ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 рокум. ОдесаСправа № 916/3339/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, І.Г. Філінюка,

розглянувши в порядку письмового позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

на рішення Господарського суду Одеської області від 23.09.2025 (суддя В.В. Литвинова, м.Одеса, повне рішення складено 23.09.2025)

у справі №916/3339/25

за позовом Головного управління Національної поліції в Одеській області

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 ,

про стягнення 60044,34 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог. Коротка історія справи

Головне управління Національної поліції в Одеській області звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом, в якому просило стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» 60044,34 грн, з яких: 56765,92 грн недоотриманої суми відновлювального ремонту, 2989,15 грн пені та 289,27 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу завдано майнову шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення правил дорожнього руху водієм, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем. Разом із тим, відповідач не в повному обсязі відшкодував позивачу суму страхової виплати, з огляду на що у Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» наявна заборгованість перед Головним управлінням Національної поліції в Одеській області у розмірі, на яку останнім нараховано пеню та 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.08.2025 відкрито провадження у справі №916/3339/25, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Цією ж ухвалою суду залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Одеської області від 23.09.2025 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь Головного управління Національної поліції в Одеській області 60044,34 грн заборгованості та 2422,40 грн витрат зі сплати судового збору.

Вказане судове рішення мотивоване тим, що відповідачем не було сплачено повну суму страхового відшкодування на здійснення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача, у зв`язку з чим останній має право на стягнення залишку коштів на відновлювальний ремонт у розмірі 56765,92 грн, а також пені та 3% річних.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 23.09.2025 у справі №916/3339/25 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

За доводами скаржника, суд першої інстанції помилково поклав в основу свого рішення висновок експертного дослідження №ЕД-19/116-25/6153-АВ від 25.04.2025, яким визначено вартість відновлювального ремонту у сумі 153599,41 грн з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, тоді як останній є необґрунтованим та містить завищену суму страхового відшкодування, при цьому фактично позивачу вже виплачена сума страхового відшкодування, розрахована відповідно до умов страхового полісу та чинного законодавства. Крім того, скаржник зазначив, що позивачем не надано доказів того, що ремонт був дійсно проведений у повному обсязі, що вимагає додаткового відшкодування, а також просить застосувати принципи співмірності та розумності до нарахованих позивачем сум пені та 3% річних.

Позиція позивача щодо апеляційної скарги

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції в Одеській області просило залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін. Зокрема, позивач зазначив, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, необґрунтованими та не можуть ставити під сумнів законність рішення суду першої інстанції.

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції

Апеляційну скаргу подано 10.10.2025 через систему «Електронний суд» та зареєстровано судом 10.10.2025 за вх.№4043/25.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2025 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В.Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2025 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Господарського суду Одеської області від 23.09.2025 у справі №916/3339/25 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Одеської області надіслати матеріали справи №916/3339/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

17.10.2025 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.

Між тим, з огляду на тимчасову непрацездатність судді зі складу колегії суддів С.В. Таран, за розпорядженням керівника апарату суду №447 від 27.10.2025 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/3339/25.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 для розгляду справи №916/3339/25 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, І.Г. Філінюка.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.10.2025 прийнято справу №916/3339/25 до провадження у зміненому складі колегії суддів: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів К.В. Богатиря, І.Г. Філінюка. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Господарського суду Одеської області від 23.09.2025 у справі №916/3339/25 залишено без руху з підстав несплати судового збору. Встановлено скаржнику строк для усунення недоліків, виявлених при поданні апеляційної скарги, протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

05.11.2025 від скаржника надійшли додаткові пояснення, які за своїм змістом є заявою про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Господарського суду Одеської області від 23.09.2025 у справі №916/3339/25.

Згідно із частинами першою, другою та десятою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі; розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи; апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на ціну позову у даній справі, що становить 60044,34 грн і є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, перегляд оскаржуваного рішення за апеляційною скаргою вказаною ухвалою суду від 10.11.2025 постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Також вказаною ухвалою суду від 10.11.2025 встановлено учасникам справи строк до 24.11.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 24.11.2025 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи.

18.11.2025 до суду апеляційної інстанції від Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№4043/25/Д2).

Третя особа не реалізувала своє процесуальне право щодо подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача, що згідно із частиною третьою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Фактичні обставини справи

Відповідно до постанови Любашівського районного суду Одеської області від 03.04.2025 у справі №507/522/25 (провадження №3/507/291/2025) ОСОБА_1 07.03.2025 року о 12:19 годині на вулиці Мирній в селищі Любашівка Подільського району Одеської області, керуючи автомобілем «Peugeot 407», державний номер НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не переконалась в безпечності маневру та створила перешкоду службовому автомобілю «Renault Duster», державний номер НОМЕР_2 , який здійснював переслідування автомобіля «Volkswagen» на іноземній реєстрації, внаслідок чого здійснила зіткнення із службовим автомобілем «Renault Duster», державний номер НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушила пункт 10.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з чим вказаною постановою застосував щодо ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн.

Положеннями частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Peugeot 407», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_1 , було застраховано Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» шляхом укладання полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів від №223824568, з терміном дії з 01.10.2024 до 01.10.2025, що визнається відповідачем.

10.03.2025 Головним управлінням Національної поліції в Одеській області було надіслано на адресу відповідача повідомлення про дорожньотранспортну пригоду №12989-2025.

08.04.2025 Головним управлінням Національної поліції в Одеській області було відправлено до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» заяву про здійснення страхового відшкодування.

15.04.2025 відповідач надіслав на адресу позивача повідомлення №09-02-22/3346, в якому зазначив про здійснення виплати страхового відшкодування в розмірі 84568,45 грн за пошкодження наземного транспорту засобу «Renault Duster», реєстраційний номер 162652, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 07.03.2025 за участю забезпеченого наземного транспортного засобу «Peugeot 407», державний номер НОМЕР_1 , цивільно-правова відповідальність водія якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.10.2024 №223824568 згідно страхового акту №ОЦВ-25-15-6104/1.

Вказані кошти надійшли на рахунок позивача, про що свідчить виписка з рахунку останнього за 15.04.2025.

З метою встановлення вартості матеріального збитку, спричиненого позивачу внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, останнім було замовлено у Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС проведення транспортно товарознавчого дослідження автомобіля «ГАС 801RDS на базі «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Судовим експертом Сташенко І.Г. на замовлення Головного управління Національної поліції в Одеській області було проведено транспортно-товарознавче дослідження автомобіля та складено висновок експертного дослідження від 25.04.2025 №ЕД-19/116-25/6153-АВ, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власникові службового автомобіля «ГАС 801RDS на базі «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження станом на 07.03.2025 складала 179019,80 грн, у тому числі: вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 153599,41 грн; величина втрати товарної вартості складає 25420,39 грн.

08.05.2025 листом №20255-2025 позивач направив на адресу відповідача заяву №2 про виплату страхового відшкодування, при цьому у листі позивач зазначив, що згідно висновку експертного дослідження від 25.04.2025 №ЕД-19/116-25/6153-АВ вартість матеріального збитку, завданого власникові службового автомобіля «ГАС 801RDS на базі «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його ушкоджень в ДТП, складає 179019,80 грн, у тому числі вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 153599,41 грн. Різниця між визначеною у висновку вартістю відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та отриманими страховими коштами складає 69030,96 грн (153599,41 грн - 84568,45 грн), які позивач просив перерахувати в добровільному порядку на його рахунок.

17.06.2025 від Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рахунок Головного управління Національної поліції в Одеській області додатково перераховано страхові кошти у сумі 12265,04 грн, що підтверджується випискою з рахунку позивача від 17.06.2025.

Позивач зазначає, що отриманої суми відшкодування від відповідача недостатньо для відновлення вищезазначеного службового автомобіля та здійснення його ремонту, у зв`язку з чим, з урахуванням висновку експертного дослідження від 25.04.2025 №ЕД-19/116- 25/6153-АВ та отриманими від відповідача страховими коштами, залишок коштів, які останній повинен сплатити на відновлювальний ремонт, становить 56765,92 грн (153599,41 грн (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу згідно висновку експерта) - 96833,49 грн (сума сплачених страхових коштів відповідачем) = 56765,92 грн).

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь Головного управління Національної поліції в Одеській області 60044,34 грн, з яких: 56765,92 грн недоотриманої суми відновлювального ремонту, 2989,15 грн пені та 289,27 грн 3% річних.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із частинами першою, другою статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно пункту 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За приписами статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Правовий аналіз положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає підстави для висновку, що в момент укладення договору обов`язкового страхування страховик приймає на себе зобов`язання відповідати перед невизначеним колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Як же зазначалось, ОСОБА_1 07.03.025 о 12:19 годині на вулиці Мирній в селищі Любашівка Подільського району Одеської області, керуючи автомобілем «Peugeot 407», державний номер НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не переконалась в безпечності маневру та створила перешкоду службовому автомобілю «Renault Duster», державний номер НОМЕР_2 , який здійснював переслідування автомобіля «Volkswagen» на іноземній реєстрації, внаслідок чого здійснила зіткнення із службовим автомобілем «Renault Duster», державний номер НОМЕР_2 , який рухався в попутньому напрямку. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушила пункт 10.1. Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001.

03.04.2025 Любашівським районним судом Одеської області прийнято постанову у справі №507/522/25 (провадження № 3/507/291/2025), згідно якої ОСОБА_1 було визнано винною за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн.

Колегією суддів встановлено, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля «Peugeot 407», державний номер НОМЕР_1 , водієм якого була ОСОБА_1 , була застрахованою у Публічному акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» відповідно до полісу обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №223824568 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 250000,00 грн, що визнається та не заперечується відповідачем.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», як страховик, на випадок виникнення деліктного зобов`язання у відповідності до вимог частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», взяло на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Отже, обов`язок по відшкодуванню заподіяної шкоди майну потерпілої особи (позивачу) забезпеченим (застрахованим) транспортним засобом покладається на вказану компанію в межах загального ліміту відповідальності страховика, який складає 250000,00 грн.

Статтею 29, пунктом 32.7. статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

У статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, розраховуються у порядку, встановленому законодавством, з урахуванням зносу. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах у справі №910/6094/17 від 02.05.2018, у справі №910/5001/17 від 12.03.2018, у справі №910/20199/17 від 01.06.2018, у справі №910/22886/16 від 01.02.2018, у справі №910/171/17 від 02.10.2018.

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 у справі №904/1017/20).

Так, відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, провадження №14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19, провадження №12-57гс21).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 06.02.2018 у справі №910/3867/16, від 01.02.2018 у справі №910/22886/16, від 12.03.2018 у справі №910/5001/17, від 13.03.2018 у справі №910/9396/17, від 06.07.2018 у справі №924/675/17, від 25.07.2018 у справі №922/4013/17, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводиться ремонт автомобіля.

За положеннями статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що визначаючи розмір заподіяної шкоди суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля (постанови від 28.01.2020 у справі №917/500/18, від 20.03.2018 у справі №911/482/17, від 04.03.2021 у справі № 910/4720/20).

Матеріалами справи підтверджується, що 10.03.2025 Головним управлінням Національної поліції в Одеській області було надіслано на адресу відповідача повідомлення про дорожньотранспортну пригоду №12989-2025 та в подальшому 08.04.2025 Головним управлінням Національної поліції в Одеській області було відправлено до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» заяву про здійснення страхового відшкодування.

В свою чергу, 15.04.2025 відповідач надіслав на адресу Головного управління Національної поліції в Одеській області повідомлення №09-02-22/3346 про здійснення виплати страхового відшкодування в розмірі 84568,45 грн. Згідно виписки з рахунку позивача за 15.04.2025 останнім отримано страхові кошти у сумі 84568,45 грн.

З метою встановлення вартості матеріального збитку, спричиненого позивачу внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, останнім було замовлено у Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС проведення транспортно товарознавчого дослідження автомобіля «ГАС 801RDS на базі «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Судовим експертом Сташенко І.Г. на замовлення Головного управління Національної поліції в Одеській області було проведено транспортно-товарознавче дослідження автомобіля та складено висновок експертного дослідження від 25.04.2025 № ЕД-19/116-25/6153-АВ, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власникові службового автомобіля «ГАС 801RDS на базі «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження станом на 07.03.2025 складала 179019,80 грн, у тому числі: вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 153599,41 грн; величина втрати товарної вартості складає 25420,39 грн.

17.06.2025 від відповідача на рахунок позивача додатково переведено страхові кошти у сумі 12265,04 грн, що підтверджує виписка з рахунку останнього від 17.06.2025.

Водночас доказів сплати відповідачем коштів страхового відшкодування у повному обсязі матеріали справи не містять.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача залишку несплаченого відповідачем страхового відшкодування у вигляді вартості відновлювального ремонту в розмірі 56765,92 грн (153599,41 грн (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу згідно висновку експерта) - 96833,49 грн (сума сплачених страхових коштів відповідачем) = 56765,92 грн).

Щодо посилання скаржникана те, що висновок експерта не можна вважати належним доказом, оскільки визначена в ньому сума страхового відшкодування є завищеною, колегія суддів зазначає, наступне:

-експертне дослідження №ЕД-19/116-25/6153-АВ від 25.04.2025 складено відповідно до статей 98, 101 Господарського процесуального кодексу України кваліфікованим експертом, що був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок;

-Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» не було реалізовано право на здійснення рецензії висновку експерта в порядку, передбаченому наказом Міністерства юстиції України від 03.02.2020 №335/5;

-відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що обставини, встановлені в межах проведення експертизи згідно висновку №ЕД-19/116-25/6153-АВ від 25.04.2025, не відповідають дійсності.

Таким чином, аргументи відповідача про встановлення висновком експертного дослідження №ЕД-19/116-25/6153-АВ від 25.04.2025 завищеної суми страхового відшкодування є безпідставними.

Також відповідачем не доведено, що остаточна виплата страхового відшкодування здійснюється після надання документів, що підтверджують факт виконання відновлювального ремонту, а тому посилання скаржника на відсутність таких доказів колегією суддів також не приймаються до уваги.

За наведеного, враховуючи, що відповідач свої зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування у повному обсязі належним чином не виконав, суд першої інстанції відповідно до вимог статті 549 Цивільного кодексу України, пункту 36.5. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дійшов правильного висновку про задоволення вимог щодо стягнення пені в межах визначеного позивачем періоду в розмірі 2989,15 грн.

За змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на положення статей 11, 509 Цивільного кодексу України, грошові зобов`язання можуть виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням. Відповідно, правовідношення з відшкодування шкоди, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов`язанням.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, а тому позовні вимоги щодо стягнення 3% річних у розмірі в сумі 289,27 грн правомірно задоволені судом першої інстанції.

Оскільки жодних доводів стосовно неправильності проведених розрахунків процентів річних та пені апеляційна скарга не містить, а суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги при апеляційному перегляді справи, колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду в апеляційному порядку оскаржуване рішення в частині правильності розрахунків не переглядається.

Крім того, колегія суддів зауважує, що згідно висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 24.01.2023 у справі №903/165/22, зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Разом з тим, стверджуючи при зверненні з апеляційною скаргою щодо необхідності застосування принципів співмірності та розумності стосовно нарахованих позивачем сум пені та 3% річних, апелянтом не подано доказів, обґрунтувань чи пояснень щодо необхідності їх зменшення, також відповідач не скористався своїм процесуальним правом подати до суду першої інстанції відзив на позов з клопотанням про зменшення штрафних санкцій та надання відповідних доказів в його обґрунтування, а тому відповідні твердження скаржника є безпідставними та судом апеляційної інстанції відхиляються.

Висновки суду апеляційної інстанції

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах (правова позиція Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

В силу статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм права при ухваленні рішення від 23.09.2025 у справі №916/3339/25 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового акту колегія суддів не вбачає.

Розподіл судових витрат

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281, 282, 284 ГПК України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Одеської області від 23.09.2025 у справі №916/3339/25 залишити без змін.

3.Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної з дня її ухвалення та не підлягає оскарженню, крім випадків передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 24.12.2025.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя І.Г. Філінюк