ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"29" грудня 2025 р. Справа № 903/799/25

Головуючий суддя (суддя-доповідач у справі) Північно-західного апеляційного господарського суду Петухов М.Г., перевіривши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Рейс"

на рішення Господарського суду Волинської області від 08.10.2025

(ухвалене у м. Луцьку, повний текст складено 08.10.2025)

та на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 06.11.2025

(ухвалене у м. Луцьку, повний текст складено 06.11.2025)

у справі № 903/799/25 (суддя Слободян О.Г.)

за позовом фізичної особи-підприємця Григоренка Олександра Володимировича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Рейс"

про стягнення 251 727 грн 70 коп. збитків

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Волинської області рішенням від 08.10.2025 у справі № 903/799/25 позов задовольнив. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Рейс" на користь фізичної особи-підприємця Григоренка Олександра Володимировича 251 727 грн 70 коп. збитків, а також 3 020 грн 74 коп. витрат по сплаті судового збору.

Господарський суд Волинської області додатковим рішенням від 06.11.2025 у справі №903/799/25 заяву представника фізичної особи-підприємця Григоренка Олександра Володимировича про розподіл судових витрат та прийняття доказів для їх визначення у справі №903/799/25 задовольнив. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Рейс" на користь фізичної особи-підприємця Григоренка Олександра Володимировича 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Рейс" звернулося з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить:

- поновити строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Волинської області від 08.10.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 06.11.2025 у справі №903/799/25;

- поновити строк на подання доказів, що додаються до цієї апеляційної скарги у справі №903/799/25, у зв`язку з пропуском строку на подання доказів;

- скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 08.10.2025 у справі №903/799/25, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову;

- скасувати додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 06.11.2025 у справі №903/799/25, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви фізичної особи-підприємця Григоренка Олександра Володимировича про стягнення судових витрат;

- стягнути із фізичної особи-підприємця Григоренка Олександра Володимировича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Рейс" понесені судові витрати;

- розгляд справи №903/799/25 здійснити за участю та у присутності та з викликом особи, яка подає апеляційну скаргу - Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Рейс";

- залучити для участі у справі №903/799/25, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ТОВ "Октавіс Інжинірінг";

- витребувати докази у ФОП Григоренка О.В., ТОВ "Октавіс Інжинірінг", ТОВ "Тек-Транс Україна", ТОВ "Мірас Солюшнс" докази, перелік яких наведений в прохальній частині апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, апеляційний господарський суд вважає за необхідне залишити її без руху з огляду на таке.

Згідно із ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суд зауважує, що рішення Господарського суду Волинської області ухвалене 08.10.2025, а додаткове рішення Господарського суду Волинської області - 06.11.2025, та в ці дні складені їх повні тексти, а тому, з урахуванням норм ст.256 ГПК України та вихідними днями, останніми днями для подання апеляційної скарги на:

рішення Господарського суду Волинської області від 08.10.2025 у справі №903/799/25 було - 28.10.2025;

додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 06.11.2025 у справі №903/799/25 було - 26.11.2025;

Проте, як вбачається із відмітки системи Електронний суд, через котру була подана апеляційна скарга, остання була подана 19.12.2025, тобто із пропуском строку на апеляційне оскарження.

Мотивуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, відповідач посилається на те, що не був обізнаний про існування судової справи під час її розгляду судом першої інстанції, а дізнався лише після 25.11.2025 услід за блокуванням рахунків, в процесі примусового виконання рішень.

Зауважує, що не отримував ухвалу про відкриття провадження у цій справі, а із оскарженими судовими рішеннями представниця скаржника ознайомилися лише 02.12.2025.

Розглядаючи таке клопотання, суд апеляційної інстанції враховує таке.

Норми ГПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи "Белле проти Франції" (Bellet v. France), "Ільхан проти Туреччини" (Ilhan v. Turkey), "Пономарьов проти України", "Щокін проти України" та інші).

Доступність права на оскарження у зв`язку із пропуском встановленого строку неодноразово була предметом розгляду ЄСПЛ. Так, у своєму рішенні у справі "Скорик проти України" Суд зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право в апеляційних судах на основні гарантії, передбачені Конвенцією. Так, повинні враховуватися особливості провадження, що розглядається, відповідно до національного правопорядку, а також роль апеляційного суду в них. У справі "Зубак проти Хорватії" (Zubac v. Croatia) ЄСПЛ, розглядаючи загальні принципи стосовно доступу до судів вищої інстанції та обмеження ratione valoris (компетенція з огляду на цінність), зробив висновок, що стаття 6 Конвенції не зобов`язує Договірні держави створювати апеляційні чи касаційні суди, проте якщо такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6 Конвенції, наприклад, у тій частині, у якій вона гарантує учасникам судового процесу ефективне право на доступ до суду.

Таким чином Європейський суд з прав людини роз`яснив, що положення статті 6 Конвенції, включаючи право на доступ до суду, поширюються також на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, якщо таке право передбачено національним законодавством. Відповідно поновлення пропущеного строку на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного чи касаційного судів.

З аналізу практики Європейського суду з прав людини слідує, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, у випадках, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа "Мушта проти України"); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справи "Рябих проти Росії", "Устименко проти України"); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи "Безруков проти Росії", "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania)).

Таким чином, суд зважає на те, що підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання апеляційної скарги та підтверджені належними доказами.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на апеляційне оскарження, то реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків встановлених положеннями Господарського процесуального кодексу України. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Отже, для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Підставою поновлення строку заявник визначає, як неотримання повних текстів оскаржуваних рішень та не повідомлення про судовий розгляд справи.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Згідно із п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України передбачено, що якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє (ч. 7 ст. 242 ГПК України ).

За приписами ч. 1 ст. 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Як убачається із довідок про доставку електронних листів:

- ухвала Господарського суду Волинської області від 12.08.2025 у справі №903/799/25 була доставлене в електронний кабінет скаржника 12.08.2025 о 19:32 год., а тому вважається врученою 13.08.2025 (а. с. 36);

- рішення Господарського суду Волинської області від 08.10.2025 у справі №903/799/25 було доставлене в електронний кабінет скаржника 09.10.2025 о 11:50 год., а тому вважається врученим 09.10.2025 (а. с. 47);

- додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 06.11.2025 у справі №903/799/25 було доставлене в електронний кабінет скаржника 06.11.2025 о 21:10 год., а тому вважається врученим 07.11.2025.;

Наведеним спростовуються доводи скаржника про неотримання копій рішення Господарського суду Волинської області від 08.10.2025 у справі №903/799/25, додаткового рішення Господарського суду Волинської області від 06.11.2025 у справі №903/799/25, а також ухвали про відкриття провадження у справі.

Крім того, суд апеляційної інстанції встановив, що сторона позивача направляла в електронний кабінет відповідача, сформовані через систему Електронний суд, позовну заяву та заяву про ухвалення додаткового рішення (а. с. 29-30, 59).

Більше того, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що скаржник ще 13.10.2025 отримав електронний лист із повідомленням про те, що в справі № 903/799/25 надходження документа "Реєстраційна картка документи, що надійшов з кабінету ЕС".

Суд зауважує, що за матеріалами справи така картка відповідає заяві про ухвалення додаткового рішення (а. с. 49-53).

Таким чином, навіть у випадку неотримання процесуальних документів в електронний кабінет, як про це вказує скаржник, однак спростовано матеріалами справи, то починаючи ще з 13.10.2025 відповідач був обізнаний про існування цієї справи.

Тому доводи скаржника, наведенні у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження не є беззаперечним та абсолютним свідченням поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Тобто, скаржником не вказано непереборних та об`єктивних перешкод, труднощів, які не залежали від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання апеляційної скарги.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Однак, таких обставин скаржником не наведено.

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень ("що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності").

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пункті 41 рішення від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28.10.1998, Reports 1998 -VIII, с. 3255, § 45, Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21.12.2010)

Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (Diya 97 v. Ukraine, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010).

У справі "Устименко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція "поважних причин" не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п.п. 51 і 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановлені державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28.10.2004).

Фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 5/452/06).

За наведеного, апеляційний господарський суд зауважує, що скаржник пропустив строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Волинської області від 08.10.2025 та додаткового рішення Господарського суду Волинської області від 06.11.2025 у справі №903/799/25, а підстави для поновлення такого строку, наведені скаржником, є неповажними та спростовуються наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 3 ст. 260 ГПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 2 статті 260 ГПК України встановлено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржником не виконано вимоги ч.3 ст.260 ГПК України, що відповідно до вимог статті 260 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Відповідно до ч.2 ст.174 ГПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Також, суд бере до уваги, що клопотання про поновлення строку, в силу вимог ст. 258 ГПК України, є додатком до апеляційної скарги, а тому має бути надіслане іншому учаснику справи, а докази такого надіслання - подані суду.

Отже, скаржнику необхідно подати до суду апеляційної інстанції мотивоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, в якому вказати інші підстави для поновлення строку, та докази надсилання клопотання іншому учаснику справи, з яких буде вбачатися перелік надісланих документів.

Керуючись статтями 174, 234, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Визнати неповажними підстави, наведені Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Рейс" в обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Волинської області від 08.10.2025 та додаткового рішення Господарського суду Волинської області від 06.11.2025 у справі № 903/799/25.

2. Відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Рейс" про поновлення строку апеляційного оскарження на рішення Господарського суду Волинської області від 08.10.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 06.11.2025 у справі № 903/799/25.

3. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Рейс" на рішення Господарського суду Волинської області від 08.10.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 06.11.2025 у справі № 903/799/25 - залишити без руху.

4. Зобов`язати скаржника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Рейс" протягом 10-днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки та надати суду: мотивоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, вказавши інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження; докази надіслання копії клопотання іншому учаснику з яких буде вбачатися перелік надісланих документів.

5. Роз`яснити скаржнику, що невиконання вимог цієї ухвали тягне за собою наслідки передбачені ст.ст.260, 261 ГПК України.

6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя-доповідач Петухов М.Г.