РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.12.2025Справа № 910/10216/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Невечери С.А., розглянув матеріали господарської справи

за позовом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАДЖОРІСТА"

про стягнення 1542206,60 грн

Представники учасників процесу:

від позивача: Стельмах І.В.

від відповідача: не з`явився

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог

Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СИНЕРГІЯ СИСТЕМ" про стягнення 1542206,60 грн заборгованості, з яких: 1041012,00 - основна заборгованість, 190505,20 грн - пені, 72870,84 грн - 7% штрафу, 67300,60 грн - інфляційні втрати, 17711,46 грн - 3%річних, 152806,50 грн - 10% штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором №Бн/1 про закупівлю товару за державні кошти від 01.12.2023.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Господарський суд міста Києва ухвалою від 20.08.2025 позовну заяву залишив без руху.

29.08.2025 через засоби поштового зв`язку до відділу діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 04.09.2025 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 910/10216/25, розгляд справи постановив здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання у справі на 25.09.2025.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 18.09.2025 задовольнив клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У підготовчому засіданні 25.09.2025 суд постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 09.10.2025.

09.10.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшли пояснення по справі.

У підготовчому засіданні 09.10.2025 суд постановив протокольну ухвалу про долучення до матеріалів справи пояснень позивача від 08.10.2025 (вх. від 09.10.2025), продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 13.11.2025.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 13.11.2025 задовольнив клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У підготовчому засіданні 13.11.2025 суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження на призначення справи до судового розгляду по суті на 11.12.2025.

21.11.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

Присутній у судовому засіданні 11.12.2025 представник позивача надав пояснення по суті спору, просив суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився.

Згідно із п.2 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Згідно із повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи, ухвала суду у цій справі доставлені до електронного кабінету відповідача.

Отже, згідно із п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи по суті.

Судом враховано, що частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на вказані приписи Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до приписів ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Приймаючи до уваги, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи, враховуючи що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

У судовому засіданні 11.12.2025 судом проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення у порядку ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між сторонами укладений договір №Бн/1 про закупівлю товару за державні кошти від 01.12.2023, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався поставити позивачу дизельне паливо та бензин А-95 за картками/талонами.

Відповідно до умов договору відповідач надав позивачу талони на всю суму, визначену у договорі (бензин А-95 - 18170 літрів, дизельне паливо - 8780 літрів), а позивач перерахував відповідачу 1528065, грн за бензин на дизельне паливо.

Умовами договору визначено, що право власності на пальне вважається переданим замовнику у момент його фактичного відпуску на АЗС, а зобов`язання постачальника по поставці товару вважається виконаним після відвантаження замовнику всієї партії товару на АЗС.

Однак позивач з 06.01.2025 позбавлений можливості отримати паливо на АЗС, оскільки АЗС не працюють та відпуск пального не здійснюється.

У зв`язку з викладеним, залишки нереалізованих талонів складають 8780 літрів дизельного палива на суму 497826,00 грн та 9580 літрів бензину на суму 543186,00 грн.

Відповідач на звернення позивача коштів не повернув.

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву на позовну заяву у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, не подав.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

01.12.2023 між Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Синергія Систем", назву якого змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "МАДЖОРІСТА" (далі - постачальник) укладено договір про закупівлю товару за державні кошти №Бн/1 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується здійснити поставку замовнику товару за предметом закупівлі ДК 021:2015 - 09130000-9 "Нафта і дистиляти" (Бензин А-95, дизельне паливо) за картками/талонами, а замовник зобов`язується оплатити і прийняти цей товар

Відповідно до п. 1.2 договору кількість товару - 26950 літрів, а саме: бензин А-95 - 18170 літрів, дизельне паливо - 8780 літрів.

Згідно з п. 2.2 договору відпуск товару здійснюється за картками/талонами постачальника, безпосередньо на автомобільних заправних станціях (далі - АЗС), що обслуговують картки/талони постачальника, окремими партіями згідно потреб замовника шляхом обміну талону на товар в кількості та асортименті зазначених в талоні.

Ціна договору становить 1528065,00 грн (п. 3.1 договору).

У п. 4.1 договору сторони погодили, що оплата товару здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 90 робочих днів з дати фактичного отримання замовником товару у повному обсязі на підставі належним чином оформлених видаткової накладної та рахунку.

Відповідно до п. 5.2 договору товар постачається у формі карток/талонів згідно з номіналом та у кількості відповідно до Специфікації до договору шляхом доставки замовнику карток/талонів на замовлену партію.

Передача карток/талонів замовнику підтверджується підписанням сторонами видаткової накладної на товар, яка обов`язково повинна містити номенклатуру (асортимент), кількість та ціну товару відповідно до переданих талонів, а також загальну суму до сплати (п. 5.4 договору).

Згідно з п. 5.5 договору відвантаження товару здійснюється на АЗС, що обслуговують талони постачальника, перелік яких наведено в Додатку №2, який є невід`ємною частиною цього договору.

Термін дії карток/талонів - безстроковий або не менше одного року з моменту передачі карток/талонів замовнику. У разі якщо термін дії поставлених постачальником карток/талонів замовнику сплинув, постачальник зобов`язаний протягом двох днів з моменту отримання заяви від замовника здійснити обмін таких карток/талонів, термін дії яких повинен бути не менше одного року з моменту передачі обміняних карток/талонів замовнику (п. 5.8 Договору).

Згідно з п. 5.10 договору право власності на пальне вважається передане замовнику у момент його фактичного відпуску на АЗС.

Пунктом 5.11 передбачено, що зобов`язання постачальника по поставці товару вважаються виконаними після відвантаження замовнику всієї партії товару на АЗС.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками сторін та діє по 31 грудня 2023 року, а в частині оплати товару - до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань (п. 10.1 Договору).

У Специфікації (Додаток №1 до договору) сторони погодили, що постачанню відповідачем позивачу підлягає бензин А-95 у кількості 18170 л за ціною 56,70 грн/л з ПДВ загальною вартістю 1030239,00 грн з ПДВ та дизельне паливо у кількості 8780 л за ціною 56,70 грн/л з ПДВ загальною вартістю 497826,00 грн.

У Додатку №2 до договору сторони погодили перелік автозаправних станцій, що обслуговують талони постачальника.

На виконання умов договору, відповідно до видаткової накладної №2203 від 11.12.2023 відповідачем передано, а позивачем прийнято товар (талони): дизельне паливо у кількості 8780 л та бензин А-95 у кількості 18170л, на загальну суму 1528065,00 грн.

Позивач перерахував відповідачу грошові у розмірі 1528065,00 грн за придбання талонів, що підтверджується платіжною інструкцією № 2861 від 12.12.2023.

Позивач зазначає, що позбавлений можливості отримати паливо на АЗС, оскільки АЗС не працюють та відпуск пального не здійснюється, на підтвердження чого позивачем долучені до матеріалів справи акти фіксації відсутності палива на АЗС / неможливості отримати палива за талонами на АЗС "АВІАС" від 06.01.2025, 10.01.2025, 14.01.2025, 17.01.2025, 22.01.2025, 07.02.2025, 10.02.2025, 14.02.2025, 03.04.2025.

З метою досудового врегулювання спору 16.04.2025 позивач засобами поштового та електронного зв`язку звернувся до відповідача з листом вих № 16359/15.2-17 від 11.04.2025, в якому повідомив, що на АЗС відвантаження та відпуск пального по талонам не здійснюється, деякі АЗС не працюють та просив повернути кошти за невикористанні талони у сумі 1041012,00 грн, що складає вартість 8780 літрів дизельного палива та 9580 літрів бензину А-95.

Претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Звертаючись до суду з даним позовом просить стягнути з відповідача 1041012,00 грн основного боргу за оплачений, але не отриманий товар, а також 190505,20 грн пені, 72870,84 грн 7% штрафу, 67300,60 грн інфляційних втрат, 17711,46 грн 3%річних, 152806,50 грн 10% штрафу.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина 2 статті 509 ЦК України).

Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджується сплата позивачем відповідачу 1528065,00 грн за дизельне паливо у кількості 8780 л та бензин А-95 у кількості 18170 л.

В свою чергу, виконуючи свої зобов`язання за договором, відповідач передав позивачу талони на бензин А-95 у загальній кількості 18170 літрів та на дизельне пальне у кількості 8780 л, що підтверджується видатковою накладною №2203 від 11.12.2023.

Суд зазначає, що видаткова накладна №2203 від 11.12.2023 є доказом поставки талонів, а не палива, оскільки зі змісту договору вбачається, що відвантаження товару здійснюється на АЗС, що обслуговують талони постачальника, право власності на пальне вважається передане замовнику у момент його фактичного відпуску на АЗС, а зобов`язання постачальника по поставці товару вважаються виконаними після відвантаження замовнику всієї партії товару на АЗС.

Відповідно до пункту 9 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997, розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.

Талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому (пункт 3 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти, затверджено спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживної політки №281/171/578/155 від 20.05.2008).

Отже, талон є документом, який засвідчує право його власника отримати пальне на АЗС, а підписані сторонами видаткові накладні є підтвердженням отримання позивачем від відповідача талонів на пальне, проте, лише після отоварювання талону на АЗС замовник вважається таким, що отримав фактично товар.

Як зазначає позивач, залишились невикористаними/неотовареними талони, емітовані мережею АЗС "Авіас", на 8780 літрів дизельного палива та 9580 літрів бензину А-95, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 15141 за 07 липня 2025 року, а також самими талонами, копії яких долучені позивачем до позовної заяви.

Відповідач не надав доказів на спростовування того, що позивачу не здійснено відпуску товару, а саме дизельного палива у кількості 8780 літрів та бензину А-95 у кількості 9580 літрів, як і не надано доказів, що талони на вказану кількість палива погашені (використані) позивачем.

Частиною 1 статті 670 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту ст. 693 Цивільного кодексу України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Як встановив суд вище, 16.04.2025 позивач засобами поштового та електронного зв`язку звернувся до відповідача з листом вих № 16359/15.2-17 від 11.04.2025, в якому повідомив, що на АЗС відвантаження та відпуск пального по талонам не здійснюється, деякі АЗС не працюють та просив повернути кошти за невикористанні талони у сумі 1041012,00 грн, що складає вартість 8780 літрів дизельного палива та 9580 літрів бензину А-95.

Однак, доказів повернення грошових коштів у сумі 1041012,00 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано, як і не надано будь-яких доказів на спростування заборгованості у вказаному розмірі.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Доказів виконання відповідачем обов`язку з поставки товару матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано.

Оскільки відповідачем не було передано відповідачу обумовлений договором об`єм палива за талонами, вимога позивача про стягнення сплаченої за вказаний товар грошової суми у розмірі 1041012,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення 17711,46 грн 3 % річних та 67300,60 грн інфляційних втрат, що нараховані за період з 06.01.2025 по 31.07.2025.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Аналогічна позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

В той же час, суд зазначає, що до звернення позивача з вимогою про повернення суми сплаченої за товар, у відповідача існував обов`язок з поставки товару, що не є грошовим. Лише після пред`явлення претензії про повернення суми сплаченої за не отриманий товар зобов`язання відповідача стало грошовим.

Таким чином, у зв`язку з надсиланням позивачем листа про повернення суми попередньої оплати у відповідача припинився обов`язок поставити позивачу товар та виник обов`язок повернути позивачу грошові кошти у розмірі здійсненої попередньої оплати.

При цьому, суд зазначає, нормами законодавства позивача наділено правом у випадку здійснення попередньої оплати та непередання продавцем товару після її отримання у встановлені договором строки, відмовитись від договору в частині поставки товару та вимагати повернення попередньої оплати

У такому випадку з моменту відмови покупця від поставки товару та вимоги повернути попередню оплату - обов`язок продавця поставити товар припиняється.

За наведених обставин, оскільки у відповідача припинився обов`язок поставляти позивачу товар у зв`язку із зверненням позивача про повернення суми попередньої оплати, суд дійшов висновку, що позивач має право нараховувати 3% річних та інфляційні втрати з 16.04.2025 (дата реалізації позивачем волевиявлення про повернення попередньої оплати), тобто дата, з якої виникло грошове зобов`язання з повернення коштів.

За перерахунком суду, здійсненим за період з 16.04.2025 по 31.07.2025 на суму боргу 1041012,00 грн, розмір 3% річних становить 9155,20 грн, а розмір інфляційних втрат - 19843,55 грн, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення 190505,20 грн пені та 72870,84 грн - 7% штрафу.

Нарахування пені позивач здійснив за період з 06.01.2025 по 07.07.2025.

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Приписами частини 1 статі 216 Господарського кодексу України (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом з ч.2 ст.217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до п. 7.3 договору за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Суд зазначає, що вказана умова договору стосується порушення відповідачем негрошового зобов`язання - а саме зобов`язання з поставки товару, оскільки базою нарахування штрафних санкцій є вартість непоставленого товару (або поставка якого прострочена).

Як зазначив суд вище, у відповідача з 16.04.2025 припинився обов`язок поставляти позивачу товар у зв`язку із зверненням позивача про повернення суми попередньої оплати.

Отже, позивач має право нараховувати пеню по 15.04.2025, а з 16.04.2025 зобов`язання з поставки припинилось і виникло зобов`язання з повернення попередньої оплати.

За перерахунком суду здійсненим за період 06.01.2025 (першої фіксації відмови у відпуску пального) до 15.04.2025, розмір пені становить 104101,20 грн, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Розрахунок штрафу 7% у розмірі 72870,84 грн є обґрунтованим, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення 152806,50 грн 10% штрафу на підстав п. 5.12 договору.

У пункті 5.12 договору сторонами погоджено, що за безпідставну відмову від відвантаження товару по картках/талонах на АЗС частково або повністю, постачальник зобов`язаний сплатити замовнику талонів штраф у розмірі 10% від ціни договору.

Суд зазначає, що порушення, які вказані в пунктах 7.3 та 5.12 договору, є різними за своєю суттю і складом, а тому стягнення передбачених пунктами 7.3 та 5.12 договору штрафів застосовуються за різні дії (або бездіяльність) боржника, а одночасне їх застосування не є подвійною відповідальністю за одне й те саме порушення.

Отже, зважаючи, що відповідачем було відмовлено позивачу в відпуску пального на по талонам за відсутності обґрунтованих підстав (доказів зворотного відповідачем не надано), суд дійшов висновку про правомірність стягнення з відповідача 10% штрафу в сумі 152806,50 грн

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ВИСНОВКИ СУДУ

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАДЖОРІСТА", а саме в частині стягнення 1041012,00 грн основного боргу, 104101,20 грн пені, 72870,84 грн 7% штрафу, 19843,55 грн інфляційних втрат, 9155,20 грн 3% річних, 152 806,50 грн 10% штрафу. В іншій частині позовних вимог суд відмовляє.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до вимог ст.129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МАДЖОРІСТА" (02099, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 9, ідентифікаційний код 44876120) на користь Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (49619, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пр. Яворницького Дмитра, буд. 21А, ідентифікаційний код 43315,00 грн основного боргу, 104101,20 грн пені, 72870,84 грн 7% штрафу, 19843,55 грн інфляційних втрат, 9155,20 грн 3% річних, 152 806,50 грн 10% штрафу та 20996,84 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 22.12.2025.

Суддя С.О. Турчин