ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2025 р. Справа №907/279/25

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Бабій М.М.

явка учасників справи:

від позивача: Докторевич Р.А.;

від відповідача: Склярова Т.А.,

розглянув апеляційну скаргу комунальної установи "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради №01.3-03/620 від 10.06.2025,

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.05.2025, суддя Пригуза П.Д., м. Ужгород, повний текст рішення складено 22.05.2025

у справі № 907/279/25

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-інвестиційна група", м. Київ,

до відповідача комунальної установи "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради, м. Ужгород,

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог позивача

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергетично-інвестиційна група" звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою до комунальної установи "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради з позовними вимогами про стягнення заборгованості у розмірі 1 164 123,24 грн. (основний борг) та штрафних санкцій у розмірі 39 490,60 грн., що включає інфляційні втрати у розмірі 31 610,41 грн. та 3 відсотки річних у розмірі 7 880,19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами за результатами публічної закупівлі в системі «Prozorro» був укладений договір про постачання електричної енергії №13 від 22.01.2024. Позивач поставив відповідачу електричну енергію в обсязі 71 010 кВт·год за листопад 2024 року та 72 677 кВт·год за грудень 2024 року, що підтверджується реєстрами комерційного обліку та листом ПрАТ «Закарпаттяобленерго» від 19.02.2025.

Незважаючи на фактичне споживання електроенергії та отримання рахунків і актів приймання-передачі, відповідач не здійснив оплату вартості поставленого товару, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 1 164 123,34 грн. Відповідач також ухиляється від підписання актів та коригувальних документів.

У зв`язку з порушенням грошового зобов`язання позивач додатково просить стягнути інфляційні втрати у розмірі 31 610,41 грн та 3% річних у сумі 7 880,19 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 22.05.2025 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з комунальної установи "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-інвестиційна група" заборгованість за договором №13 про постачання електричної енергії споживачу від 22.01.2024 у розмірі 1 164 123,34 грн. Судові витрати покладено на відповідача. Стягнуто з комунальної установи "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-інвестиційна група" сплачений судовий збір у розмірі 18 054,21 гривень.

Рішення суду обґрунтоване тим, що між сторонами існує чинний договір постачання електричної енергії №13 від 22.01.2024, укладений у межах публічної закупівлі. Суд установив, що позивач фактично поставив відповідачу електричну енергію за листопад і грудень 2024 року в обсягах, підтверджених реєстрами комерційного обліку та листом ПрАТ «Закарпаттяобленерго». Надані позивачем акти приймання-передачі, рахунки та реєстри суд визнав належними доказами, а відповідач не надав доказів протилежного та не звертався з вимогами щодо перевірки чи коригування обсягів споживання. Акт звірки підтвердив наявність заборгованості у сумі 1 164 123,34 грн, тому вимоги про стягнення основного боргу є обґрунтованими.

У частині стягнення інфляційних втрат і 3% річних суд зазначив, що позивач неправильно визначив період прострочення. Відповідач отримав рахунки та акти 03.03.2025, а передбачений договором строк оплати становить 10 календарних днів, тож прострочення могло настати лише після 14.03.2025. Нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних за періоди, які передують виникненню прострочення, є необґрунтованим, у зв`язку з чим ці вимоги не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги позивача та заперечення відповідача

13.06.2025 до Західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга комунальної установи "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради №01.3-03/620 від 10.06.2025 на рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.05.2025 в справі №907/279/25.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.05.2025 у справі № 907/279/25 ухвалене за неповного та неправильного встановлення обставин, що мають значення для справи, а також унаслідок неправильної оцінки доказів.

Скаржник вказує, що суд першої інстанції безпідставно прийняв та поклав в основу рішення недопустимі докази, зокрема паперові копії електронних доказів (Реєстри за листопад та грудень 2024 року), які не були посвідчені в порядку, визначеному законом, та не містили обов`язкових підписів обох сторін, що унеможливлює їх використання як доказів відповідно до вимог статей 73, 96 ГПК України та правових висновків Верховного Суду. Крім того, встановлені невідповідності між датами створення документів і часом накладення електронного підпису свідчать про недостовірність доданих протоколів створення і перевірки електронного підпису.

Апелянт доводить, що судом неправомірно прийнято до розгляду Додаткову угоду № 3, яку позивач подав поза межами строку, встановленого статтею 80 ГПК України, без клопотання про поновлення процесуального строку та без підтвердження об`єктивних причин несвоєчасного подання доказу. Незважаючи на імперативну заборону приймати докази, які подані поза межами встановлених на їх подання строків, суд узяв цю угоду до уваги, хоча вона існувала задовго до подання позову й мала бути подана разом із ним.

Скаржник також зазначає, що суд безпідставно відхилив клопотання відповідача про залишення без розгляду доказів та відповіді на відзив, поданих позивачем із порушенням строків. Суд помилково застосував положення статті 252 ГПК України, хоча процесуальні дії, щодо яких допускається тридцятиденний строк, не охоплюють подання відповіді на відзив, для якого судом був установлений окремий і конкретний строк, що сплив 08.04.2025.

Окрім порушень процесуального закону, апелянт посилається на те, що суд не виконав обов`язку щодо всебічного й повного з`ясування обставин справи та не перевірив правильність розрахунку заявленої заборгованості. Аргументовані зауваження відповідача щодо численних арифметичних помилок у визначенні обсягів споживання електроенергії за кожною точкою обліку суд належним чином не дослідив, не надав правової оцінки наведеним даним і не здійснив власного перерахунку, що суперечить вимогам статей 79, 86 ГПК України та практиці Верховного Суду щодо обов`язку суду перевіряти розрахунок позовних вимог.

У сукупності наведені порушення свідчать про ухвалення рішення на підставі неналежних та недопустимих доказів, без дотримання вимог щодо оцінки доказів та встановлення фактичних обставин, що є підставою для його скасування.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу б/н від 03.07.2025 (вх. № ЗАГС 01-04/5240/25 від 04.07.2025) в якому заперечив доводи апелянта, просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач подав відповідь на відзив б/н від 09.07.2025 в якому заперечив доводи позивача викладені у відзиві та підтримав свою позицію викладену в апеляційній скарзі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 13.06.2025 справу №907/279/25 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів Бонк Т.Б., Якімець Г.Г..

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 18.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою комунальної установи "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради №01.3-03/620 від 10.06.2025 на рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.05.2025 в справі №907/279/25.

Ухвалою від 10.07.2025 розгляд справи №907/279/25 призначено на 10.09.2025.

В судове засідання 10.09.2025 сторони не з`явились.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.09.2025 за клопотанням відповідача розгляд справи відкладено на 05.11.2025.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.11.2025 задоволено заяву представника комунальної установи "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради - Склярової Т.А. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису.

В судове засідання 05.11.2025 сторони не з`явились.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.11.2025 за клопотанням позивача розгляд справи відкладено на 03.12.2025.

У судове засіданні 03.12.2025 з`явились представники позивача та відповідача.

Відповідач підтримав вимоги апеляційної скарги, навів доводи аналогічні викладеним у ній, просив її задоволити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому наводив доводи аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу.

В стадії ухвалення рішення Західним апеляційним господарським судом проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції

22.01.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетично-інвестиційна група" (Постачальник) та комунальною установою "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради (Споживач) укладений договір про постачання електричної енергії споживачу №13 (далі - договір).

Пунктом 2.1. договору передбачено, що постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період з 22 січня 2024 року по 31 грудня 2024 становить 1 400 000 кВт*год (п. 2.2. договору).

Обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії (п. 2.3. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору, строк (термін) поставки товару - з 22 січня 2024 року до 31 грудня 2024 року включно.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що ціна електричної енергії за цим договором визначена з урахуванням суми очікуваної вартості обсягів постачання електричної енергії протягом періоду, вказаного у п. 2.2. цього договору та становить - 9 673 322.40 грн. з ПДВ.

Ціна за 1 кВт*год електричної енергії складає 6,909516 грн. з ПДВ.

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 5.2. договору).

Споживач здійснює оплату за цим договором на поточний рахунок постачальника. Оплата вважається здійсненою після зарахування коштів на поточний рахунок постачальника (п. 5.3. договору).

Пунктом 5.4. договору передбачено, що розрахунки за поставлений товар здійснюється щомісячно на підставі рахунку та акта прийняття - передавання товару, складених відповідно до показників приладів комерційного обліку споживача, які постачальник підписує у 2 примірниках та надсилає споживачу поштою до 10 - го числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим.

Споживач протягом 5 календарних днів з дати отримання рахунку та акта прийняття - передавання товару розглядає їх, підписує та направляє постачальнику один підписаний примірник такого акта (П. 5.5. договору).

Надіслані постачальником рахунок та акт, підлягають оплаті споживачем протягом 10 календарних днів з дати отримання (п. 5.6. договору).

Відповідно до п. 5.7. договору, обсяг споживання товару по об`єкту споживання споживача визначається на підставі даних комерційного обліку.

Пунктом 6.2.1. договору передбачено, що споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору.

Розділом 9 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність передбачену договором та чинним законодавством.

Такий договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2024 року, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Судами встановлено, що договір підписаний уповноваженими представниками сторін.

Додатком №1 до договору долучено заяву - приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу.

Судами встановлено, що в матеріалах справи містяться такі документи, як рахунок на оплату №1474 від 19.12.2024 та акт приймання - передачі електроенергії №1337 від 19.12.2024 на суму 632 839,70 грн. і рахунок на оплату №1598 від 22.01.2025 та акт приймання - передачі електроенергії №1471 від 22.01.2025 на суму 588 814,52 грн. (скориговані дані за грудень 2024 року). Надалі, коригуванням до акту приймання - передачі електроенергії №1337 від 22.01.2025 підтверджується здійснення коригувань до обсягів постачання.

Також матеріали справи містять рахунок на оплату №1358 від 30.11.2024 та акт приймання - передачі електроенергії №1217 від 30.11.2024 на суму 575 308,82 грн.

Актом звірки підтверджується сума заборгованості відповідача перед позивачем, яка складає - 1 164 123,34 грн.

Як встановлено судами, такі акти не підписані зі сторони відповідача.

19.02.2025 ПАТ "Закарпаттяобленерго" направляло позивачу лист №154-25/3363, в якому вказувало, що період постачання електричної енергії ТОВ "Енергетично-інвестиційна група" споживачу комунальній установі "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради, код ЄДРПОУ - 33165909, м. Ужгород. вул. Гойди Юрія, 8, у розрахунковому періоді листопада 2024 року тривав з 01.11.2024 по 30.11.2024 року, а в розрахунковому періоді грудня 2024 року - з 01.12.2024 по 31.12.2024 року. Починаючи з 01.01.2025 постачання електричної енергії вищевказаному споживачу позивачем не здійснюється.

ПАТ "Закарпаттяобленерго" підтверджує, що за розрахунковий період листопада 2024 року обсяг розподіленої електричної енергії відповідачеві склав 71 010 кВт.год. Даний вказаний обсяг спожитої електричної енергії був відображений у відповідному реєстрі №98-1124 оператора системи розподілу ПрАТ "Закарпаттяобленерго" щодо фактичних (звітних) обсягів купівлі електричної енергії постачальником з розподілом за споживачами у тому числі з розбивкою по площадках вимірювання групи "А" та групи "Б" за листопад 2024 року.

У свою чергу, за розрахунковий період грудня 2024 року, а саме за період з 01.12.2024 по 31.12.2024 - обсяг розподіленої електричної енергії на об`єкти споживача склав 72 677 кВт. год. Вказаний обсяг спожитої електроенергії відображений у відповідному реєстрі за №98-1224 оператора системи розподілу ПрАТ "Закарпаттяобленерго" обсягів купівлі електричної енергії постачальником з розподілом за споживами у тому числі з розбивкою по площадках вимірювання групи "А" та групи "Б" за грудень 2024 року.

ПАТ "Закарпаттяобленерго" також у своєму листі повідомило, що заборгованість за послуги з розподілу електричної енергії по споживачу(відповідачу) за вищевказані розрахункові періоди на час надання даної інформації перед товариством відсутня.

Отже відповідач погодився з таким об`ємом розподілу електричної енергії, її спожив на підставі договору з постачання електричної енергії укладеного між позивачем та відповідачем.

Матеріали справи містять вище означені реєстри (том 1 а. с. 39 - 43).

Надалі, позивач направляв відповідачу лист - вимогу щодо підписання акта приймання - передачі №110/02 від 24.02.2025. Така вимога отримана відповідачем 03.03.2025, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Додатково позивачем направлялась відповідачу і листи - вимоги щодо сплати заборгованості №01/01 від 03.01.2024; від 22.01.2024; від 03.02.2025; від 21.02.2025.

Судами також встановлено, що відповідач направляв позивачу лист №03-04/1715 від 21.11.2024, в якому просив врегулювати договірні та фінансові відносини з постачальником шляхом встановлення ціни за електроенергію в межах договору №13 відповідно до середньозважених цін які діяли протягом січня - жовтня 2024 року. Додатком до такого листа направлялись додаткова угода до договору №13 та перерахунок сум які мають бути сплачені в межах договору №13 (проєкти).

25.06.2024 між сторонами спору укладено додаткову угоду №3 до основного договору, якою сторони вирішили внести зміни до абз. 2 п.5.1. до договору та викласти його в наступній редакції - Ціна за 1 кВт*год електричної енергії складає 8,1018 грн. з ПДВ.

Норми права та висновки, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.05.2025 у цій справі оскаржується відповідачем в частині задоволених позовних вимог.

Предметом позовних вимог є стягнення з відповідача заборгованості за договором постачання електричної енергії №13 від 22.01.2024 за фактично спожиту електричну енергію в період за листопадгрудень 2024 року у сумі 1 164 123,34 грн, а також стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України (надалі також - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статей 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначені Законом України «Про ринок електричної енергії».

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» (тут і надалі в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема, кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу; правилами роздрібного ринку; іншими нормативно-правовими актами. Кодекс систем розподілу та правила роздрібного ринку затверджуються Регулятором (Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг).

Згідно з частиною п`ятою статті 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» правила роздрібного ринку передбачають, зокрема, загальні умови постачання електричної енергії споживачам, систему договірних відносин між учасниками роздрібного ринку, права та обов`язки учасників ринку, процедуру заміни споживачем постачальника електричної енергії, умови та порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії споживачу, процедуру розгляду скарг споживачів, особливості постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги, постачальником «останньої надії».

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач має право, зокрема: купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, за умови укладення ним договору про врегулювання небалансів та договору про надання послуг з передачі електричної енергії з оператором системи передачі, а у разі приєднання до системи розподілу - договору про надання послуг з розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу; або купувати електричну енергію на роздрібному ринку у електропостачальників або у виробників, що здійснюють виробництво електричної енергії на об`єктах розподіленої генерації, за правилами роздрібного ринку.

За приписами статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, і договори про постачання електричної енергії споживачу (п. 14 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами (ч. 2 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

Згідно з абз. 14 п. 1.1.2. гл. 1.1. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі Правила) договором про постачання електричної енергії споживачу є домовленість двох сторін (електропостачальник і споживач), що є документом певної форми, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником за вільними цінами.

Відповідно до п.п. 3.1.1., 3.1.5. Правил постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником «останньої надії».

Електропостачальник розміщує у відкритому доступі форму відповідного договору, який пропонується споживачам для укладення. До договору про постачання електричної енергії споживачу або договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відповідний електропостачальник має розробити з урахуванням вимог законодавства публічні комерційні пропозиції та розмістити їх на власному офіційному вебсайті, про що повідомити Регулятора (п. 3.1.5. Правил).

Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним об`єктом у певний період часу одним електропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції (п. 3.1.8. Правил).

Приписами п. 2 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» визначено, що укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 5 ст. 633 Цивільного кодексу України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як убачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 22.01.2024 між сторонами укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №13 (далі Договір). Відповідно до пункту 2.1 Договору постачальник зобов`язувався продавати електричну енергію споживачу для забезпечення потреб його електроустановок, а споживач здійснювати оплату вартості спожитої електричної енергії та інші платежі згідно з умовами Договору.

Згідно з пунктом 2.2 Договору, очікуваний обсяг постачання електричної енергії за період з 22.01.2024 по 31.12.2024 становить 1 400 000 кВт·год. Пунктом 3.1 визначено строк поставки товару з 22.01.2024 до 31.12.2024 включно.

Пунктом 5.1 Договору встановлено вартість електричної енергії в сумі 9 673 322,40 грн. з ПДВ, при цьому ціна 1 кВт·год визначена у розмірі 6,909516 грн з ПДВ. Відповідно до пункту 5.2 розрахунковим періодом є календарний місяць.

Пунктами 5.4 5.6 Договору узгоджено порядок здійснення розрахунків: постачальник надсилає рахунок та акт приймання-передачі товару до 10 числа місяця, що настає за розрахунковим, споживач протягом 5 днів їх підписує та повертає один примірник постачальнику, а оплата здійснюється впродовж 10 днів з моменту отримання документів споживачем. Згідно з пунктом 5.7 обсяг споживання визначається за даними комерційного обліку.

Пунктом 6.2.1. договору передбачено, що споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору.

Відповідач не заперечує факт перебування у договірних відносинах із позивачем, однак посилається на недостовірність визначених позивачем обсягів постачання. Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що наявними в матеріалах справи належними доказами підтверджується фактичне постачання електричної енергії саме на суму 1 164 123,34 грн, у зв`язку з чим заперечення відповідача щодо невідповідності обсягів споживання обґрунтовано відхилено. Окрім того, розподіл електричної енергії здійснювався іншим учасником ринку, де відповідачу розподілена електрична енергія в обсягах відповідно до договору постачання електричної енергії. Доказів протилежного відповідачем не надано.

З приводу вищевказаного апеляційний суд зазначає, що в підтвердження обсягу споживання електричної енергії в матеріалах справи містяться:

- реєстр № 98-1124/кор2 за листопад 2024 року, наданий оператором системи розподілу ПрАТ «Закарпаттяобленерго», де завантажено дані комерційного обліку Споживача комунальної установи "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради, Постачальнику товариству з обмеженою відповідальністю «Енергетично-Інвестиційна Група» в кількості 71 010 кВт*год;

-реєстр № 98-1224/кор за грудень 2024 року, наданий оператором системи розподілу ПрАТ «Закарпаттяобленерго», де завантажено дані комерційного обліку Споживача комунальної установи "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради, Постачальнику товариству з обмеженою відповідальністю «Енергетично-Інвестиційна Група» в кількості 72 677 кВт*год.

З листа ПАТ «Закарпаттяобленерго» від 19.02.2025 №154-25/3363 убачається, що постачання електричної енергії ТОВ «Енергетично-інвестиційна група» відповідачу здійснювалося у листопаді 2024 року в період з 01.11.2024 по 30.11.2024, у грудні 2024 року з 01.12.2024 по 31.12.2024, та з 01.01.2025 не здійснюється.

Вказаним листом підтверджено, що за листопад 2024 року обсяг розподіленої електричної енергії становив 71 010 кВт·год, що відображено у реєстрі оператора системи розподілу №98-1124. За грудень 2024 року обсяг розподіленої електроенергії становив 72 677 кВт·год, що підтверджується реєстром №98-1224. ПАТ "Закарпаттяобленерго" також у своєму листі повідомило, що заборгованість за послуги з розподілу електричної енергії по споживачу за вищевказані розрахункові періоди на час надання даної інформації перед товариством відсутня.

Судами встановлено, що в матеріалах справи міститься рахунок на оплату №1474 від 19.12.2024 та акт приймання - передачі електроенергії №1337 від 19.12.2024 на суму 632 839,70 грн. і рахунок на оплату №1598 від 22.01.2025 та акт приймання - передачі електроенергії №1471 від 22.01.2025 на суму 588 814,52 грн. (скориговані дані за грудень 2024 року). Надалі, коригуванням до акту приймання - передачі електроенергії №1337 від 22.01.2025 підтверджується здійснення коригувань до обсягів постачання.

Також матеріали справи містять рахунок на оплату №1358 від 30.11.2024 та акт приймання - передачі електроенергії №1217 від 30.11.2024 на суму 575 308,82 грн.

Актом звірки підтверджується сума заборгованості відповідача перед позивачем складає - 1 164 123.34 грн. В сукупності ці докази є підтвердження виконання умов договору щодо постачання позивачем замовленого об`єму електричної енергії відповідачеві.

Не підписання відповідачем цих документів, що ним отримані 03.03.2025, листа- вимоги для підписання акта приймання - передачі №110/02 від 24.02.2025 не спростовує факту постачання позивачем електричної енергії відповідачем. Факт отримання вимоги підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивача щодо здійснення перерахунку та звірки щодо обсягів постачання.

Також, як встановлено судом, відповідач здійснив оплату за розподіл електричної енергії, що підтверджується вищезазначеним листом ПАТ "Закарпаттяобленерго".

Посилання апелянта на недопустимість поданих позивачем документів є безпідставними. Реєстри обсягів споживання електричної енергії були подані у формі електронних документів, підписаних кваліфікованими електронними підписами відповідальних посадових осіб оператора системи розподілу, що відповідає вимогам статей 5, 6, 7 та 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», якими визначається поняття електронного документу, електронного підпису, визначення оригіналу електронного документа та його правовий статус. Юридична сила таких документів не може бути поставлена під сумнів виключно з підстав їх електронної форми чи різниці між датами створення та датами накладення електронного підпису. Нормативні акти, що регулюють діяльність оператора системи розподілу та порядок ведення комерційного обліку електричної енергії, допускають формування уточнених реєстрів і застосування різних дат у структурі електронного документа, що жодним чином не впливає на його достовірність.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірного прийняття судом першої інстанції додаткових доказів, зокрема Додаткової угоди № 3, є безпідставними. Подання доказів позивачем після подання позовної заяви було обумовлене необхідністю спростувати твердження відповідача, висловлені ним у відзиві, запереченні на відповідь на відзив, додаткових поясненнях та клопотаннях, тобто ті обставини, які позивач об`єктивно не міг передбачити заздалегідь. Відповідач посилався на обставини, яких фактично не існувало, в тому числі щодо відсутності повноважень у особи, яка представляла інтереси відповідача, а також щодо неправильного застосування ціни та включення певних точок комерційного обліку до розрахунку. Саме це зумовило необхідність подання позивачем Додаткової угоди № 2 (якою були внесені зміни до Договору №13 та включено нові точки комерційного обліку: 62Z451; 62Z016) та Додаткової угоди №3 (якою було змінено ціну), якими були підтверджені відповідні обставини та спростована позиція відповідача.

Відповідно до статей 73, 74, 86 ГПК України суд оцінює докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному дослідженні наявних матеріалів, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається. Суд прийняв подані позивачем докази саме з огляду на їх значення для правильного вирішення спору та для забезпечення принципів змагальності й рівності сторін.

Твердження апелянта про порушення статті 80 ГПК України є безпідставним, оскільки норма не позбавляє суд можливості приймати докази, подані після позовної заяви, якщо вони подаються для підтвердження або спростування нових обставин, уведених до процесу іншою стороною. Саме такі обставини були створені позицією відповідача, що й зумовило подання додаткових доказів позивачем. Суд першої інстанції правомірно врахував, що такі докази були спрямовані на забезпечення повного та справедливого розгляду спору з дотриманням принципу змагальності сторін.

Також, безпідставними є доводи апелянта щодо пропущення позивачем строку на подання відповіді на відзив. Відповідь на відзив направлена до суду першої інстанції позивачем 08.04.2025, що підтверджується відомостями з картки руху документа.

Відповідно до ч.1, 6, ст. 116 ГПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію тільки в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку. Отже, визначальним є момент відправлення, а не доставки документів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не виконав обов`язку щодо всебічного та повного з`ясування обставин справи та не перевірив правильність розрахунку заявленої заборгованості, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Матеріали справи свідчать, що визначення обсягів спожитої електричної енергії здійснювалося відповідно до встановленої законодавством методики, передбаченої пунктом 5.2 Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 399 від 21.06.2013 та пунктом 2.2.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії. Згідно з цими нормативними актами, обсяги електричної енергії визначаються не шляхом простого віднімання показників лічильника за попередній і поточний періоди, як помилково стверджує апелянт, а з урахуванням коефіцієнтів трансформації ТС і ТН, а у разі розташування точки вимірювання не на межі балансової належності також поправки П, що враховує технологічні втрати на ділянці мережі. Саме ця методика передбачає застосування спеціальних формул обчислення.

Суд першої інстанції дослідив подані позивачем розрахунки, первинні показники обліку та документи, що визначають межі балансової та експлуатаційної належності, і обґрунтовано виходив із того, що обсяг спожитої електричної енергії був визначений Постачальником послуг комерційного обліку ПрАТ «Закарпаттяобленерго». Саме цей суб`єкт відповідно до чинного законодавства має спеціальні знання і повноваження здійснювати розрахунок обсягів електричної енергії із застосуванням зазначених формул, коефіцієнтів та поправок. Протилежних розрахунків з використанням спеціальних знань чи без них відповідач не надав.

Водночас сам відповідач не ставив під сумнів коректність цих обсягів при оплаті послуг з розподілу електричної енергії за відповідні періоди, що свідчить про фактичне погодження ним достовірності даних, на підставі яких здійснено розрахунок.

Апеляційний суд перевірив відповідність розрахунку вимогам Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 399 від 21.06.2013 і ПРРЕЕ, та встановив, що суд першої інстанції надав належну оцінку кожному доказу та дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності заборгованості.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 57 Закону України «Про ринок електричної енергії», п.п.1 п. 5.2.1. Правил, електропостачальники мають право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», п. п. 2 п. 5.5.5. Правил передбачено, що споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період, який, як правило, становить календарний місяць відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) (п. 4.19. Правил).

Приписами ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що в силу зобов`язання кредитор вправі вимагати виконання обов`язку від боржника у випадку невиконання останнім своїх зобов`язань у відносинах, що виникли між сторонами.

Договори, укладені між сторонами, як цивільно-правові правочини, є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов`язання за цими договорами мають виконуватися належним чином (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано задоволив позовну вимогу про стягнення суми основного боргу в розмірі 1 164 123,34 грн.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції. Рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, на підставі повного, всебічного і об`єктивного дослідження доказів, а аргументи апелянта не спростовують установлених обставин і не впливають на правильність висновків суду, у зв`язку з чим відсутні підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.05.2025 в справі №907/279/25 прийнято з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Апелянтом не спростовано висновки суду першої інстанції, які тягнуть за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення, оскільки не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

За змістом статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як письмові, речові та електронні докази.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили доводи, викладені в апеляційній скарзі, та спростували правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, посилання на норми матеріального права базуються на неправильному ним розумінні цих норм права.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Судові витрати.

У зв`язку з залишенням апеляційних скарг без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу комунальної установи "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради №01.3-03/620 від 10.06.2025 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.05.2025 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянтів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до касаційної інстанції визначені ст.ст. 287-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя Бойко С.М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.