15 грудня 2025 рокуСправа № 921/556/25
Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Чопка Ю.О.
розглянув подану представником позивача, адвокатом Молень Р.Б. заяву (вх.№8456 від 02.12.2025) про ухвалення додаткового рішення у справі
про визнання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 11.04.2018 року укладеною
За участю представників від:
Заявника (позивача) : не з`явився
Відповідача : Суп Мар`яна Богданівна, адвокат.
Відповідно до ст.222 ГПК України, судове засідання проводилося в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку.court.gov.ua.
Суть справи.
В провадженні Господарського суду Тернопільської області перебуває справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Любава-Агро" до Монастириської міської ради про визнання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 11.04.2018 року, укладеною.
Рішенням суду від 26.11.2025 позовні вимоги задоволено. Визнано укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 11.04.2018 року.

05.12.2025 складено (підписано) повний текст судового рішення .

02.12.2025 представник позивача, адвокат Молень Ростислав Богданович, через систему "Електронний суд" подав заяву (вх.№8456 від 01.12.2025) про ухвалення додаткового рішення, в якій просить суд вирішити питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення , а в разі, якщо суд вирішує лише питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. (ч.3 ст.244 ГПК України).

Згідно ч.4 ст.244 ГПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Ухвалою суду від 05.12.2025 подану представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Любава-Агро", заяву (вх.№8456 від 01.12.2025) призначено до розгляду в судовому засіданні 15.12.2025, запропоновано Монастириській міській раді надати письмові заперечення щодо заяви. Явка сторін обов`язковою не визнавалась.

05.12.2025 відповідач через систему «Електронний суд» подав клопотання про зменшення розміру судових витрат (вх.№8572).

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Любава-Агро" в судове засідання 15.12.2025 не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

Представниця Монастирисьої міської ради в судовому засіданні підтримала заяву про зменшення розміру судових витрат (вх..№8572 від 05.12.2025), надала додаткові пояснення.

Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Любава-Агро" (вх.№8456 від 02.12.2025) про ухвалення додаткового рішення у справі підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 131-2 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст.123 ГПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями ст. 221 ГПК України визначено, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до абз.2 ч.8 ст.129 ГПК України, докази у підтвердження розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються стороною до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, подані позивачем вчасно, їх поданню передувала відповідна заява позивача подана до закінчення судових дебатів.

Представником позивача у позовній заяві було заявлено про компенсацію витрат на правничу правову допомогу, вказавши орієнтовний розмір витрат 40 000 грн. Також зазначено, що повний та точний розрахунок понесених судових витрату зв`язку з вирішенням даного спору буде надано суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

На підтвердження судових витрат понесених позивачем у справі №921/556/25 адвокатом долучено наступні докази:

- копію договору про надання правничої (правової) допомоги №01/10 від 01.10.2024;

- копію Додатку №1 до Договору про надання правничої допомоги №01/10 від 01.10.2024;

- копію ордеру серії ВО №1087765 від 15.08.2025.

- копію акту про надання правничої допомоги за Договором №01-10 від 01.10.2024;

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Любава-Агро" представляв адвокат адвокатського об`єднання "Молень, Багранюк та партнери"- адвокат Молень Ростислав Богданович, який діяв на підставі договору про надання про надання правової допомоги № 01/10 від 01.11.2024 та ордеру №1087765 від 15.08.2025.

Відповідно до п. 1.1. Договору, клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання, в якоті правничої допомоги здійснювати представницькі провадження, захищати права і законні інтереси клієнта в обсязі та на умовах, встановлених цим договором та за домовленістю сторін.

Додатком № 1 до договору про надання правничої допомоги, сторони вищезазначеного договору погодили тарифи на обчислення вартості послуг.

01.12.2025 між позивачем та адвокатським об`єднанням підписано Акт про надання правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги №01/10 від 01.10.2024 на загальну суму 39 600, 00 грн, що включає : зустріч та усна консультація -800 грн. (1 год.) ; ознайомлення та вивчення документів наданих клієнтом - 2400 грн. (3год); вивчення законодавства, яке підлягає застосуванню, та судової практики 2400 (3 год.); складання позовної заяви 4800 (1 док.); складання письмових пояснень - 4800 грн. (1 док.); складання заперечення на заяву про закриття провадження - 4800 грн. (1 док.); представництво інтересів клієнта в суді 9600 грн. (3 зас.); гонорар успіху адвоката 10 000 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі-Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Разом із тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (ст. 126 ГПК України).

Підсумовуючи, можна виділити такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як : дійсніть, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансово стану її учасників.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Так, у поданому клопотанні (вх.№8572 від 05.12.2025 ) про зменшення розміру судових витрат та наданих поясненнях в судовому засіданні, Монастириська міська рада вважає витрати в розмірі 39600,00 грн. необґрунтованими, неспівмірними зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Вважає, що такий розмір витрат є непропорційним, значно завищеним з огляду на витрачений час та незначний обсяг виконаної адвокатом роботи, однотипність та стандартність справи .

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ст. 129 ГПК України.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормовано положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої цієї статті.

При цьому, при вирішенні питання про розподіл судових витрат на предмет відповідності зазначеним критеріям, суд має оцінювати поведінку/дії обох сторін.

Отже, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покласти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.02.2021 у справі № 920/39/20 та від 08.04.2021 у справі № 922/2321/20.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги наданих адвокатом Моленем Р.Б. судом враховується як пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення у контексті обсягу наданих юридичних послуг так і доцільність понесених витрат.

У справі №921/556/25 перелічені вище принципи в повній мірі не дотримані.

Суд погоджується із тим, що виходячи із конкретних обставин справи, адвокат вправі самостійно визначатися зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту. Але суд вважає неприпустимим штучне збільшення обсягу наданих адвокатом послуг.

У даному випадку суд, з урахуванням наведеного вище, приймає до уваги ті обставини, що справа № 921/556/25 не має публічного інтересу, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час; справа не є складною.

В детальному описі робіт, зазначеному в Акті (п.п. 2.Ознайомлення та вивчення документів, наданих клієнтом. 3.Вивчення законодавства, судової практики. 4.Складання позовної заяви) сумарно вартість 3-х робіт складає 8000,00 грн. в той час, на думку суду, вказані роботи є видом діяльності адвоката, обумовленою процесуальною поведінкою позивача та є однією складовою процесу підготовки позову, тому не можуть оцінюватись окремо в такому розмірі.

Складання письмових пояснень та заперечень на заяву про закриття провадження у справі (п.п. 5,6 Акту) не обґрунтовані кількістю витраченого адвокатом часу. Такі витрати сумарно визначені останнім в розмірі 9600,00 грн., що є неспівмірним із витратами на складання таких заяв по суті.

Щодо представництва адвокатом інтересів клієнта в суді (визначені вартістю 9600,00 грн.), суд вважає таку вартість значено завищеною з огляду на короткотривалість судових засідань у справі №921/556/25, сумарно усі засідання тривали 1 год. 42 хв. (згідно протоколів судового засідання).

Щодо "гонорару успіху" у розмірі 10000 грн., суд зазначає наступне.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 р. у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 р. у справі № 904/4507/18 зауважувала, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат.

"Гонорар успіху" є домовленістю клієнта і адвоката, а тому безумовно не підтверджує обсяг наданих послуг і виконаних робіт, як і не може свідчити про критерій реальності адвокатських витрат.

Надавши оцінку доказам та доводам позивача щодо розподілу «гонорару успіху» у розмірі 10 000,00 грн., суд дійшов висновку, що такі витрати не відповідають критерію розумності, оскільки не мають характеру необхідних, не містять обґрунтування обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені із досягненням успішного результату, у зв`язку з чим їх відшкодування з огляду на обставини даної справи матиме надмірний характер, тому у цій частині клопотання позивача не підлягає задоволенню.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Підсумовуючи вищезазначене, враховуючи практику Верховного Суду, слід зазначити, що адвокат має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова ВС від 30.01.2023 у справі №910/7032/17).

Суд бере до уваги вищезазначене та вважає, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 39 600,00 грн не є співмірним фактичній складності справи, яка не виходила за межі типових спорів щодо визнання додаткових угод укладеними. У справі було проведено кілька судових засідань, які не були тривалими чи процесуально складними, не вимагали значного обсягу доказів.

Оцінивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу підлягають до задоволення частково в розмірі 8600,00 грн. У задоволенні стягнення решти суми витрат представника позивача на професійну-правничу допомогу, суд відмовляє.

Керуючись ст. ст. 16, 74, 76-80, 123, 124, 126, 129, ст.ст. 244, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Заявлені вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Монастириської міської ради, Тернопільська область. Чортківський район, м.Монастириська, вул. Шевченка, буд. 19 (код 04058433) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Любава-Агро", Тернопільська область, Монастириський район, село Ковалівка, вул.Зарічна, буд. 400 (код 32147790) 8 600 (вісім тисяч шістсот) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення сторони вправі оскаржити його до Західного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення виготовлено 22 грудня 2025 року.

Суддя Ю.О. Чопко