н.з. НОМЕР_6 , шляхом запиту до Централізованої бази даних МТСБУ.

Крім того, Позивач, так само як і Відповідач, шляхом запиту до Централізованої бази даних МТСБУ, має можливість оперативно отримувати інформацію від Національної поліції України щодо дорожньо-транспортної пригоди у вигляді довідки Ф-2, яка містить наступну інформацію: дата та місце пригоди, учасники пригоди, кількість автомобілів які приймали участь у ДТП, інформація про власників ТЗ, інформація про страховиків та окремо зазначена інформація про винуватця ДТП. Для прикладу, надаємо суду довідку (Ф-2), яку було отримано Відповідачем шляхом відповідного запиту до Централізованої бази даних МТСБУ.

Суд приймає до уваги також той факт, що у відповіді НПУ на запит адвоката Беляєва Ю.Л., зазначається, що представник Позивача звернувся до Національної поліції України із запитом щодо матеріалів ДТП, яка мала місце 07.06.2024 року, лише 31.07.2025 року, тобто більше ніж через рік після ДТП.

За висновками суду, Позивач за добросовісної поведінки протягом року мав об`єктивну можливість встановити обставини ДТП, коло учасників пригоди та подати заяву про отримання страхового відшкодування за рахунок Відповідача. Однак, Позивач не скористався своїм правом на отримання

Отже, жодних об`єктивних обставин позивачем не наведено.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не наведено обґрунтованих пояснень та не надано доказів неможливості подання ним заяви про виплату страхового відшкодування за полісом ЕР/215905412 в межах річного строку з дати настання спірної ДТП. У даному випадку, подання заяви про виплату страхового відшкодування залежало виключно від самостійних, ініціативних дій позивача.

Позивачем не наведено обґрунтованих пояснень та не надано доказів неможливості подання ним заяви про виплату страхового відшкодування за Полісом ЕР/215905412 в межах річного строку з дати настання спірного ДТП.

За таких обставин, оскільки позивачем не підтверджено подання до відповідача заяви про страхове відшкодування у межах річного строку встановленого Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а з даним позовом позивач звернувся до суду з пропуском зазначеного строку, у відповідності до пп.37.1.4 п.37.1 ст.37 вказаного Закону, у відповідача відсутній обов`язок здійснити відшкодування позивачу шкоди, завданої внаслідок ДТП, яке відбулося 07.06.2024.

Отже, беручи до уваги, що позивачем було пропущено річний строк, встановлений ст. 37 Закону України Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", керуючись правовими висновками Верховного Суду та зважаючи на ті обставини, що позивачем не надано суду доказів здійснення ним розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика за полісом ЕР/215905412 (відповідача), суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Приписами ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес страхування".

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача у зв`язку з відмовою у позові.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов