номер провадження справи 3/159/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2025 Справа №908/2667/25

м. Запоріжжя, Запорізька область

Господарський суд Запорізької області у складі судді Педорича С.І.,

за участю секретаря судового засідання Данилейко К.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Запорізької міської ради (просп. Соборний, 206, м. Запоріжжя, 69105; ідентифікаційний код юридичної особи 04053915)

до відповідача-1 Фізичної особи Косінова Дмитра Вікторовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача-2 Фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 )

про стягнення коштів

за участю представників учасників справи:

від позивача: Мироненко Наталія Олексіївна (в залі суду) - самопредставництво юридичної особи, виписка з ЄДР, посвідчення №1962 від 21.07.2025;

від відповідача 1: Пухир Павло Володимирович (в режимі відеоконференції) - представник відповідача-1, адвокат, ордер серії АР №1264274 від 11.09.2025;свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №001605 від 29.03.2018;

від відповідача 2: не з`явився

РУХ СПРАВИ.

28.08.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Запорізької міської ради до відповідачів: 1) Фізичної особи-підприємця Косінова Дмитра Вікторовича; 2) ОСОБА_1 про стягнення з відповідача-1 заборгованості за договором оренди землі №00447 від 17.10.2014 за період з 03.04.2017 до 28.02.2022 та з 01.01.2023 до 05.03.2024, включно, в розмірі 245 031,74 грн; про стягнення з відповідача-2 заборгованості за договором оренди землі №00447 від 17.10.2014 за період з 03.04.2017 до 28.02.2022 та з 01.01.2023 до 05.03.2024, включно, в розмірі 245 031,74 грн. Судові витрати просить покласти на відповідачів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2025 справу №908/2667/25 передано на розгляд судді Педоричу С.І.

Ухвалою суду від 02.09.2025 відкрито провадження у справі №908/2667/25; присвоєно справі номер провадження 3/159/25; постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначено на 24.09.2025 10:30 год. Учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

12.09.2025 через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява від представника відповідача-1 Фізичної особи-підприємця Косінова Дмитра Вікторовича - Пухира Павла Володимировича, про участь у судовому засіданні у справі №908/2667/25 в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів у системі ЄСІТС.

Ухвалою суду від 15.09.2025 задоволено заяву представника відповідача-1 Фізичної особи-підприємця Косінова Дмитра Вікторовича - Пухира Павла Володимировича, про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням системи відеоконференцзв`язку.

24.09.2025 від представника відповідача-1 Фізичної особи-підприємця Косінова Дмитра Вікторовича через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позовну заяву.

24.09.2025 відкладено підготовче судове засідання на 14.10.2025 о14:00 год.

01.10.2025 від представника позивача через систему «Електронний суд» до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

14.10.2025 від представника позивача Запорізької міської ради через систему «Електронний суд» до суду надійшло клопотання про долучення доказів, а саме: договору оренди землі № 00447 від 17.10.2014 з додатками.

14.10.2025 від представника відповідача-1 Фізичної особи-підприємця Косінова Дмитра Вікторовича через систему «Електронний суд» до суду надійшли письмові пояснення із запереченнями на відповідь на відзив та клопотання про залишення позову без розгляду.

Ухвалою суду від 14.10.2025 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче засідання до 06.11.2025 об 11:30 год.

03.11.2025 від представника позивача Запорізької міської ради через систему «Електронний суд» до суду надійшло клопотання про долучення доказів, а саме:

- повний договір оренди землі №00447 від 17.10.2014 з додатками;

- повний договір купівлі-продажу нерухомого майна між Лозіною К.Ф. та Косіновим Д.В. і ОСОБА_1.

06.11.2025 від представника відповідача-1 Фізичної особи-підприємця Косінова Дмитра Вікторовича через систему «Електронний суд» до суду надійшли письмові пояснення із додатковими запереченнями на позов та на додатково наданні позивачем документи.

Ухвалою суду від 06.11.2025 відкладено підготовче засідання до 26.11.2025 об 11:00 год.

26.11.2025 до суду від представника відповідача надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: копії виписки про припинення ФОП Косінов Д.В.; копія платіжних квитанцій.

Ухвалою від 26.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 16.12.2025 об 11:00.

У судовому засіданні 16.12.2025 технічна фіксація здійснювалась за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку: vkz.court.gov.ua.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов повністю, просить позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву та поясненнях у справі.

Повноважний представник відповідача-2 в судове засідання не з`явився. Про причини неявки суду не повідомив. Про дату та час судового засідання відповідач був належним чином повідомлений.

Судом до матеріалів справи долучено відповідь з Єдиного демографічного реєстру №1720365 від 01.09.2025, з якого вбачається, що місцем реєстрації відповідача-2 є: АДРЕСА_2 (а.с. 47).

Копію ухвали суду від 26.11.2025 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті була направлена на поштову адресу відповідача-2 рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Поштове відправлення на адресу відповідача-2, в якому містилася ухвала суду, було повернуто за зворотною адресою з довідкою АТ «Укрпошта» форми 20 «за закінченням терміну зберігання2.

Про обізнаність відповідача-2 з наявністю судового процесу у справі №908/2667/25 свідчить його особиста присутність у підготовчому судовому засіданні 24.09.2025.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі №11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про розгляд справи за відсутності відповідача-2.

У судовому засіданні 16.12.2025 судом безпосередньо досліджені докази, які наявні в матеріалах справи.

У судовому засіданні 16.12.2025 суд визнав наявні документи достатніми для об`єктивного та всебічного розгляду спору, внаслідок чого після переходу до стадії ухвалення судового рішення, в судовому засіданні, в порядку статті 240 ГПК України, проголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини) та повідомлено, що повний текст рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін, встановив наступне.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

Позивач зазначив, що між Запорізькою міською радою та ФІЗИЧНОЮ ОСОБОЮ-ПІДПРИЄМЦЕМ Лозіною Катериною Федорівною (РНКОПП НОМЕР_3 ) був укладений договір оренди землі №00447 від 17.10.2014, відповідно до якого Запорізькою міською радою надано, а ФОП Лозіною Катериною Федорівною прийнято в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,2901 га з кадастровим номером :07:052:0062.

28.11.2016 право власності на нерухоме майно, яке розташовано на земельній ділянці з кадастровим номером :07:052:0062, перейшло до ФОП Косінова Дмитра Вікторовича та гр. ОСОБА_1 по 1/2 частці на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28.11.2016.

Відповідно п.2 Договору оренди землі власником земельної ділянки з кадастровим номером :07:052:0062 є територіальна громада міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради на праві комунальної власності.

Відповідачі не сплачували орендну плату за Договором оренди землі в повному обсязі, відповідно до нової нормативної грошової оцінки земельної ділянки з 2016 р., внаслідок чого у них утворилась заборгованість, зокрема, за період з 03.04.2017 по 28.02.2022 та з 01.01.2023 по 05.03.2024 в загальному розмірі 490 063,47 грн, в тому числі у відповідача-1 - в розмірі 245 031,74 грн, а у відповідача-2 - в розмірі 245 031,74 грн.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА-1.

Відповідач-1 надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позовних вимог, за наступних мотивів:

Позовна заява підписана неуповноваженою особою - представником позивача Кравець Леонідом Олександровичем, який на підтвердження своїх повноважень долучив до позову довіреність у порядку передоручення від 12.05.2025, видану іншим представником Харченко Регіною Владиславівною на представлення інтересів Запорізької міської ради.

Відповідачі не є стороною цього договору, вони його не підписували і не мають його примірника для ознайомлення (оскільки відповідачі не були та не є його стороною).

Об`єкт нерухомості придбавався відповідачем-1 у статусі звичайного громадянина України, а не ФОП.

Позовна заява подана Позивачем з порушенням трирічного строку позовної давності встановленого ст. 257 ЦК України.

Позивач ще з 15.12.2017 році був обізнаний про відчуження нерухомого майна на нового власника та про необхідність «переоформлення»/зміни договору оренди земельної ділянки :07:052:0062 на нового орендаря.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА-2.

Відповідач-2 відзив на позов не надав.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

ВІДПОВІДЬ НА ВІДЗИВ ПОЗИВАЧА (стислий виклад).

Позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що довіреність представнику, видана із дотриманням правил як електронний документ, не вимагає будь-якого нотаріального чи іншого засвідчення і є належним документом, що підтверджує повноваження представника у суді.

Позивачем не пропущений строк позовної давності.

Посилання відповідача-1 на нібито бездіяльність позивача є безпідставними, не стосуються предмета даного спору та спрямовані виключно на уникнення відповідальності.

Новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, при цьому на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

ПИСЬМОВІ ПОЯСНЕННЯ ПОЗИВАЧА-1 (стислий виклад).

Відповідач-1 надав 14.10.2025 та 06.11.2025 письмові пояснення, в яких зазначив, що попередній орендар земельної ділянки - ФОП Лозіна Катерини Федорівни, а також відповідач здійснювали платежі, які не враховані в позові на загальну суму 89 356,76 грн.

Позивачем було долучено акт приймання-передачі земельної ділянки між сторонами, але який не містить обов`язкових реквізитів - таких як дата передачі земельної ділянки та дата складання цього акту, не містить посилання відповідно до якого договору він був складений та інші.

Договір оренди земельної ділянки із відповідачами напряму так і не було укладено, як вважають відповідачі, з провини позивача.

Договір оренди №00447 від 17.10.2014 на дату розгляду справи судом закінчив свою дію і не є чинним.

Вважає позовні вимоги необґрунтовані та безпідставні, розрахунок позовних вимог помилковий (не враховані всі оплати та невірно розрахована сума заборгованості), спосіб захисту порушеного права обраний позивачем невірно, справа повинна розглядатися за підсудності виключено в загальних судах за цивільно правовим законодавством України.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди землі №00447 від 17.10.2014 за період з 03.04.2017 по 28.02.2022 та з 01.01.2023 по 05.03.2024 в загальному розмірі 490 063,47 грн, в тому числі з відповідача -1 у розмірі 245 031,74 грн та з відповідача-2 у розмірі 245 031,74 грн.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити, які саме правовідносини склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами (в які строки і якому розмірі орендна плата мала бути сплачена), чи мало місце порушення будь-яких зобов`язань (чи були орендні платежі сплачені відповідачем у повному обсязі), які саме зобов`язання порушені боржником, яке право чи інтерес кредитора порушено, які наслідки порушення зобов`язань боржником.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Між Запорізькою міською радою та ФІЗИЧНОЮ ОСОБОЮ-ПІДПРИЄМЦЕМ Лозіною Катериною Федорівною (РНКОПП НОМЕР_3 ) укладено договір оренди землі №00447 від 17.10.2014, відповідно до якого Запорізькою міською радою надано, а ФОП Лозіною К.Ф. прийнято в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,2901 га з кадастровим номером :07:052:0062.

За умовами п. 1. договору оренди землі Орендодавець відповідно до рішення п`ятої сесії шостого скликання Запорізької міської ради №21/124 надає, а Орендар приймає в оренду земельну ділянку з кадастровим номером :07:052:0062 для розташування станції технічного обслуговування автомобілів за адресою: м. Запоріжжя, вул. Димитрова, 56.

Відповідно п.2 договору оренди землі власником земельної ділянки з кадастровим номером :07:052:0062 є територіальна громада міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради на праві комунальної власності, що підтверджується інформацією Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру від 12.08.2025

Згідно п. 3 Договору оренди землі в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,2901 га.

Відповідно до п. 11. договору оренди землі договір укладено до 05 березня 2024 року.

Згідно п. 6. Договору оренди землі нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: 1 669 264 грн 41 коп., в цінах 2014 року.

Пунктом 12. Договору оренди землі передбачено, що орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі та в розмірі 50 077 грн 93 коп. (п`ятдесят тисяч сімдесят сім грн 93 коп.), що складає 3% від нормативної грошової оцінки в цінах 2014р.

Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки за Договором оренди землі позивачем надано, а Лозіною К.Ф. прийнято в оренду Земельну ділянку.

28.11.2016 право власності на нерухоме майно, яке розташовано на земельній ділянці з кадастровим номером :07:052:0062, перейшло до ФОП Косінова Дмитра Вікторовича та гр. ОСОБА_1 по 1/2 (одній другій) частці на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28.11.2016.

Відповідно до пункту 1.1. договору купівлі-продажу від 28.11.2016 нерухоме майно, а саме: пункт сервісного обслуговування мікроавтобуса «Пежо» літ. Л-2 з прибудовою Л', загальною площею 183,1 кв.м, що розташовані за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вул. Олексія Поради (стара назва - Димитрова), будинок 56, із сторожкою літ.Н та вольєром літ.М, що належить Продавцю на праві приватної власності на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації бірж Запоріжжя, виданого 27 січня 2009 року по справі №1-01/09 … Державну реєстрацію права власності Продавця проведено 26.10.2016 …;

склад-майстерня літ. К, загальною площею - 75,6 кв.м, прибудова літ.Д', загальною площею є 78,7 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , належить Продавцю на праві приватної власності на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації бірж Запоріжжя, виданого 27 січня 2009 року по справі №1-01/09, та ухвали Постійно діючого Третейського суду при асоціації бірж Запоріжжя, виданої 26 лютого по справі №1-01/09, … Державну реєстрацію права власності Продавця проведено 10.11.2016 …;

будівля та споруди літ. А-2, Б, В, Г-2, Д, Е, Ж, що складаються з: майстерні-адмінкорпусу літ. А-2 загальною площею 318, 1 кв.м, майстерні літ.Б загальною площею 103,5 кв.м; мийки літ.В загальною площею 119,2 кв.м; сторожки літ.Г-2 загальною площею 31,4 кв.м; складу літ.Д загальною площею 39,5 кв.м; покраски літ.Е загальною площею 121,8 кв.м; мовільні літ.Ж загальною площею 31,1 кв.м; та розташовані за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вул. Олексія Поради (стара назва - Димитрова), будинок 56, що належать Продавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Грибановою О.В., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 02 березня 2002 року за реєстровим номером №158… Державну реєстрацію права власності Продавця проведено 25.10.2016; /надалі НЕРУХОМЕ МАЙНО/…\

Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 0,2901 га, переданої для розташування станції технічного обслуговування автомобілів, кадастровий номер земельної ділянки: :07:052:0062, яка перебуває в оренді у Продавця на підставі договору оренди землі №00447, укладеного з Запорізькою міською радою 17.10.2014 …, а.с.41, т. 1.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №422729446 від 15.04.2025, за гр. Косіновим Дмитром Вікторовичем та гр. ОСОБА_1 зареєстровані об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 , а саме склад майстерня літ.К, прибудова літ. Д', від 28.11.2016 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 3642, виданий 28.11.2016.

19.02.2016 Запорізька міська рада прийняла рішення №53 «про перейменування вул. Димитрова в місті Запоріжжя на вулицю Димитрова (Олексія Поради)».

30.06.2015 Запорізькою міською радою було прийнято рішення №7 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя», згідно з яким вирішено, зокрема, впровадити оподаткування земель міста на підставі нової нормативної грошової оцінки з 01.01.2016. Рішення за №7 оприлюднене 14.07.2015 в газеті «Запорізька Січ» та набрало чинності з 01 січня 2016 року.

30.06.2015 Запорізька міська рада прийняла рішення №6 «Про встановлення податку на майно (в частині плати за землю)». Відповідно до додатку 3 цього рішення встановлено розмір орендної плати за використання земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності (у відсотках від їх нормативної грошової оцінки). Земельна ділянка з кадастровим номером :07:052:0062 відноситься до категорії земель: інші земельні ділянки м. Запоріжжя, розмір орендної плати якої складає 3% від нормативної грошової оцінки.

28.11.2018 Запорізька міська рада прийняла рішення №26 «Про встановлення розміру орендної плати за землю» (повний текст рішення знаходиться у відкритому доступі на офіційному сайту Запорізької міської ради за посиланням: https://zp.gov.ua/uk/documents/item/33564), яким було внесені зміни до рішення Запорізької міської ради №6. Зазначеним рішенням Запорізькою міською радою було встановлено розміри орендної плати за використання земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності (у відсотках від їх нормативної грошової оцінки).

Відповідно до додатку до вказаного рішення (повний текст до рішення знаходиться у відкритому доступі на сайті Запорізької міської ради додатку офіційному за посиланням: https://zp.gov.ua/upload/content/o_1ctv8454o1jog1o5810p7g8qq2tm6.pdf) річний розмір орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером :07:052:0062 становить 3 відсотки від їх нормативної грошової оцінки.

Рішення Запорізької міської ради від 30.06.2015 №7 та від 28.11.2018 №26 не змінювались, не скасовувались та є чинними.

Згідно листа ГУ ДПС у Запорізькій області №5564/5/8-01-24-05-12 від 05.06.2025 за Договором оренди землі №00447 у 2017 році Лозіна Катерина Федорівна сплатила 95 008,04 грн.

Згідно інформації ГУ ДПС у Запорізькій області за Договором оренди землі №00447 у 2017 році Косіновим Дмитром Вікторовичем та ОСОБА_1 не сплачується орендна плата за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :07:052:0062.

Запорізькою міською радою складено розрахунок несплаченої суми орендної плати за нормативною грошовою оцінкою згідно рішення ЗМР №7 від 30.06.2015 по договору оренди землі №00447 від 17.10.2014 по земельній ділянці з кадастровим номером :07:052:0062 площею 0,2901 га, розташованої за адресою: за адресою АДРЕСА_3 , за період з 03.04.2017 по 28.02.2022 та з 01.01.2023 по 05.03.2024 на загальну суму 490 063,47 грн.

Позивач направив відповідачам засобами поштового зв`язку претензію №01/02-11/1197 від 27.06.2025 про сплату заборгованості з орендної плати. Претензія залишилась без виконання.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ.

Щодо повноважень на підписання позовної заяви представником позивача.

Як убачається з матеріалів справи, позовна заява подана від імені Запорізької міської ради через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», підписана Кравець Леонідом Олександровичем.

На підтвердження повноважень вказаної особи до матеріалів позовної заяви долучено довіреність у порядку передоручення від 12.05.2025 на ім`я Кравець Леоніда Олександровича.

При вирішенні питання про наявність повноважень у Кравця Леоніда Олександровича на підписання позовної заяви від імені Запорізької міської ради суд враховує позицію Верховного Суду висловлену в постанові від 16.10.2025 у справі №600/1029/25а, відповідно до якої:

«…. електронне доручення, яке можливо надати за допомогою підсистеми «Електронний суд», видається за наявності у відповідної особи довірителя та його представника особистих електронних кабінетів у підсистемі «Електронний суд», що передбачає наявність у таких осіб електронного цифрового підпису. Електронне доручення видається лише за умови його підписання електронним ключем довірителем за допомогою алгоритмів, визначених у підсистемі «Електронний суд». Надалі таке електронне доручення автоматично додається до позовної заяви, яка подана представником від імені довірителя через підсистему «Електронний суд», при цьому у користувачів відсутня можливість будь-яким чином впливати на зміст та вигляд такого електронного доручення, тобто воно формується підсистемою «Електронний суд» самостійно, відповідно до обраного обсягу повноважень представника».

З урахуванням наведеного, суд висновує, що у Кравця Леоніда Олександровича, як представника Запорізької міської ради, були наявні повноваження для підписання позовної заяви від імені Запорізької міської ради.

Щодо регулювання спірних правовідносин.

Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України «Про оренду землі», Земельним кодексом України, Податковим кодексом України та загальними нормами Цивільного та Господарського кодексів України.

Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до Закону.

Як передбачено ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За приписами ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до вимог ст. 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»).

Так, цивільні зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів.

У відповідності до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст. 759 ЦК України,за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтями 206 Земельного кодексу України та ст. 270 Податкового кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати.

Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Щодо сторін договору оренди землі.

Як зазначалося раніше, земельна ділянка :07:052:0062 площею 0,2901га, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Димитрова (Олексія Поради), 56, є власністю територіальної громади міста Запоріжжя, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється сторонами.

17.10.2014 між Запорізькою міською радою та ФОП Лозіною Катериною Федорівною укладено договір оренди землі №00447 від 17.10.2014 (далі - Договір оренди землі).

28.11.2016 Лозіна К.Ф. на підставі договору купівлі-продажу від 28.11.2016, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н.В., продала, а відповідачі купили в рівних частках (по частці) нерухоме майно, яке розташовано на земельній ділянці з кадастровим номером :07:052:0062.

Земельний кодекс України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду. Відповідно до частин 1, 2 статті 120 цього Кодексу (у редакції, чинній на час набуття відповідачем права власності на нежитлову будівлю, розташовану на спірній земельній ділянці) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давнього Риму (лат. Superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20.

Верховний Суд у постанові від 17.11.2020 у справі №904/5968/19 наголосив, що у разі переходу права власності на нерухомість заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі відбувається автоматично, в силу прямої норми закону, незалежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено в законі. Таким чином, особа, яка набула права власності на це майно фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно, отже договір оренди не підлягає розірванню.

З урахуванням викладеного, суд висновує, що з моменту переходу права власності на нерухоме майно (тобто з 28.11.2016) відповідачі стали орендарями земельної ділянки з кадастровим номером :07:052:0062, та стороною договору оренди землі №00447 від 17.10.2014.

Вказаним спростовуються доводи відповідача-1, що «відповідачі не є стороною цього договору, оскільки вони його не підписували і не мають примірника для ознайомлення….».

З урахування вищенаведеного висновку суду, посилання відповідача про бездіяльність Запорізької міської ради з укладення договору оренди землі саме з відповідачами, відхиляються судом, як безпідставні.

Також, з урахуванням наявності на земельній ділянці з кадастровим номером :07:052:0062 нерухомого майна відповідачів, відхиляються посилання відповідача-1 на недоліки акту приймання-передачі земельної ділянки (у вигляді відсутності дати передачі земельної ділянки, дата складання акту, та відсутності посилання, відповідно до якого договору він був складений), як такі, що не мають значення для вирішення цієї справи.

Посилання позивача, про те що на дату розгляду справи договір оренди землі закінчив свою дію, не приймаються судом, оскільки позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення орендної плати за період, в якому договір оренди був чинним. Закінчення строку дії договору не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань, які виникли під час дії договору.

Щодо предметної підсудності справи.

У письмових поясненнях від 06.11.2025 відповідач-1 заявив клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із порушенням предметної підсудності.

В якості обґрунтування зазначає, що «Оскільки нерухоме майно придбавалося саме фізичними особами - залучення позивачем в якості відповідача 1 по справі - Косінова Дмитра Вікторовича, саме в якості фізичної особи - підприємця (ФОП) є безпідставним, оскільки протирічить умовам укладеного договору купівлі-продажу. Справа підлягає розгляду виключено в загальних судах за цивільно правовим законодавством України».

З приводу питання предметної підсудності суд зазначає таке:

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Відповідно до положень статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є:

- по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства,

- по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа-учасник приватноправових відносин.

Отже, у порядку цивільного судочинства, зазвичай, можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є, як правило, фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці (пункт 1 частини першої статті 20 ГПК України).

Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно характер спірних правовідносин та суб`єктний склад учасників процесу.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (див. пункти 5, 10, 14 цієї статті).

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності. Аналогічна правова позиція щодо розмежування господарської та цивільної юрисдикції наведена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №910/8729/18, від 25.06.2019 у справі №904/1083/18.

Отже, ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №910/8729/18, від 25.06.2019 у справі №904/1083/18, від 25.02.2020 у справі №916/385/19 та постановах Верховного Суду від 06.06.2023 у справі №920/277/22, від 10.05.2023 у справі №920/343/22, від 10.05.2023 у справі №920/155/22.

За змістом статей 177 та 181 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі нерухомі (нерухоме майно, нерухомість), такі як земельні ділянки та об`єкти, розміщені на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни цільового призначення.

Кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст. 42 Конституції України).

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (ст. 320 ЦК України).

Визначаючи юрисдикційність спору, необхідно зважати як на суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, так і на відповідний суб`єктний склад учасників у цій справі. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.05.2023 у справі №925/352/22.

Згідно із частиною першою статті 128 Господарського кодексу України (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Втім, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.10.2022 у справі №922/1830/19 (пункт 6.40) виснувала, що у спорах щодо земельних відносин при розмежуванні юрисдикції між цивільними і господарськими судами на першому місці - зміст правовідносин і вже другорядне значення надається суб`єктному складу (фізична чи юридична особа). Адже господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності як за участю юридичних осіб, так і за участю фізичних осіб-підприємців, а в певних випадках і за участю осіб, які не мають статусу суб`єкта господарювання.

У даному випадку спір виник з правочину - договору оренди землі №00447 від 17.10.2014, сторонами якого у спірний період були - Запорізька міська рада (Орендодавець, позивач) та фізична особа - підприємець Косінов Дмитро Вікторович (Орендар, відповідач-1), фізична особа - ОСОБА_1 (Орендар, відповідач-2).

Відповідно до пункту 1 договору оренди землі земельна ділянка передана в користування для розташування станції технічного обслуговування автомобілів.

Відповідач-1 на час придбання нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :07:052:0062, та в спірний період, за який стягується орендна плата, був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Нерухоме майно, яке розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :07:052:0062, призначене для використання, в тому числі, у господарській діяльності.

Реєстрація Косінова Дмитра Вікторовича, як фізичної особи-підприємця, за іншою адресо, відмінною від адреси земельної ділянки, не має значення для вирішення цієї справи, оскільки фізична особа-підприємець може здійснювати господарську діяльність в необмеженій кількості місць, на всіх території України.

Припинення статусу фізичної особи-підприємця під час розгляду справи не має значення для вирішення предметної підсудності справи.

При цьому суд враховує правову позицію, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 та постанові Верховного Суду від 16.08.2019 у справі №320/9471/15-ц, відповідно до якої господарські суди на даний час мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Враховуючи наявність на час спірних правовідносин у відповідача-1 статусу фізичної особи-підприємця, призначення земельної ділянки та нерухомого майна, яке на ній розташоване, для використання в господарській діяльності, суд висновує, що характер спірних правовідносин між позивачем та відповідачем-1 є господарським, а тому підлягає розгляду в судах господарської юрисдикції.

У зв`язку з викладеним, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача-1 про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з порушенням предметної юрисдикції.

У той же час, суд застосовує вищенаведене правове регулювання та висновки Верховного Суду для визначення характеру спірних правовідносин між позивачем та відповідачем-2, який є власником нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :07:052:0062, однак, як на момент набуття права власності, так і на час спірних правовідносин не мав статусу фізичної особи- підприємця.

З цього приводу суд зазначає, що придбання фізичною особою об`єкту нерухомого майна за договором купівлі-продажу саме по собі не вказує на цивільну юрисдикцію спору щодо виконання такого договору, а з`ясуванню підлягає передусім використання об`єкту речових прав саме для здійснення власної підприємницької діяльності.

Для встановлення використання такого майна для здійснення підприємницької діяльності, потрібно з`ясувати, що воно використовується для ведення відповідної діяльності саме фізичною особою, адже фізична особа вправі укладати щодо належного їй майна договори і не у межах господарської діяльності (наприклад, передати в оренду, чи в позику).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 (відповідач-2) є особою без статусу фізичної особи-підприємця, і доказів використання відповідачем-2 майна для здійснення власної підприємницької діяльності позивач не подав. Позивачем не надано належних доказів здійснення підприємницької діяльності з використанням спірної земельної ділянки саме ОСОБА_1 . Матеріали справи таких доказів не містять.

Посилання позивача, що якщо об`єкти нерухомості, що належить фізичній особі (відповідачу-2), розташовані на земельній ділянці та призначені для використання у підприємницькій діяльності, то спір, що виникає з приводу цього об`єкта, є господарським за своєю правовою природою, судом не приймаються, оскільки за висновком суду позивачеві потрібно довести не тільки призначення нерухомого майна у підприємницькій діяльності, а й реальне його використання в підприємницькій діяльності відповідачем-2.

Зважаючи на обставини цієї справи, врахувавши наведені вище критерії розмежування судової юрисдикції, суд приходить до висновку, що цей спір між позивачем та відповідачем-2 підлягає розгляду судом цивільної юрисдикції, оскільки відсутні докази здійснення відповідачем-2 господарської (підприємницької) діяльності у цьому спорі, тому спірні правовідносини не мають господарського (підприємницького) характеру.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 16.10.2024 у справі № 914/15/24.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, про закриття провадження у справі в частині позовних вимог Запорізької міської ради (позивача) до ОСОБА_1 (відповідача-2).

Щодо розрахунку орендної плати.

Обґрунтовуючи підстави для звернення з даним позовом до суду позивач зазначив, що відповідачі у період з 03.04.2017 по 28.02.2022 та з 01.01.2023 по 05.03.2024 не сплачували орендну плату у розмірі, який відповідав встановленій у договорі оренди ставці 3% від розміру нормативної грошової оцінки, встановленої Запорізькою міською радою рішенням №7 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя» від 30.06.2015.

Відповідно до п.п. 288.1-288.4 ст. 288 Податкового кодексу України (далі - ПК України) підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України.

Відповідно до пунктів 289.1, 289.2 ст. 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за певною формулою.

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 (пункт 71).

Отже, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, що підтверджує дані про нормативну грошову оцінку (вартість земельної ділянки), а інформація (дані), визначена у цьому витязі, є обов`язковою під час проведення розрахунку (визначення) орендної плати, суми, яку мав отримати власник земельної ділянки за звичайних умов.

За правовим висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 646/4738/19, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, який підтверджує дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

За правовим висновком, викладеним у п. 7.19, 7.25, 7.28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 9.05/1680/20, постанові судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.08.2022 у справі №922/2060/20, п. 38, 46, 51, 58 постанови Верховного Суду від 09.02.2022 у справі №910/8770/19, п. 5.7, 5.10 постанови Верховного Суду від 14.09.2022 у справі №904/4933/15, постанові Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 751/1543/19, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно- грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

До позовної заяви було додано Витяг № НВ--24 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки кадастровий номер земельної ділянки: :07:052:0062. Дата формування витягу 08.05.2024. У витязі зазначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 3 904 775,012 грн.(а.с.26, т.1).

Також, у контексті наведеного предмету спірних правовідносин суд звертається до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 05.06.2024 у справі №914/2848/22.

Так, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 101-103 постанови від 05.06.2024 у справі №914/2848/22 зазначила:

«Отже, нормативна грошова оцінка земель встановлюється шляхом затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, яка здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою. Зазначене імперативне регулювання унеможливлює встановлення нормативної грошової оцінки земельних ділянок договором, зокрема договором між органом місцевого самоврядування і орендарем.

Водночас обов`язковість врахування нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності під час визначення розміру орендної плати встановлена законом (абзац другий частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель»). Отже, у разі зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності змінюється також розмір орендної плати. Зазначене відповідає положенням частини другої статті 632 ЦК України, відповідно до якої зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду висновує, що з моменту початку застосування відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України нового розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності автоматично змінюються і права та обов`язки сторін договору оренди в частині розміру орендної плати, якщо він визначений у відсотковому співвідношенні до нормативної грошової оцінки».

Господарський суд зауважує, що зміни умов договору оренди землі в частині розміру орендної плати опосередковані прийняттям 30.06.2015 Запорізькою міською радою рішення №7 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя», яким передбачено введення в дію нової нормативної грошової оцінки земель м. Запоріжжя з 01.01.2016.

Таке рішення щодо введення нового розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок автоматично змінює права та обов`язки сторін договору оренди №00447 від 17.10.2014 в частині розміру орендної плати.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 25.09.2024 у справі №909/752/23.

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 108-110 постанови від 05.06.2024 у справі №914/2848/22 зазначила:

«Нормативне регулювання визначення розміру орендної плати за оренду земельних ділянок державної або комунальної власності відбувається за імперативно встановленою формулою множення нормативної грошової оцінки на коефіцієнт, який погоджується сторонами в договорі, але у законодавчо встановлених межах. Розмір нормативної грошової оцінки згідно з наведеними вище законодавчими нормами встановлюється відповідним органом місцевого самоврядування.

Орендодавець у випадку зміни розміру орендної плати у зв`язку зі зміною нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної чи комунальної власності вправі вимагати від орендаря сплати орендної плати у зміненому розмірі, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом про стягнення спірної суми.

Належному способу захисту орендодавця у такому випадку відповідає позовна вимога про стягнення орендної плати, не сплаченої орендарем. Водночас несплачена орендна плата підлягає стягненню за весь період прострочення з моменту початку застосування відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України рішення ради щодо зміни розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності».

Запорізькою міською радою складено розрахунок щодо розміру плати, не сплаченої Орендарями за договором оренди землі, за період з 03.04.2017 по 28.02.2022 та з 01.01.2023 по 05.03.2024 у розмірі 490 063,47 грн, в тому числі з відповідача-1 у розмірі 245 031,74 грн та з відповідача-2 у розмірі 245 031,74 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суд встановив, що він відповідає вимогам закону, умовам договору, є арифметично правильним, а доводи відповідача-1 про помилковість розрахунку (не враховані всі оплати та невірно розрахована сума заборгованості) не підтверджені матеріалами справи.

Щодо доводів відповідача-1 про неврахування всіх оплат, суд зазначає таке:

Щодо оплати попереднім орендарем - Лозіною К.Ф. орендної плати у 2017 році, то згідно відповіді ГУ ДПС в Запорізькій області №5564/5/08-01-24-05-12 від 05.06.2025 ФОП Лозіна Катерина Федорівна сплатила за 2017 рік орендну плату в сумі 95 008,04 гривень. Сума орендної плати у розмірі 70 489,92 грн (що є пропорційною часткою періоду 2017 року, за який заявлені позовні вимоги) врахована позивачем при розрахунку суми заборгованості.

Щодо квитанцій ФОП Лозіної К.Ф. від 08.02.2018 (а.с.36, т.2), за якими, згідно пояснень відповідача-1 від 06.11.2025, ФОП Лозіна К.Ф. сплатила за інші (ніж 2017 рік) періоди, судом встановлено, що в квитанціях від 08.02.2028 зазначений період сплати «за листопад 2017» та «за грудень 2017», тобто за періоди, які були враховані позивачем у розрахунку.

Щодо квитанції від 22.02.2019 на суму 4 737, 82 грн (а.с. 35, т.2), за якою ФОП Лозіна К.Ф. сплатила орендну плату, суд не приймає її в якості належного доказу, оскільки з наданої квитанції не можливо встановити за який саме об`єкт була проведена оплата. Також суд враховує, що вказаний платіж не відображено і інформації ГУ ДПС у Запорізькій області №5564/5/08-01-24-05-12 від 05.06.2025.

Квитанція від 01.07.2018 №0 0 956749852.1 про сплату Лозіною К.Ф. 16 000,00 гривень, на яку посилається відповідач в поясненнях від 06.11.2025, в матеріалах справи відсутня.

Щодо платежів, які були сплачені відповідачем-1 31.07.2018 за квитанцією №@2PL291707 на суму 16 000,00 грн та 22.02.2019 за квитанцією №@2PL944032 на суму 2500,00 грн, та які відображені в Електронному кабінеті платника податків ДПС України за Косіновим Д.В. як «сплата суми податків і зборів/єдиного внеску», та в подальшому 15.07.2025 списані як помилково та/або надміру сплачені грошові зобов`язання (а.с. 12-14, т.2), судом не приймаються, оскільки надані відомості з в Електронного кабінету платника податків ДПС України не підтверджують сплату вказаних коштів, як орендну плату за земельну ділянку з к.н. :07:052:0062, а також відсутні докази неправомірності не зарахування цих коштів органами ДПС, як орендну плату за спірну земельну ділянку.

Таким чином за висновком суду розмір заборгованості відповідача-1 за Договором оренди землі за період з 03.04.2017 по 28.02.2022 та з 01.01.2023 по 05.03.2024 у сумі 245 031,74 грн є арифметично правильним та підтверджений матеріалами справи.

У зв`язку з висновком суду про необхідність закриття провадження у справі відносно відповідача-2, суд не надає оцінку проведеному позивачем розрахунку суми заборгованості, в частині розрахунку, що стосується відпровідача-2.

Інші аргументи та посилання відповідача-1 суд визнає такими, що не мають істотного значення для вирішення справи.

Щодо застосування строку позовної давності.

Запорізька міська рада 28.08.2025 звернулась до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованість за договором оренди землі №00447 від 17.10.2014 за період з 03.04.2017 по 28.02.2022 та з 01.01.2023 по 05.03.2024 на загальну суму 490 063,47 грн.

Згідно з приписами ст. 257, ч. 2 ст. 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

У ч. 1, ч. 5 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

При цьому, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 на всій території України був установлений карантин з 12.03.2020, який неодноразово продовжувався.

Відповідно до Закону України № 540-IX від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (Закон набрав чинності 02.04.2020), розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 Постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27 червня 2023 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023.

Також, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2024, який затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан з 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому відповідними Указами Президента України було неодноразово продовжено строк дії воєнного стану в Україні, який триває на даний час.

Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 19 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Відповідно до Закону України № 3450-IX від 08.11.2023, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу України викладено в такій редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

У зв`язку із продовженням строку, визначеного у ст. 257 Цивільного кодексу України, станом на час подання позовної заяви (28.08.2025) строк позовної давності не закінчився, а звернення з даним позовом відбулось у межах позовної давності.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Обставини, на які посилається позивач, доводяться договором купівлі-продажу (а.с. 40, т.1), договором оренди землі (а.с. 15, т.1), листом ГУ ДПС у Запорізькій області від 05.06.2025 (а.с. 18-19, т.1), претензію №01/02-11/1197 від 27.06.2025 (а.с. 20-25, т.1), витягом № НВ-24 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с. 26, т.1), розрахунком несплаченої орендної плати наведеним в позовній заяві.

Обставини, на які посилається відповідач-1, доводяться листуванням відповідачів з позивачем (а.с. 87-89, т.1), квитанціями про сплату земельного податку (а.с. 162-165, т.1, а.с. 34-36, т.2), інформацією з електронного кабінету платника податків відповідача-2 (а.с. 12-14, т.2).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Ураховуючи вище встановлені обставини, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги до відповідача-1 слід задовольнити, а стосовно позовних вимог до відповідача-2 провадження у справі закрити.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до п. 2 ч. 1, п. 4 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог до відповідача-1 у повному обсязі судовий збір у розмірі 2 940,38 грн покладається на відповідача-1.

Згідно з частиною 4 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Стаття 7 Закону України «Про судовий збір» містить вичерпний перелік пунктів, за якими повертається сплачена сума судового збору.

Так, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 цього Закону сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду зокрема в разі закриття провадження.

Враховуючи, що провадження у справі до відповідача-2 закрито у зв`язку з тим, що спір не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, на користь Запорізької міської ради з Державного бюджету підлягає поверненню судовий збір у сумі 2 940,38 грн.

Суд не вирішує питання повернення судового збору, так як клопотання про повернення судового збору в матеріалах справи відсутнє.

Керуючись положеннями Цивільного кодексу України, ст.ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи Косінова Дмитра Вікторовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Запорізької міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 04053915, адреса: 69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206) суму 245 031,74 грн (двісті сорок п`ять тисяч тридцять одну гривню 74 коп.) заборгованості за договором оренди землі №00447 від 17.10.2014 у період з 03.04.2017 по 28.02.2022 та з 01.01.2023 по 05.03.2024. Видати наказ.

Стягнути з Фізичної особи Косінова Дмитра Вікторовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Запорізької міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 04053915, адреса: 69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206) суму 2 940,38 грн (дві тисячі дев`ятсот сорок гривень 38 коп) витрат зі сплати судового збору. Видати наказ.

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог Запорізької міської ради до відповідача-2: Фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди землі №00447 від 17.10.2014 у період з 03.04.2017 по 28.02.2022 та з 01.01.2023 по 05.03.2024, включно, в розмірі 245 031,74 грн.

Роз`яснити Запорізькій міській раді, що заявлені нею до ОСОБА_1 вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складений та підписаний 23.12.2025.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за вебадресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.І. Педорич