СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м. Харків Справа № 922/2204/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В.,

без виклику учасників справи,

розглянувши у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вх. №2091 Л/2),

на рішення Господарського суду Луганської області від 10.09.2025 (повне рішення 10.09.2025) у справі № 922/2204/25 (суддя Лісовицький Є.А.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Кривоносенка Олександра Васильовича, смт Катеринівка Луганська область

про стягнення 131040,00грн

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі АТ "Укрзалізниця") звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Кривоносенка Олександра Васильовича (далі ФОП Кривоносенко О.В.) про стягнення суми коштів набутих без достатньої правової підстави у розмірі 131040,00грн, які складаються із суми податку на доходи фізичних осіб (18%) - 120960,00грн та суми військового збору (1,5%) - 10080,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов укладеного між сторонами договору № П/НХ-23937/НЮ про закупівлю матеріально-технічних ресурсів від 24.11.2023 відповідачем було постановлено товар на загальну суму 672000,00грн, який був повністю оплачений позивачем з урахуванням податку на доходи фізичних осіб (18%) в сумі 120960,00грн та суми військового збору (1,5%) 10080,00грн. Однак, у подальшому контролюючий орган повідомив позивача про необхідність виконання ним функції податкового агента щодо відповідача та необхідність сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору із виплаченого (одержаного) доходу відповідача. Зазначений обов`язок виник у зв`язку з тим, що відповідно до норм податкового законодавства позивач вважається податковим агентом фізичної особи-підприємця, податковою адресою якої є тимчасово окупована територія, внаслідок утримання податку на доходи з фізичних осіб під час нарахування (виплати) таких доходів.

Враховуючи виконання позивачем функції податкового агента щодо відповідача, нарахування та сплату податку на доходи фізичних осіб та військового збору на суму виплаченого доходу у загальному розмірі 131040,00грн, позивач просить стягнути зазначену суму грошових коштів з відповідача на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, оскільки вважає, що такі грошові кошти були перераховані відповідачеві за відсутності відповідних правових підстав.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.06.2025 передано справу №922/2204/25 за територіальною підсудністю до Господарського суду Луганської області.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 14.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/2204/25, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 10.09.2025 у справі №922/2204/25 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи рішення у цій справі, господарський суд першої інстанції встановив, що місцем проживання відповідача є підконтрольна Україні територія, а також, що ФОП Кривоносенко О.В. самостійно здійснював сплату податків та обов`язкових платежів, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для виконання АТ "Укрзалізниця" функції податкового агента щодо відповідача та, як наслідок, нараховування і сплати податків на доходи фізичних осіб та військовий збір на суму виплаченого відповідачу доходу за договором № П/НХ-23937/НЮ від 24.11.2023.

Одночасно з цим суд не погодився з позицією позивача про те, що грошові кошти у розмірі 131040,00грн були безпідставно набуті відповідачем у складі загальної суми 672000,00грн. Судом встановлено, що ці кошти були сплачені позивачем та отримані відповідачем саме на виконання укладеного між сторонами договору № П/НХ-23937/НЮ від 24.11.2023, який був виконаний в повному обсязі та є чинним, в судовому порядку не визнаний недійсним. Оскільки сторони не вносили до договору будь-яких змін щодо порядку обчислення оплати за поставлений товар, суд дійшов висновку, що підстава за якої відповідачем набуті грошові кошти не відпала. У свою чергу, наявність договірних відносин між сторонами виключає можливість застосування положень ст. 1212 ЦК України.

Виходячи із встановлених обставин справи суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено безпідставного отримання та збереження відповідачем грошових коштів у розмірі 131040,00грн, які увійшли до складу суми 672000,00грн, виплаченої АТ "Укрзалізниця" на користь ФОП Кривоносенко О.В за договором №П/НХ-23937/НЮ від 24.11.2023, що свідчить про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду, позивач - АТ "Укрзалізниця" звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 10.09.2025 у справі №922/2204/25 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення суд першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, порушено норми матеріального та процесуального законодавства. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- адреса місцезнаходження відповідача згідно відомостей із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР), а отже і його податкова адреса, як на момент укладення договору, так і на момент розгляду цієї справи є населений пункт (смт Катеринівка) на території Луганської області, яка є окупованою рф починаючи з 07.05.2014;

- відповідач став на облік як внутрішньо переміщена особа за новою адресою у м. Харкові як фізична особа, проте не змінив адреси його місцезнаходження у ЄДР та, відповідно, не змінив податкову адресу і не став на облік у податкових органах України як фізична особа-підприємець; у свою чергу, реєстрація відповідача як ВПО не тягне за собою зміну його місцезнаходження та податкової адреси як фізичної особи-підприємця, постановку на облік у відповідному податковому органі;

- в силу положень пп. 38.9 п. 38 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України відповідач не мав включати до доходу фізичної особи-підприємця платника єдиного податку дохід, отриманий ним від позивача за договором №П/НХ-23937/НЮ від 24.11.2023 у сумі 672000,00грн, оскільки чинним законодавством визначено, що такий дохід не є доходом фізичної особи-підприємця платника єдиного податку;

- за умовами договору № П/НХ-23937/НЮ від 24.11.2023 сторони погодили, що ціна договору 672000,00грн містить у собі податки, збори та інші обов`язкові платежі, проте відповідач помилково вважає, що він має включати цю суму до доходу фізичної особи-підприємця платника єдиного податку та самостійно здійснити нарахування та сплатити податки та збори;

- на виконання положень пп. 38.9 п. 38 та п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України позивач правомірно утримав як податковий агент із доходу відповідача за договором № П/НХ-23937/НЮ від 24.11.2023 у розмірі 672000,00грн податок на доходи фізичних осіб за ставкою 18% у розмірі 120960,00грн та військовий збір за ставкою 1,5% у розмірі 10080,00грн, проте без достатньої правової підстави сплатив відповідачу повну суму у розмірі 672000,00грн, замість належної до сплати 540960,00грн;

- з урахуванням наведеного апелянт вважає відсутніми правові підстави для отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 131040,00грн, які увійшли до складу суми 672000,00грн, що перерахована позивачем, а отже грошові кошти у розмірі 131040,00грн безпідставно набуті і збережені відповідачем, а тому мають бути повернуті останнім на підставі ст. 1212 ЦК України.

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2025 для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду Луганської області від 10.09.2025 у справі №922/2204/25; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень; попереджено учасників процесу, що апеляційна скарга АТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду Луганської області від 10.09.2025 у справі №922/2204/25 буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.

29.10.2025 до Східного апеляційного господарського суду від ФОП Кривоносенка О.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги позивача, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Узагальнена позиція відповідача зводиться до наступного:

- на виконання договірних зобов`язань за укладеним між сторонами договором №П/НХ-23937/НЮ від 24.11.2023 позивачем було сплачено грошові кошти у розмірі 672000,00грн, до складу яких входять всі податки, збори та інші обов`язкові платежі; у свою чергу, наявність між сторонами договірних зобов`язань виключає можливість застосування ст. 1212 ЦК України (кондикції);

- грошові кошти у розмірі 131040,00грн, які набуті відповідачем на підставі договору не підлягають поверненню, оскільки позивач знав, що в нього відсутнє зобов`язання для сплати коштів, проте здійснив таку сплату; проте, самостійне прийняття позивачем рішення щодо сплати за відповідача єдиного податку та військового збору не може розглядатися як підстава, яка згодом відпала, для повернення грошових коштів як безпідставно набутих;

- довідкою про взяття на облік ВПО підтверджено місце проживання відповідача на підконтрольній Україні території, що, в свою чергу, підтверджує здійснення господарської діяльності лише на цій території, тому посилання позивача щодо не здійснення відповідачем реєстраційних дій щодо зміни адреси місцезнаходження у ЄДР є безпідставними та необґрунтованими.

Як свідчать матеріали справи, про розгляд справи у письмовому провадженні сторони повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронних листів у підсистемі "Електронний суд".

В ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 2 ст. 273 ГПК України.

Згідно ч. 13 ст. 8 та ч. 8 ст. 252 ГПК України, у разі здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами, досліджує докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, судове засідання не проводиться.

За положеннями ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що ціна позову у даній справі (131040,00грн) є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд апеляційної інстанції розглядає дану справу за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.

На час ухвалення цієї постанови клопотання будь-якого із учасників справи про розгляд справи в порядку загального позовного провадження до Східного апеляційного господарського суду не надходили.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Регіональною філією "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця" на сайті електронних публічних закупівель Prozorro 26.10.2023 було опубліковано оголошення про проведення відкритих торгів UA-2023-10-26-007769-a про закупівлю: ПЗ-23Т_632_ВО: Код ДК 021:2015: 34630000-2 Частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху (Запасні частини до тепловозів 2ТЕ116 (поводок буксовий)).

24.11.2023 за результатами проведеної закупівлі UA-2023-10-26-007769-a АТ "Укрзалізниця" (покупець) уклало з переможцем торгів - ФОП Кривоносенко О.В. (постачальник) договір № П/НХ-23937/НЮ (далі договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю товар, відповідно до специфікації № 1 (додаток 1), що є невід`ємною частиною цього договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей товар на умовах цього договору (п. 1.1. договору).

За умовами п. 1.2. договору найменування товару: Код ДК 021:2015:34630000-2 частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху (запасні частини до тепловозів 2ТЕ116 (поводок буксовий).

Пунктом 1.3. договору передбачено, що кількість, асортимент, марка, рік виготовлення та виробник товару визначаються у специфікації № 1 (додаток 1) до цього договору.

Згідно з п. 4.2. договору поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставу та є підтвердженням готовності покупця до прийняття товару.

Строк поставки товару - протягом 10 (десять) календарних днів з моменту надання письмової рознарядки покупцем. Місцем поставки товару: м. Харків. Право власності на товар переходить до покупця з дати поставки товару.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що покупець оплачує поставлений постачальником товар за ціною, вказаною у специфікації № 1 (додаток 1) до цього договору. Ціна товару включає вартість товару, тари (упаковки), а також інші витрати постачальника, пов`язані з виконанням цього договору.

Відповідно до п. 6.3. договору загальна ціна договору становить 672000,00грн без ПДВ. Ціна договору включає в себе обов`язкові платежі, у тому числі на користь третіх осіб, пов`язані з виконанням цього договору. Будь-яка додаткова вартість окремих витрат, пов`язаних з виконанням цього договору, не сплачується покупцем окремо та вважається врахованою у ціні цього товару.

Оплата за поставлений товар здійснюється у безготівковій формі, шляхом перерахування покупцем грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника (п. 7.1. договору).

За умовами п. 16.1. договір діє з дня його укладення та протягом дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 та продовжено Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного в Україні" та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, але не пізніше ніж до 31.12.2023, а в частині розрахунків до повного виконання.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання зазначеного договору відповідачем постановлено товар відповідно до товарно-транспортних накладних від 28.12.2023 № 25 та від 29.12.2023 № 26 зі складу пр-т Льва Ландау, 171, м.Харків на склад позивача за адресою: вул. Південнопроектна, 2-А, м. Харків.

Позивач повністю оплатив поставлений йому товар на загальну суму 672000,00грн, що підтверджується платіжними дорученнями №133956 від 29.02.2024 на суму 451200,00грн та № 195677 від 22.03.2024 на суму 220800,00грн.

Отже, договір повністю виконаний обома сторонами. Наведене також підтверджується Звітом про виконання договору про закупівлю UA-2023-10-26-007769-a, розміщеним на сайті електронних публічних закупівель Prozorro.

06.03.2025 Північне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків ДПС України листом № 787/6/35-00-04-06-14 від 06.03.2025 повідомило АТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця" про необхідність виконання функції податкового агента щодо ФОП Кривоносенка О.В., а саме про необхідність нарахувати та сплатити податок на доходи фізичних осіб та військовий збір із виплаченого доходу.

При цьому, у вказаному листі йдеться про обов`язок позивача як податкового агента фізичної особи - підприємця, податковою адресою якої тимчасово окупована територія, щодо утримання податку на доходи з фізичних осіб під час нарахування (виплати) таких доходів. У додатку до листа (таблиця № 1) надано відомості про фізичних осіб, які обліковуються в Реєстрі самозайнятих осіб із ознакою податковою адресою є тимчасово окуповані з 07.04.2014 території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, по ФОП Кривоносенку О.В., за якими станом на 22.04.2022 та 01.11.2023 податковою адресою відповідача є АДРЕСА_1 .

Враховуючи вказаний лист, позивачем було виконано функцію податкового агента щодо відповідача та нараховано і сплачено податок на доходи фізичних осіб та військовий збір на суму виплаченого доходу у загальному розмірі 131040,00грн, з яких: сума податку на доходи фізичних осіб (18%) 120960,00грн, сума військового збору (1,5%) 10080,00 грн.

На підтвердження сплати податку на доходи фізичних осіб (18%) в розмірі 120960,00грн позивач подав до позовної заяви копії платіжних інструкцій №209896 від 21.03.2025 на суму 81216,00грн та №209898 від 21.03.2025 на суму 39744,00грн. Сплата військового збору (1,5%) в розмірі 10080,00грн підтверджується копіями платіжних інструкцій від 21.03.2025 № 209099 на суму 3312,00грн та від 21.03.2025 № 209097 на суму 6768,00грн.

07.04.2025 позивач направив на адресу відповідача лист-вимогу від 31.03.2025 № ННФ-85/116 на суму 131040,00грн, в якій повідомив, що ним було виконано функції податкового агента щодо постачальника та нараховано і оплачено податок на доходи фізичних осіб та військовий збір на суму виплаченого доходу у загальному розмірі 131040,00грн, з яких сума податку на доходи фізичних осіб (18%) 120960,00грн та сума військового збору (1,5%) 10080,00грн.

У своєму листі позивач зауважив, що за умовами п. 15.1.2. договору щодо санкційних та інших запевнень визначено, що сторони не здійснюють господарську діяльність на тимчасово окупованій території України та їх місцезнаходженням не є тимчасово окупована територія України.

Проте, постачальник всупереч умов договору та вимог податкового законодавства не зареєстрував свою податкову адресу на іншій території України, крім окупованої частини, та не повідомив про це покупцю що, в свою чергу, призвело до збитків АТ "Укрзалізниця" у вигляді надлишково сплачених сум при нарахуванні податку на доходи фізичних осіб та військовий збір на суму договору у розмірі 131040,00грн.

Крім того, позивач зазначив, що відповідно до п. 9.7. договору сторона винна у порушенні умов цього договору відшкодовує іншій стороні пов`язані із цим реальні документально підтверджені збитки у повному обсязі.

З огляду на викладене, позивач просив відповідача перерахувати на його рахунок кошти в сумі 131040,00грн.

Проте, відповідь на вимогу не було отримано, грошові кошти не було повернуто.

Враховуючи наведене, позивач звернувся до господарського суду першої інстанції з позовом про стягнення з відповідача в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України суми коштів набутих відповідачем без достатньої правової підстави у розмірі 131040,00грн у складі суми 672000,00грн, сплаченої позивачем на підставі договору №П/НХ-23937/НЮ від 24.11.2023, з яких: сума податку на доходи фізичних осіб (18%) 120960,00грн, сума військового збору (1,5%) 10080,00 грн.

Як вже зазначалося, за результатами розгляду позовних вимог Господарським судом Луганської області 10.09.2025 ухвалено оскаржуване рішення у справі №922/2204/25, яким у задоволенні позову відмовлено.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правові та економічні засади закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає Закон України "Про публічні закупівлі".

Метою вказаного закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

У статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що договір про закупівлю - це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі").

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що у додатку 3 до Тендерної документації по процедурі відкриті торги (з особливостями) на закупівлю UA-2023-10-26-007769-a наведений Перелік документів, які вимагаються для підтвердження відповідності пропозиції учасника іншим вимогам замовника, згідно якого, зокрема, фізичні особи - підприємці, які зареєстровані на тимчасово окупованій території України, мають надати копію довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи, виданої уповноваженим на це органом.

На виконання цих вимог позивача в складі своєї тендерної пропозиції відповідачем було надано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно якого місцезнаходженням ФОП Кривоносенка О.В. є: АДРЕСА_2 , тобто тимчасово окупована територія України.

Матеріалами справи також підтверджується, що ФОП Кривоносенко О.В. надав позивачу довідку № від 02.02.2015 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, в якій зазначено, що фактичним місцем проживання/перебування Кривоносенка О.В. є: АДРЕСА_3 .

Позивач зазначає, що під час оцінки тендерної пропозиції відповідача були відсутні підстави, передбачені ст. 17 Закону України "Про публічні закупівлі", для відмови йому в участі в процедурі закупівлі.

У подальшому, за результатами проведеної закупівлі UA-2023-10-26-007769-a АТ "Українська залізниця" (покупець) уклало з ФОП Кривоносенко О.В. (постачальником) договір № П/НХ-23937/НЮ про закупівлю матеріально-технічних ресурсів від 24.11.2023.

Отже, з наявних у справі доказів вбачається, що позивачу ще до укладання договору № П/НХ-23937/НЮ від 24.11.2023 було достеменно відомо як про фактичне місце проживання ФОП Кривоносенка О.В., так і про те, що податкова адреса відповідача зареєстрована на тимчасово окупованій території України.

Разом з цим судом встановлено, що у розділі 19 "Місцезнаходження та банківські реквізити сторін" укладеного договору сторони зазначили юридичну та поштову адресу постачальника (ФОП Кривоносенка О.В.), а саме: 61060, Харківська область, місто Харків, пр-кт Льва Ландау, 171, оф. 709.

У пункті 1.1. договору сторони погодили, що постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю товар, відповідно до специфікації № 1 (додаток 1), що є невід`ємною частиною цього договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей товар на умовах цього договору.

Пунктом 15.1.2. договору сторони підтвердили, що вони не здійснюють господарську діяльність на тимчасово окупованій території України та їх місцезнаходженням не є тимчасово окупована територія України.

Із змісту доводів позивача слідує, що на виконання умов договору відповідачем (вантажовідправником) відповідно до товарно-транспортних накладних № 25 від 28.12.2023 та № 26 від 29.12.2023 постановлено товар зі складу за адресою: пр-т Льва Ландау, 171, м. Харків на склад позивача (вантажоодержувача), який знаходиться за адресою: вул. Південнопроектна, 2-А, м. Харків.

З наведеного вбачається, що поставка товару здійснювалась відповідачем виключно на підконтрольній частині території України, а саме у м. Харкові.

Матеріалами справи також підтверджується, що укладений договір був повністю виконаний та оплачений, що підтверджується обома сторонами у справі.

Скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми податкового законодавства щодо підстав виникнення обов`язку податкового агента, складових доходу фізичної особи-підприємця платника єдиного податку, здійснено помилкове тлумачення понять "податкова адреса" та "місце проживання", тощо.

Надаючи оцінки цим доводам апеляційної скарги, колегія суддів враховує правову позицію Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 03.10.2023 у справі № 420/2121/22 щодо застосування пп. 38.9 п. 38 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" та пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України, а саме, чи виникає у юридичних осіб обов`язок виступати податковими агентами фізичних осіб-підприємців, які хоча й мають зареєстровану податкову адресу на території, яка є тимчасово окупованою, але фактично проживають на підконтрольній частині території України.

Відповідно до норм п. 38 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення проведення операції Об`єднаних сил (ООС), для платників податків, які станом на 14.04.2014 мали місцезнаходження (місце проживання) на тимчасово окупованій території, що визнана такою відповідно до Постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", або в населених пунктах на лінії зіткнення, та/або платників податків, які мають об`єкти оподаткування місцевими податками, зборами на цих територіях, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті. Дія цього пункту не поширюється на територію України, визнану тимчасово окупованою відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

Підпунктом 38.9 п. 38 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України визначено, що під час нарахування (виплати) фізичним особам-підприємцям, місцезнаходженням або місцем проживання яких є тимчасово окупована територія (незалежно від системи оподаткування), доходу від здійснення ними підприємницької діяльності суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, зобов`язані утримати податок на доходи у джерела виплати. При цьому на таких осіб не поширюється дія п. 177.8 ст. 177 та пп. 2 п. 297.1 ст. 297 цього Кодексу.

Доходи від здійснення підприємницької діяльності, оподатковані відповідно до цього підпункту, не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичної особи - підприємця та/або доходу фізичної особи-підприємця платника єдиного податку.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи листа ГУ ДПС у Луганській області № 4612/6/12-32-19-02-09 від 16.05.2025 відповідач - Кривоносенко О.В. (податковий номер - НОМЕР_1 ) перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Луганській області як фізична особа - підприємець з 08.11.2012 за податковою адресою - АДРЕСА_2 ; по теперішній час та застосовує спрощену систему оподаткування, обліку та звітності (3 група 5% до доходу).

Відповідно до пп. 1.1. п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є: 1) особи, визначені п. 162.1 ст. 162 цього Кодексу; 2) фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої, другої та четвертої груп; 3) платники єдиного податку третьої групи, крім електронних резидентів (е-резидентів).

Військовий збір для платників збору, зазначених у пп. 2 та 3 цього підпункту, встановлюється з 1 січня 2025 року по 31 грудня року, у якому буде припинено або скасовано воєнний стан, введений Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX.

За приписами пп. 1.2. п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України об`єктом оподаткування збором є для платників, зазначених у пп. 3 пп. 1.1 цього пункту, - доходи, визначені ст. 292 цього Кодексу.

Підпунктом 1 п. 292.1. ст. 292 ПК України визначено, що доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті.

Відповідно до абз. 4 п. 292.3. ст. 292 ПК України до суми доходу платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи) за звітний період включається вартість реалізованих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг), за які отримана попередня оплата (аванс) у період сплати інших податків і зборів, визначених цим Кодексом.

Пункт 162.1 ст. 162 ПК України визначає, що платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи (пп. 162.1.1); податковий агент (пп. 162.1.3).

Відповідно до визначення термінів, наведених у ПК України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу (пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

За приписами пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.8 ст. 177 ПК України передбачено, що під час нарахування (виплати) фізичній особі-підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документа, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до пп. 14.1.195 та 14.1.222 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

Отже за загальним правилом фізична особа-підприємець є самостійним платником податку, який зобов`язаний самостійно нараховувати та сплачувати податки від здійснення ним підприємницької діяльності.

Водночас, згідно з пп. 38.9 п. 38 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України під час нарахування (виплати) фізичним особам-підприємцям, місцезнаходженням або місцем проживання яких є тимчасово окупована територія (незалежно від системи оподаткування), доходу від здійснення ними підприємницької діяльності суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, зобов`язані утримати податок на доходи у джерела виплати, при цьому на таких осіб не поширюється дія п. 177.8 ст. 177 ПК України.

З наведеної норми вбачається, що законодавець визначив спеціальну умову для її застосування - місцезнаходження або місце проживання фізичної особи - підприємця (незалежно від системи оподаткування) є тимчасово окупована територія.

При цьому визначення терміну "місце проживання" ПК України не містить. Відповідно, з урахуванням положень п. 5.3 ст. 5 ПК України для визначення змісту такого терміну застосовується положення Цивільного кодексу України.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Фізична особа може мати кілька місць проживання (ч. 6 ст. 29 ЦК України).

З урахуванням викладеного, під місцем проживання розуміється конкретний об`єкт житлової нерухомості, в якому фізична особа проживає постійно або тимчасово.

Визначення податкової адреси фізичної особи, надане у п. 45.1 ст. 45 ПК України передбачає, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

З урахуванням викладеного, місце проживання фізичної особи та податкова адреса платника податків не є тотожними термінами (поняттями). При цьому застосування законодавцем у пп. 38.9. п. 38 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України терміну "місце проживання" зумовлює з`ясування його змісту у розумінні положень ст. 29 ЦК України.

Саме такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03.10.2023 у справі №420/2121/22, який обґрунтовано врахований судом першої інстанції при розгляді цієї справи.

Колегія суддів зазначає, що умови та база оподаткування контрагента постачальника повинні визначатися саме на стадії укладення договору, а не після його повного виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, у пункті. 6.3. договору сторони погодили, що загальна ціна договору становить 672000,00грн без ПДВ. Ціна договору включає в себе обов`язкові платежі, у т.ч. на користь третіх осіб, пов`язані з виконанням цього договору. Будь-яка додаткова вартість окремих витрат, пов`язаних з виконанням цього договору, не сплачується покупцем окремо та вважається врахованою у ціні цього товару.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що на виконання вищенаведених вимог договору позивач перерахував на рахунок відповідача 672000,00грн, про що свідчать платіжні доручення №133956 від 29.02.2024 на суму 451200,00грн та №195677 від 22.03.2024 на суму 220800,00грн.

При цьому, судова колегія враховує, що договірна ціна за укладеним між сторонами договором поставки не містить будь-яких виключень щодо сплати податків. Укладений між сторонами договір також не визначає умов щодо сплати будь-яких сум податків, зборів або обов`язкових платежів, які виникли або можуть виникати у майбутньому у зв`язку із виконанням сторонами господарських операцій.

Договором поставки чітко передбачено перелік всіх документів, що підтверджують постачання та оплату товару, які не пов`язані жодним чином із фактом видачі/реєстрації та наявністю податкових накладних чи будь-яких інших документів податкового обліку та фінансової звітності.

За інформацією Головного управління ДПС у Луганській області, викладеною у листі №4612/6/12-32-19-02-09 від 16.05.2025, відповідно даних системи "Податковий блок" станом на 16.05.2025 за період з 2022 року по 2025 рік ФОП Кривоносенком О.В. сплачувались податки, збори та внески, зокрема єдиний податок з фізичних осіб, а також військовий збір, що підлягає сплаті фізичними особами - підприємцями, які перебувають на спрощеній системі оподаткування.

Крім того, контролюючим органом повідомлено, що податки, збори та платежі до державного та місцевих бюджетів сплачені Кривоносенком О.В. на реквізити рахунків, відкриті ГУ ДКС України у Луганській області.

Таким чином, з наведеного вбачається, що ФОП Кривоносенко О.В. дотримується вимог чинного законодавства і самостійно здійснює нарахування та сплату податку на доходи (єдиного податку) та військового збору, оскільки він є фізичною особою-підприємцем третьої групи за ставкою 5% та включив до свого загального оподатковуваного доходу суму коштів, оплати за договором № П/НХ-23937/НЮ від 24.11.2023 в сумі 672000,00грн, що підтверджується листом ГУ ДПС у Луганській області № 4612/6/12-32-19-02-09 від 16.05.2025.

Що стосується доводів апеляційної скарги позивача про покладення на нього контролюючим органом обов`язку виступати податковим агентом для ФОП Кривоносенко О.В., внаслідок чого позивачем було здійснення перерахування до бюджету єдиного податку і військового збору за договором, укладеним з відповідачем, місцем проживання якого є підконтрольна Україні територія, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV цього Кодексу (пп. 14.1.180. п. 14.1. ст. 14 ПК України).

Як встановлено судом з матеріалів справи, Північне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків ДПС України, як контролюючий орган, листом №787/6/35-00-04-06-14 від 06.03.2025 повідомило Регіональну філію "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця" про те, що згідно відомостями інформаційних баз даних органів ДПС протягом 2024 року (таблиця №1) відображено можливі порушення функцій податкового агента під час нарахування (виплати) доходів фізичним особам-підприємцям, місцезнаходженням або місцем проживання (податковою адресою) яких є тимчасово окупована територія України.

З огляду на викладене, контролюючий орган зазначив, що платнику Регіональній філії "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця" необхідно виконати функції податкового агента щодо фізичних осіб, зазначених у додатку (нарахувати та сплатити ПДФО та військовий збір), та надати уточнюючі податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску з відображенням доходу з ознакою "157".

При цьому, Північне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків ДПС України в своєму листі посилається на п. 38 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України

Водночас, дослідженими судом матеріалами справи підтверджується, що Кривоносенко О.В. має статус внутрішньо переміщеної особи та його фактичним місцем проживання є АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 02.02.2015.

Відповідно до абз. 1 ч.ч. 1, 2 ст. Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон №1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в ст. 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ст. 4 Закону №1706-VII).

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст. 1 цього Закону (ст. 5 Закону № 1706-VII).

Тобто, починаючи з 02.02.2015 фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_1 , як внутрішньо переміщеної особи є саме АДРЕСА_4 , а не тимчасово окупована територія України, яка є лише місцем реєстрації відповідача як ФОП.

Таким чином, судом встановлено, що протягом всього періоду господарських взаємовідносин позивача з відповідачем місцем фактичного проживання ФОП Кривоносенко О.В. було: АДРЕСА_4 , про що зазначено у вищевказаній довідці ВПО, яка у відповідності до ст. 5 Закону №1706-VII засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст. 1 цього Закону.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач фактично проживає чи здійснює господарську діяльність на тимчасово окупованій території України, матеріали справи не містять та позивачем в ході судового розгляду таких не надано.

При цьому колегія суддів враховує що ПК України не містить вимог, які б зобов`язували суб`єкта господарювання під час нарахування (виплати) доходу фізичній особі - підприємцю встановлювати місце її проживання за відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, або надавати перевагу даним з відповідного ЄДР для цілей дотримання вимог пп. 38.9 п. 38 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 19.03.2024 у справі № 160/23621/21).

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги, що фактичним місцем проживання та ведення господарської діяльності ФОП Кривоносенко О.В. є підконтрольна Україні територія та відповідач самостійно здійснював сплату податків та обов`язкових платежів, колегія суддів погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про відсутність у позивача правових підстав для виконання функції податкового агента щодо відповідача та, відповідно, нараховування і сплати податків на доходи фізичних осіб та військовий збір на суму виплаченого ФОП Кривоносенку О.В. доходу за договором №П/НХ-23937/НЮ від 24.11.2023, виходячи із приписів пп. 38.9 п. 38 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" та пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України.

Одночасно колегія суддів звертає увагу позивача, що він не позбавлений права звернутися до контролюючого органу з вимогою про повернення помилково сплачених коштів або оскаржити в адміністративному чи судовому порядку вимогу про необхідність виконання функцій податкового агента відповідача та сплати відповідних сум податків.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, визначені нормами гл. 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За приписами ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальне правило ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах: отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності отримання такого виконання.

Отже для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося.

Водночас майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб, з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони, в порядку виконання договірного зобов`язання, не вважається безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі (див. постанови Верховного Суду від 07.12.2021 у справі № 910/13182/20 та від 10.02.2022 у справі № 918/339/21).

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі, й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що укладений між позивачем та відповідачем договір № П/НХ-23937/НЮ від 24.11.2023 був виконаний сторонами в повному обсязі.

Оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли з договору № П/НХ-23937/НЮ від 24.11.2023, доказів розірвання чи визнання недійсним якого не надано, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ст. 1212 ЦК України.

Отже, враховуючи, що позивач не спростував договірного характеру спірних правовідносин та перерахування коштів відповідачу саме на виконання умов договору, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що спірну оплату на суму 131040,00грн не можна вважати такою, що здійснена без достатньої правової підстави (або ж за наявності підстави, яка згодом відпала). Тому положення ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин не підлягають застосуванню, про що також обґрунтовано зазначено місцевим господарським судом.

Доводи апеляційної скарги позивача наведених висновків суду не спростовують та фактично зводяться до переоцінки обставин, встановлених місцевим судом, яким надана належна правова оцінка.

Таким чином, доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга АТ "Укрзалізниця" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Луганської області від 10.09.2025 у справі №922/2204/25 слід залишити без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Луганської області від 10.09.2025 у справі №922/2204/25 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Луганської області від 10.09.2025 у справі №922/2204/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення; порядок і строки оскарження постанови передбачені ст.ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя В.В. Лакіза