ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"23" грудня 2025 р. Справа № 924/1131/24 (924/1265/25)

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заярнюка І.В., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Таміріз Групп", Хмельницька область, Шепетівський район, м. Полонне про забезпечення позову до подання позовної заяви

інші особи, які можуть отримати статус учасника справи: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 11.02.2025р. відкрито провадження у справі № 924/1131/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Таміріз Групп" (30500, Хмельницька область, Шепетівський район, м. Полонне, вул.Привокзальна, буд.9-А, ).

Постановою Господарського суду Хмельницької області від 19 червня 2025 року у справі № 924/1131/24 ТОВ «Таміріз Групп» (код 40172418) визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором ТОВ «Таміріз Групп» призначено арбітражного керуючого Ляшка Олександра Віталійовича.

22.12.2025р. до Господарського суду Хмельницької області із заявою про забезпечення позову до подання позову. Звернувся арбітражний керуючий товариства з обмеженою відповідальністю "Таміріз Групп", м. Полонне ліквідатор Ляшко О.В., в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову до ОСОБА_1 до подання позовної заяви.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.12.2025р., вказану заяву передано для розгляду судді Грамчук І.В.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду №42/25 від 22.12.2025р., відповідно до п. 2.3.43 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 5.2. Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви по справі №924/1131/24(924/1265/25).

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2025р, заяву арбітражного керуючого ТОВ "Таміріз Групп", м. Полонне ліквідатора Ляшко О.В., про забезпечення позову до подання позову по справі №924/1131/24(924/1265/25) передано для розгляду судді Заярнюк І.В.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник вказує, що ТОВ "Таміріз Групп" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Ляшка О.В. буде подано до ОСОБА_1 позов, предметом якого є:

- визнання недійсним договору купівлі-продажу № 8048/2022/3147484 транспортного засобу - Автомобіль AUDI Q8, 2020 року випуску, колір -коричневий, № кузова НОМЕР_2 від 22.04.2022 року.

- стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Таміріз Групп" 2 453 520,00 грн.

У заяві заявник зазначає, що під час виконання своїх повноважень, ліквідатором ТОВ "Таміріз Групп" Ляшко О.В. було встановлено, що попередня назва ТОВ "Таміріз Групп" - ТОВ "ВП "ЕМКО"" (код ЄДР 40172418, місцезнаходження: 03067, м. Київ, вул. Олекси Тихого, 99).

19.06.2020р. ТОВ "ВП «ЕМКО" за договором купівлі-продажу/поставки автомобіля № 6975/2020/0031 придбало транспортний засіб: Автомобіль AUDI Q8, 2020 року випуску, колір - коричневий, № кузова НОМЕР_2 загальною вартістю 2 700 000,00 грн.

02.07.2020р. в ТСЦ (ТСЦ 8043) було здійснено перереєстрацію на нового власника - ТОВ "ВП "ЕМКО"" транспортного засобу - AUDI Q8, 2020 року випуску, колір -коричневий, № кузова НОМЕР_2 . Новий власник - ТОВ "ВП "ЕМКО"", м. Київ, вул. Виборзька, 99 (після перереєстрації реєстраційний № НОМЕР_3 ).

22.04.2022р. між ТОВ "ВП "ЕМКО"" та ОСОБА_1 в ТСЦ № 8048 укладено договір купівлі-продажу № 8048/2022/3147484 транспортного засобу - Автомобіль AUDI Q8, 2020 року випуску, колір - коричневий, № кузова НОМЕР_2 .

Згідно п. 3.1 цього Договору за домовленістю Сторін ціна Транспортного засобу складає 348 000,00 грн.

27.08.2022р. здійснено перереєстрацію транспортного засобу на нового власника по договору, укладеному в ТСЦ (ТСЦ 8048) - AUDI Q8, 2020 року випуску, колір - коричневий, № кузова НОМЕР_2 , реєстраційний № НОМЕР_3 . Новий власник - ОСОБА_2 , нар. 10.06.1990, АДРЕСА_2 (після перереєстрації реєстраційний № НОМЕР_4 ).

01.09.2022р. здійснено перереєстрацію транспортного засобу на нового власника по договору, укладеному в ТСЦ (ТСЦ 1242) - AUDI Q8, 2020 року випуску, колір - коричневий, № кузова НОМЕР_2 , реєстраційний № НОМЕР_3 . Новий власник - ОСОБА_3 , нар. 23.01.1983, АДРЕСА_3 (після перереєстрації реєстраційний № НОМЕР_5 ).

03.11.2022 в ТСЦ (ТСЦ 1242) за ОСОБА_3 було здійснено перереєстрацію при заміні номерного знаку з НОМЕР_5 на новий - НОМЕР_6 .

06.12.2022р. здійснено перереєстрацію транспортного засобу на нового власника по договору, укладеному в ТСЦ (ТСЦ 8046) - AUDI Q8, 2020 року випуску, колір - коричневий, № кузова НОМЕР_2 , реєстраційний № НОМЕР_6 . Новий власник - ОСОБА_4 , нар. 30.01.1990, АДРЕСА_4 (після перереєстрації реєстраційний № НОМЕР_7 ).

22.04.2022р. ТОВ "ВП "ЕМКО"" було відчужено транспортний засіб -Автомобіль AUDI Q8, 2020 року випуску, колір - коричневий, № кузова НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу № 8048/2022/3147484. Ціна продажу склала 348 000,00 грн.

Відповідно до інформації, наданої АТ «Ощадбанк», АТ «ОПТ Банк» та АТ КБ «ПриватБанк», гроші від продажу вищезазначеного майна боржника на рахунки ТОВ «ВП «ЕМКО» не надходили. Боржник безоплатно здійснив відчуження майна на користь ОСОБА_1 .

Листом від 26.11.2025р. № 889/ІРР ТОВ "Інтернет-Реклама РІА" надало інформацію про перелік оголошень про продаж автомобіля марки AUDI Q8, 2019-2021 років випуску, які розміщувались користувачами сайту AUTO.RIA.com в період з 01.01.2022 по 31.05.2022.

Згідно отриманої інформації про суми продажу ліквідатор ТОВ "Таміріз Групп" дійшов висновку, що продаж боржником Автомобіля AUDI Q8 було здійснено за заниженими цінами.

Крім того, ліквідатором було визначено вартість зазначеного автомобіля на дату його відчуження за допомогою довідника «Бюлетень автотоварознавця», - визначена вартість також значно перевищувала вартість продажу автомобіля ОСОБА_1 .

З метою підтвердження таких висновків, ліквідатором замовлено проведення незалежної оцінки.

За результатами проведеної оцінки, було встановлено, що ринкова вартість Автомобіля AUDI Q8 станом на дату продажу 22.04.2022 року складала -2 453 520,00 грн., у т.ч. ПДВ 20%.

Ціна продажу Автомобіля AUDI Q8 за договором купівлі-продажу від 22.04.2022 № 8048/2022/3147484 є значно нижчою від ринкових цін, які існували в цей період.

Крім того, продаж спірного майна за договором купівлі-продажу від 22.04.2022 № 8048/2022/3147484 було здійснено в період, коли у ТОВ «ВП «ЕМКО» була наявна заборгованість перед Державою в особі Державної податкової служби.

24.01.2022 ГУ ДПС у м. Києві було складено Акт перевірки № 3906/Ж5/26-15-07-01-02/40172418 за результатами фінансово-господарської діяльності ТОВ «ВП «ЕМКО» в період з 2019-2020рр.

Перевіркою було встановлено порушення ТОВ «ВП «ЕМКО» у 2019-2020 роках низки положень Податкового кодексу України, що призвели до заниження податку на прибуток, який підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 5 136 683 грн, а також податок на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 5 707 427 грн. (разом- 10 844 110 грн) - арк.100 акту перевірки.

На підставі вказаного Акту перевірки ГУ ДПС у м. Києві винесені податкові повідомлення-рішення від 01.08.2023 № щодо сплати ПДВ в сумі 7 134 284,00 грн. та № щодо сплати податку на прибуток в сумі 5 367 756,00 грн.

При цьому, згідно даних фінансових звітів ТОВ «ВП «ЕМКО», на початок звітного кварталу, в якому було продано спірний автомобіль ОСОБА_1 (31.03.2022) вартість чистих активів боржника, тобто різниця між вартістю всіх активів та вартістю всіх зобов`язань, складала 7 646,4 тис грн, на кінець кварталу (30.06.2022) - 8 232,6 грн.

Розмір занижених податкових зобов`язань, які підлягали сплаті боржником до бюджету, на дату продажу спірного автомобіля перевищували вартість власних активів ТОВ «ВП «ЕМКО». Отже, в момент відчуження автомобіля майна боржника було недостатньо для задоволення вимог кредиторів з урахуванням податкових зобов`язань, які підлягали сплаті згідно Акту перевірки ГУ ДПС у м. Києві № 3906/Ж5/26-15-07-01-02/40172418 від 24.01.2022.

Внаслідок укладення зазначеного вище правочину, відбулося зменшення активів ТОВ "Таміріз Групп", оскільки боржник за договором купівлі-продажу за заниженою ціною, без отримання оплати передав спірне майно заінтересованій особі, що призвело до порушення прав боржника та його кредиторів.

Розглянувши подану заяву, суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення з наступних мотивів.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

У низці постанов Верховний Суд неодноразово зазначав, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Європейським судом з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" (рішення від 19.03.1997 року) зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.05.2004 року у справі "Продан проти Молдови" Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній із сторін.

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини.

Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом наведеної норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, або кошти на рахунках можуть зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 зазначала про те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого с належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Відповідно до правової позиції, яка викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22, як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Отже, статті 138, 136 Господарського процесуального кодексу України передбачають право особи у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову подати до суду заяву про забезпечення позову, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. У спорах майнового характеру про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

При цьому обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення ефективного судового захисту порушених чи оспорюваних прав позивача та у подальшому виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення ефективного судового захисту та гарантії виконання майбутнього судового рішення. Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21).

Відтак, стала та актуальна практика Верховного Суду покладає на заявника необхідність обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову (таким обґрунтуванням можуть бути, наприклад, наведення обставин неспівмірно малого розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю відповідача порівняно зі стягуваною сумою вимог, відсутність інформації про існування у відповідача нерухомого майна, на яке може бути звернуто стягнення, існування великої кількості судових проваджень щодо відповідача, де останній є боржником тощо), однак визначає, що такі обґрунтування не обов`язково мають бути доведеними доказами вчинення боржником дій, спрямованих на утруднення виконання судового рішення (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Такий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 07.11.2024 по справі № 915/538/24.

При цьому, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

У разі пред`явлення позову заявником до боржника, такий механізм забезпечує у майбутньому виконання рішення суду. Натомість у разі незабезпечення такого позову, боржник має право у будь-який момент відчужити належні йому грошові кошти та майно. Наявність такого необмеженого права боржника розпоряджатись своїм майном само по собі є доказом необхідності забезпечення майнового позову кредитора в межах ціни цього позову.

За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (така ж позиція викладена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22).

Згідно з частиною 3 ст. 137 ГПК України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Так, виконання в майбутньому судового рішення у справі, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника майна. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки таке майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість обмеження у розпорядженні майном, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів, є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Співмірність, в свою чергу, передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу/іншим особам здійснювати певні дії (постанова Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 910/4669/21). В даному випадку арбітражний керуючий ТОВ "Таміріз Групп" ліквідатор Ляшко О.В., просить суд накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ), які знаходяться на рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та усе рухоме та нерухоме майно, в тому числі земельні ділянки, які належать ОСОБА_1 на праві власності в межах суми 2 453 520,00 грн. розміру позовних вимог про стягнення коштів, тобто заходи забезпечення позову є співмірними.

Таким чином, з огляду на встановлену недобросовісність дотримання обов`язків, суд доходить висновку про потенційну можливість ускладнення виконання судового рішення про визнання недійсним договору, стягнення 2 453 520,00 грн. та необхідність вжиття заявлених арбітражним керуючим ТОВ "Таміріз Групп" ліквідатором Ляшко О.В. заходів забезпечення позову.

Вжиття саме таких заходів є обґрунтованим, адекватним позовним вимогам та жодним чином не призведе до порушення прав та законних інтересів відповідача, натомість забезпечить збереження балансу інтересів сторін, що узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Керуючись ст.ст. 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву арбітражного керуючого ТОВ "Таміріз Групп" ліквідатора Ляшко О.В. (вх.№05-06/2637/25 від 22.12.2025р.) про забезпечення позову у справі №924/1131/24 (924/1265/25) задовольнити.

Накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ), які знаходяться на рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та усе рухоме та нерухоме майно, в тому числі земельні ділянки, які належать ОСОБА_1 на праві власності в межах суми 2 453 520,00 грн.

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Таміріз Групп" (місцезнаходження юридичної особи: 30500, Хмельницька обл., м. Полонне, вул. Привокзальна, буд. 9А, ).

Боржник: ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Ухвала набрала законної сили 23.12.2025 року та дійсна до пред`явлення до 23.12.2028 року.

Ухвала може бути оскаржена протягом 10 днів до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Суддя І.В. Заярнюк

Видруковано примірн.:

1- у справу

2- заявнику - в електронний суд

3 - ліквідатору Ляшко О.В. - в електронний суд

4 - Соломатін А. В. (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) - рекомендованим