ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/3485/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Мужичук Ю.Ю.

за участі секретаря судового засідання Крамарової Н.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГСТАЛЬ"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар"
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - Гнєзділової К.О. адвокат, довіреність від 01.10.2025;

відповідача - Скребця О.М. адвокат, ордер Серія АХ № 1299554 від 27.10.2025;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮГСТАЛЬ" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛО-КВАР", в якій просить суд стягнути:

- заборгованість у сумі 1 284 138,83 грн;

- штраф у сумі 385 241,64 грн;

- 30% річних у сумі 336 692,72 грн;

- інфляційні втрати у сумі 115 392,18 грн;

- судовий збір у сумі 31 821,98 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач порушив погоджені умови Договору поставки № 2/1408 від 14.08.2023, а саме не здійснив оплати за поставлений товар у встановлений строк.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/3485/25. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 28.10.2025 о(б) 11:30.

27.10.2025 до Господарського суду Харківської області через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання (вх. №24931), в якому представник відповідача просить визнати причину не надання відзиву на позовну заяву поважною, та відкласти підготовче судове засідання у справі №922/3485/25 призначене об 11-30 години 28.10.2025р. на інший час, про що постановити відповідну ухвалу та повідомити сторону відповідача.

Протокольною ухвалою від 28.10.2025 суд: надав відповідачу додатковий час для подання відзиву на позов та відклав підготовче засідання на 18.11.2025 о 12:30.

03.11.2025 до Господарського суду Харківської області через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №25443), в якому відповідач вказує, що згідно пункту 2.2. договору сторони погодили, що покупець сплачує товар на умовах 100% передоплати, якщо інше не буде встановлене в специфікаціях до Договору. Позивачем специфікацій до матеріалів справи не надано. Позивач, в частині відвантаження Товарів за визначеними у Видаткових накладних датах діяв виключно на власний розсуд, з підстав не передбачених вимогами Договору, без отримання 100% попередньої оплати за Товар, що також узгоджується з вимогами частини 2 ст.530 ЦК України, тому обов`язок щодо сплати грошових коштів за Товар має з`явитися у Покупця виключно після отримання вимоги протягом семи днів. Вимоги пред`явленої в порядку ст. 530 ЦК України позивачем не надано, отже вимогою є пред`явлення даного позову до суду. Договором поставки від 14 серпня 2023 року не встановлені: ціна товару, порядок, строки і розміри платежів, що свідчить про те, що на момент подання позову до суду строк оплати за Товар не настав, тому права Позивача не були порушені, а так само не настання строку для врахування періоду прострочення виконання зобов`язань для розрахунку штрафних/фінансових санкцій що узгоджується з вимогами ст.ст.530 та ст.695 ЦК України. Договір поставки від 14.08.2023 було укладено та підписано безпосередньо директором ТОВ Тепло-Квар - Стоказ Максимом Володимировичем та зі сторони Покупця. Зі сторони Постачальника договір є укладеним/підписаним директором ТОВ ЮГСТАЛЬ Суббота Валентин Анатолійович. Повноваження директорів підтверджені. Усі видаткові накладні та товарно-транспортні накладні зі сторони Постачальника (Продавця) Товару ТОВ ЮГСТАЛЬ були складені та підписані: Менеджером зі збуту - Петровський Володимир Віталійович, будь як посилання на повноваження особи накладні та ТТН не містять. Зі сторони Покупця Товару ТОВ ТЕПЛО-КВАР усі видаткові накладні, товарно-транспортні накладні були підписані: Хохлов Павло Федорович, мається посилання на довіреність №24/4 від 25.03.2024, проте позивачем така довіреність до матеріалів справи не надана. Договір поставки 2/1408 від 14.08.2023 не є укладеним, так як повноважні учасники Товариств (сторін за Договором) не досягли згоди щодо його істотних умов. Рахунок за своєю правовою природою не є первинним документом в розумінні вимог ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, а є документом виключно інформаційного характеру, який містить платіжні реквізити. Пункт 9.1 Договору свідчить про те, що Договорі набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2023 року. Договір сторонами протягом терміну його дії серпень-грудень 2023 року не використовувався, що свідчить про те, що його пролонгація на наступний термін (рік) не відбулася. Обов`язків у сторін протягом дії Договору не виникало. У даному випадку усі видаткові накладні від імені ТОВ ЮГСТАЛЬ були складені в період з 03 жовтня 2024 року по 27 листопаду 2024 року, тобто за межами дії самого Договору, та є позадоговірними зобов`язаннями між сторонами, які не виникли протягом строку дії Договору. Щодо нарахування штрафу відповідач вказав, що за приписами ч.3. ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Позивач не надає суду даних щодо наявності у нього будь яких збитків, що свідчить про їх відсутність, а так само відсутність для застосування до Відповідача каральних функцій, тому відповідач просить зменшити суми штрафу до розміру 64206,95 грн, що дорівнює 5% від суми позовних вимог, в межах підтверджених збитків Позивача. 28.08.2025 втратив чинність Господарський Кодекс України. Події щодо укладення та поставки товару мали місце у час коли був чинний ГК України, тому на думку відповідача для взаємовідносин між позивачем та відповідачем слід застосовувати ч.6 ст.232 ГК України, якою встановлено припинення нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Щодо нарахування 30% річних відповідач просить з урахуванням висновків викладених у Постанові Великої палати Верховного Суду 02 липня 2025 року, справа № 903/602/24, провадження № 12-19гс25, зменшити суми нарахованих річних у розмірі 3% передбачених ч.2 ст.625 ЦК України від суми позовних вимог, в межах підтверджених збитків Позивача.

06.11.2025 до Господарського суду Харківської області через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №25790), в якому позивач відхиляє доводи викладені відповідачем у відзиві на позов та просить позов задовольнити.

Щодо настання строку виконання грошового зобов`язання Відповідачем зазначає, що відповідачем факт наявності в Договорі умов оплати 100 % передоплата вартості товару не заперечується. Отже, як зазначено вище строк оплати товару визначений умовами договору поставки № № 2/1408 від 14.08.2023, а саме п. 2.2 100% передоплата. Тому посилання Відповідача на виконання Позивачем ч. 2 ст. 530 ЦК України щодо направлення вимоги про оплату товару є безпідставним.

Щодо укладення договору поставки № 2/1408 від 14.08.2023. Предметом договору поставки № 2/1408 від 14.08.2025 підписаного та скріпленого печатками обох сторін справи визначений у пункті 1.1. Договору. Асортимент, найменування, кількість, одиниці виміру, ціна, терміни поставки товару визначаються у видаткових накладних та/або товарно-транспортних накладних, та/або специфікаціях. Тобто, в одному з трьох документів або у всіх разом: видатковій накладній, товарно-транспортній накладній, специфікації сторони визначають Асортимент, найменування, кількість, одиниці виміру, ціна, терміни поставки (п. 1.2. Договору). Строк дії договору визначений п. 9.1. Договору, зокрема встановлено, що у разі відсутності заяви з однієї із сторін, договір є продовженим на новий строк. Станом на теперішній час Відповідач не направляв письмової вимоги про розірвання договору та не додає до відзиву такі докази. Отже, договір поставки № 2/1408 від 14.08.2023 є діючим та вимоги про оплату вартості товару засновані на цьому договорі є правомірними. Всі видаткові накладні та товаро-транспортні накладні, надані Позивачем на підтвердження здійснення поставки товару, підписані зі сторони Відповідача Хохловим Павлом Федоровичем за довіреністю № 24/4 від 25.03.2024. Крім того, всі видаткові накладні та товарно-транспортні накладні зі сторони Відповідача скріплені печаткою юридичної особи. Довіреність № 24/4 від 25.03.2024 не надавалась як доказ у складі позовної заяви оскільки Позивачем не заперечувався факт поставки товару Відповідачеві та не ставились під сумнів повноваження Хохлова Павла Федоровича, як уповноваженого представника Відповідача на отримання товарно-матеріальних цінностей від імені та і інтересах Відповідача. Вказана вище довіреність додана до відповіді на відзив. Проти зменшення сум штрафу, 30 % річних та інфляційних втрат позивач заперечував та просив відмовити у зменшенні розміру нарахованих сум, інфляційних втрат, оскільки відповідачем не подано жодного аргумента та доказу, щоб підтверджували підстави для зменшення розміру нарахованих сум штрафу, 30% річних, інфляційних втрат.

07.11.2025 до Господарського суду Харківської області через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. №26000), в яких відповідач вказує про те, що подана відповідь на відзив не спростовує аргументів викладених відповідачем у відзиві на позов. До відповіді на відзив позивач додав Довіреність №25/03.24/4 від 25.03.2024 складену директором ТОВ Тепло-Квар Стоказ М.В. на Хохлова П.Ф. Позивач, в особі директора Суббота В.А. у справі вважає, що вказана Довіреність надає право Хохлову П.Ф. на укладення від і мені та в інтересах ТОВ Тепло-Квар, договорів (угод, правочинів) , погодження з контрагентами, у тому числі з Позивачем ТОВ ЮГСТАЛЬ істотних умов Договору, а так само на підписання Договорів, додаткових угод до нього, Специфікацій, інших документів щодо зміни умов Договору. У тому числі вказане стосується погодження такої істотної умови Договору як ціна Товару. Вказане є помилковою думкою, так як Довіреність видана виключно на отримання товарно-матеріальних цінностей, та можливість підписати видаткові накладні в графі ОТРИМАННЯ Товару, без надання будь яких інших повноважень. Отже вказана довіреність не спростовує даних наведених в відзиві. Будь яких інших документів: Замовлення Покупця, Рахунки, Специфікації щодо погодження ціни Товару, та інших бухгалтерських/податкових документів в розумінні вимог Податкового Кодексу України, ст.9 Закону України Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні Позивач не надає.

Протокольною ухвалою від 18.11.2025 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.11.2025 о 14:30.

У судовому засіданні 25.11.2025 судом відкладено розгляд справи по суті на 09.12.2025 о 10:30.

У судовому засіданні 09.12.2025 оголошено перерву в судовому засіданні з розгляду справи по суті до 23.12.2025 о(б) 12:00.

Присутній представник позивача у судовому засіданні 23.12.2025 позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні 23.12.2025 проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

14.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю ЮГСТАЛЬ (постачальник, далі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар" (покупець, далі - Відповідач) укладено договір поставки № 2/1408 (далі - Договір).

Договір поставки від 14.08.2023 було укладено та підписано безпосередньо директором ТОВ Тепло-Квар - Стоказ Максимом Володимировичем та зі сторони Покупця. Зі сторони Постачальника договір є укладеним/підписаним директором ТОВ ЮГСТАЛЬ Суббота Валентин Анатолійович. Повноваження директорів підтверджені. Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Згідно з п. 1.1. Договору Позивач зобов`язується передати у власність Відповідача товар, а Відповідач зобов`язується прийняти та оплатити його вартість в порядку та на умовах укладеного Договору (далі - Товар).

Відповідно до п. 1.2. Договору Товар поставляється партіями. Під партією Товару розуміється кількість Товару, що оформлена однією видатковою та/або товарно-транспортною накладною. Асортимент, найменування, кількість, одиниці виміру, ціна, терміни поставки Товару визначаються у видаткових накладних та/або товарно-транспортних накладних, та/або специфікаціях. Специфікація є невід`ємною частиною цього Договору.

Розрахунки за цим договором здійснюються в національній валюті в безготівковій формі

Пунктом 2.2. Договору сторони погодили, що відповідач (Покупець) сплачує вартість Товару на наступних умовах: 100% передоплата вартості Товару, якщо інше не буде обумовлено у специфікації до Договору.

Загальна сума (ціна) цього договору визначається, як загальна вартість Товару, поставленого за цим Договором (п.2.3. Договору).

Відповідно до п.3.1. Договору Продавець зобов`язується поставити, а Покупець прийняти Товар в терміни, що узгоджені у видаткових накладних та/або товарно-транспортних накладних, та/або специфікаціях до цього Договору.

Товар поставляється на умовах EXW або FCA, склад Продавця, м. Харків, згідно Міжнародних правил тлумачення термінів ІНКОТЕРМС (у редакції 2010 р.). У випадках оплати транспортних послуг Продавцем, такі витрати підлягають компенсації Покупцем протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення рахунку (п. 3.2. Договору).

Розвантаження товару здійснюється силами і за рахунок Покупця. Умови поставки товару сторони можуть змінювати та передбачати у відповідних специфікаціях.

Позивач зазначає, а відповідач не заперечує, що специфікацій до Договору між сторонами не підписувалось.

Приймання Товару за кількістю здійснюється відповідно до Вимог Держарбітражу Ради Міністрів СРСР від 15.06.1965 р. № 1-6 та за якістю Постановою Держарбітражу Ради Міністрів СРСР від 25.04.1966 р. № 11-7. Інструкції затверженої Постановою Держарбітражу Ради Міністрів СРСР від 25.04.1966 р. №П-7 (п. 4.1. Договору).

Постачання Товару здійснюється за теоретичною вагою, якщо такий порядок відвантаження передбачене документами заводу виробника (п. 4.2. Договору).

Пунктом 4.4. Договору сторони погодили, що підписання Сторонами видаткової накладної на поставлену партію Товару свідчить про факт його, приймання Покупцем за кількістю та комплектністю. Відсутність отриманих від Покупця претензій за якістю поставленого Товару у строк визначений згідно п. 4.1. Договору свідчить про його прийняття за якістю.

У матеріалах справи містяться видаткові накладні на поставку товару на загальну суму 1284138,83 грн, а саме: №X-0310/06 від 03.10.2024 (товаро транспортна накладна №X-0310/08 від 03.10.2024) на суму 6552,00 грн; №X-2410/01 від 24.10.2024 (товаро транспортна накладна №X-2410/01 від 24.10.2024) на суму 6552,00 грн; №X-0411/08 від 04.11.2024 (товаро транспортна накладна №X-0411/01 від 04.11.2024) на суму 124814,20 грн; № X-0411/02 від 04.11.2024 (товаро транспортна накладна №X-0411/01 від 04.11.2024) на суму 590,79 грн; № Х-1111/02 від 11.11.2024 (товаро транспортна накладна №X-1111/11 від 11.11.2024) на суму 169 394,09 грн; № X-1111/03 від 11.11.2024 (товаро транспортна накладна №X-1111/11 від 04.11.2024) на суму 903,61 грн; №X-1111/06 від 11.11.2024 (товаро транспортна накладна №X-1111/11 від 11.11.2024) на суму 14 418,04 грн; № X-1111/07 від 11.11.2024 (товаро транспортна накладна №X-1111/11 від 04.11.2024) на суму 21 606,95 грн; №X-1111/08 від 11.11.2024 (товаро транспортна накладна №X-1111/11 від 04.11.2024) на суму 44 156,48 грн; № X-1111/09 від 11.11.2024 (товаро транспортна накладна №X-1111/11 від 04.11.2024) на суму 25 672,18 грн; № X-1111/10 від 11.11.2024 (товаро транспортна накладна №X-1111/11 від 04.11.2024) на суму 21 510,12 грн; № X-1111/11 від 11.11.2024 (товаро транспортна накладна №X-1111/11 від 04.11.2024) на суму 584,94 грн; № X-1811/05 від 18.11.2024 (товаро транспортна накладна №X-1811/08 від 18.11.2024) на суму 15 842,98 грн; № Х-1811/06 від 18.11.2024 (товаро транспортна накладна №X-1811/08 від 18.11.2024) на суму 15 876,00 грн; № X-1811/07 від 18.11.2024 (товаро транспортна накладна №X-1811/08 від 18.11.2024) на суму 48 350,14 грн; № X-1811/08 від 18.11.2024 (товаро транспортна накладна №X-1811/08 від 18.11.2024) на суму 4 450,97 грн; № X-1911/02 від 19.11.2024 (товаро транспортна накладна №X-1911/02 від 19.11.2024) на суму 30 362,40 грн; № X-2511/06 від 25.11.2024 (товаро транспортна накладна №X-2511/06 від 25.11.2024) на суму 134 450,63 грн; № X-2711/02 від 27.11.2024 (товаро транспортна накладна №X-2711/03 від 27.11.2024) на суму 43 402,93 грн; № Х-2711/03 від 27.11.2024 (товаро транспортна накладна №X-2711/03 від 27.11.2024) на суму 74 939,38 грн.

Всі видаткові накладні та товаро-транспортні накладні надані Позивачем на підтвердження здійснення поставки товару підписані зі сторони Відповідача Хохловим Павлом Федоровичем за довіреністю № 24/4 від 25.03.2024 та містять печатку юридичної особи.

Довіреність № 24/4 від 25.03.2024 надана позивачем до відповіді на відзив (а.с. №156). Цією довіреністю Товариство з обмеженою відповідальністю ТЕПЛО-КВАР в особі директора Стоказа Максима Володимировича, який діє на підставі Статуту товариства, іменоване надалі Довіритель, надав право та доручив переліченим в ній особам, іменованим надалі "Представники", в тому числі й ОСОБА_1 отримувати від імені Довірителя будь-які товари, матеріали, сировину та інші товарно-матеріальні цінності, які відпускаються Довірителю ТОВ ЮГСТАЛЬ () для здійснення господарської діяльності ТОВ ТЕПЛО-КВАР () та підписувати відповідні первинні бухгалтерські документи (видаткові накладні, акти прийому-передачі, інше).

Пунктом 9.1. Договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє по 31 грудня 2023 року, але в кожному разі до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. У разі, якщо за 10 днів до дати закінчення терміну дії Договору жодна із сторін не направила в письмовій формі повідомлення про розірвання Договору, цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на умовах, які діяли станом на дату закінчення терміну дії Договору.

Жодної зі сторін не надано доказів направлення письмової вимоги про розірвання договору. Отже, договір поставки № 2/1408 від 14.08.2023 станом на момент розгляду справи є діючим.

Згідно п. 2.2. Договору, Відповідач повинен оплатити вартість Товару на умовах: 100% передоплата вартості Товару, якщо інше не буде обумовлено у специфікації до Договору.

Проте, як вказує позивач, відповідач товар поставлений позивачем не оплатив, у зв`язку із чим виникла заборгованість по оплаті товару у розмірі 1284138,83 грн.

Відповідно до п. 7.1. Договору у разі порушення термінів оплати Товару більш ніж на 5 днів, Покупець сплачує Продавцю штраф у розмірі 30% від вартості вчасно несплаченого Товару. Крім того, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України Покупець сплачує Продавцю 30% річних від простроченої суми.

З огляду на вказаний вище пункт договору, позивач нарахував та заявив до стягнення штраф у сумі 385 241,64 грн; 30% річних у сумі 336 692,72 грн та інфляційні втрати у сумі 115 392,18 грн, що нараховані по кожній видатковій накладній окремо починаючи з виникнення прострочки закінчуючи 22.09.2025.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог та доказів, які надані у справі, суд виходить з наступного.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 202 ЦК України правочин - це дія особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Метою будь-якого правочину є досягнення певних юридичних наслідків, що мають істотне значення для сторін правочину.

Здійснення правочину законодавчо може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких настають на підставі закону незалежно від волі його суб`єктів).

У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети.

Отже, будь-який правочин є вольовою дією, а тому перед тим, як здійснювати оцінку на предмет його змісту, необхідно встановити наявність та вираження волі особи (осіб), яка (які) його вчинили.

Те, яким чином та у який спосіб здійснюється (оформлюється) вияв учасників правочину на набуття, зміну, припинення цивільних прав та обов`язків, передбачено статтею 205 ЦК України.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину.

Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів, у тому числі вільне волевиявлення учасника правочину.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У частині першій статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже істотними умовами договору поставки є: предмет договору, його ціна та строк поставки товару (продукції).

При цьому відповідач заперечуючи проти позовних вимог зазначає про неукладеність договору поставки №2/1408 від 14.08.2023, зокрема, як вказує останній, сторонами не погоджено всіх його істотних умов, зокрема: ціни товару, порядок та строки оплати за отриманий товар, предмет договору у вигляді визначення найменування Товару, кількості й асортименту.

Суд зазначає, що договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Натомість поняття неукладеного договору позначає протилежну ситуацію, коли згоди щодо всіх істотних умов договору досягнуто не було.

Під істотними умовами, відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України, слід розуміти умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо буде доведено, що спірний договір його сторонами виконується, це виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.10.2018 у справі №922/189/18.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 05.06.2018 у справі №338/180/17, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами.

Судом установлено, що у пункті 1.1. сторони погодили предмет договору, а саме: Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити на умовах і в порядку, визначеному цим договором товар (надалі - Товар).

Асортимент, найменування, кількість, одиниці виміру, ціна, терміни поставки товару визначаються у видаткових накладних та/або товарно-транспортних накладних, та/або специфікаціях. Тобто, в одному з трьох документів або у всіх разом: видатковій накладній, товарно-транспортній накладній, специфікації сторони визначають Асортимент, найменування, кількість, одиниці виміру, ціна, терміни поставки (п. 1.2. Договору).

Згідно п. 2.2. договору загальна сума (ціна) цього договору визначається, як загальна вартість Товару, поставленого за цим Договором.

Продавець зобов`язується поставити, а Покупець прийняти Товар в терміни, що узгоджені у видаткових накладних та/або товарно-транспортних накладних, та/або специфікаціях до цього Договору (п.3.3. договору).

При цьому сторони погодили, що підписання Сторонами видаткової накладної на поставлену партію Товару свідчить про факт його приймання Покупцем за кількістю та комплектністю. Відсутність отриманих від Покупця претензій за якістю поставленого Товару у строк визначений згідно п. 4.1. Договору свідчить про його прийняття за якістю.

Як вже зазначено судом вище, за видатковими накладними: а саме: №X-0310/06 від 03.10.2024 на суму 6552,00 грн; №X-2410/01 від 24.10.2024 на суму 6552,00 грн; №X-0411/08 від 04.11.2024 на суму 124814,20 грн; № X-0411/02 від 04.11.2024 на суму 590,79 грн; № Х-1111/02 від 11.11.2024 на суму 169 394,09 грн; № X-1111/03 від 11.11.2024 на суму 903,61 грн; № X-1111/06 від 11.11.2024 на суму 14 418,04 грн; № X-1111/07 від 11.11.2024 на суму 21 606,95 грн; №X-1111/08 від 11.11.2024 на суму 44 156,48 грн; № X-1111/09 від 11.11.2024 на суму 25 672,18 грн; № X-1111/10 від 11.11.2024 на суму 21 510,12 грн; № X-1111/11 від 11.11.2024 на суму 584,94 грн; № X-1811/05 від 18.11.2024 на суму 15 842,98 грн; № Х-1811/06 від 18.11.2024 на суму 15 876,00 грн; № X-1811/07 від 18.11.2024 на суму 48 350,14 грн; № X-1811/08 від 18.11.2024 на суму 4 450,97 грн; № X-1911/02 від 19.11.2024 на суму 30 362,40 грн; № X-2511/06 від 25.11.2024 на суму 134 450,63 грн; № X-2711/02 від 27.11.2024 на суму 43 402,93 грн; № Х-2711/03 від 27.11.2024 на суму 74 939,38 грн позивачем поставлений відповідачу товар на загальну суму 1284138,83 грн.

Також у матеріалах справи містяться товарно-транспортні накладні: №X-0310/08 від 03.10.2024; №X-2410/01 від 24.10.2024; №X-0411/01 від 04.11.2024; №X-0411/01 від 04.11.2024; №X-1111/11 від 11.11.2024; №X-1111/11 від 11.11.2024; №X-1111/11 від 11.11.2024; №X-1111/11 від 11.11.2024; №X-1111/11 від 11.11.2024; №X-1111/11 від 11.11.2024; №X-1111/11 від 11.11.2024; №X-1111/11 від 11.11.2024; №X-1811/08 від 18.11.2024; №X-1811/08 від 18.11.2024; №X-1811/08 від 18.11.2024; №X-1811/08 від 18.11.2024; №X-1911/02 від 19.11.2024; №X-2511/06 від 25.11.2024; №X-2711/03 від 27.11.2024; №X-2711/03 від 27.11.2024. Всі товарно - транспортні накладні містять посилання на вказані вище видаткові накладні.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні і фіксує факт здійснення господарської операції та встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. При цьому, строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною 1 статті 692 ЦК України.

Вказане відповідає правовій позиції викладеній в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020 у справі №922/1467/19.

Згідно із положеннями статей 1 та 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

З матеріалів справи вбачається, що видаткові накладні, за яким поставлено товар, за оплату якого виник борг, містять відомості про їх номер та дату складання, посилання на договір 2/1408 від 14.08.2023, інформацію про сторони господарської операції, найменування товару, одиницю виміру, кількість, ціну за одиницю товару, загальну вартість відпущеного товару без ПДВ, суму ПДВ та вартість товару з ПДВ, реквізити виконавця (постачальника) та покупця та підписи їх уповноважених представників.

Відповідачем у справі не надано доказів надання позивачу, який поставив товар за видатковими накладними та товаро транспортними накладними, що містяться у матеріалах справи, заперечень щодо кількості, або якості товару. Також матеріали справи не містять доказів намагання відповідача повернути товар позивачу.

Отже поставлений позивачем відповідачу товар є прийнятим останнім за кількістю та якістю вказаній у видаткових накладних за зазначеною у них ціною.

Також у матеріалах справи містяться рахунки на оплату по кожній з видаткових накладних поставленого позивачем товару. Підписи представника відповідача на отримання товару містяться на видаткових накладних та на товаро транспортних накладних.

Отже посилання Відповідача на недосягнення сторонами справи домовленості щодо істотних умов для укладення договору поставки та неукладення договору спростовується матеріалами справи.

Посилання відповідача на те, що договір 2/1408 від 14.08.2023 припинив свою дію, отже його положення не підлягають застосуванню, суд відхиляє, як таке, що також спростовується матеріалами справи. З цього питання суд зазначає, що судом встановлено, що пунктом 9.1. Договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє по 31 грудня 2023 року, але в кожному разі до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. У разі, якщо за 10 днів до дати закінчення терміну дії Договору жодна із сторін не направила в письмовій формі повідомлення про розірвання Договору, цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на умовах, які діяли станом на дату закінчення терміну дії Договору. Матеріали справи не містять доказів направлення письмової вимоги про розірвання договору. Отже, договір поставки № 2/1408 від 14.08.2023 станом на момент розгляду справи є діючим.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом вище, договір поставки № 2/1408 від 14.08.2023 містить всі істотні умови договору.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки №2/1408 від 14.08.2023 строком з 14.08.2023 до повного виконання своїх зобов`язань. При цьому як встановлено судом вище договір укладений між сторонами є діючим. Факт поставки товару на суму 1284138,83 грн підтверджується видатковими накладними, що містяться у матеріалах справи, підписаними уповноваженим на отримання товару представником відповідача.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 2.2 договору сторони погодили, що покупець відповідач сплачує вартість товару на умовах 100% передоплати на товар, якщо інше не буде обумовлено у специфікації до Договору. Як встановлено судом вище та не заперечується сторонами специфікації до договору не укладались. Додаткових угод, якими сторони узгодили зміну порядку оплати матеріали справи також не містять.

Поставка товару до отримання попередньої оплати не змінює порядок оплати та не скасовує узгоджену сторонами домовленість з цього питання.

При цьому відповідачем факт отримання товару від позивача не заперечується. Отже строк виконання зобов`язання відповідача щодо оплати товару є таким, що настав з моменту поставки.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд висновує, що позивачем доведено факт укладання договору поставки № 2/1408 від 14.08.2023 та отримання відповідачем товару на виконання умов цього договору на загальну суму на суму 1284138,83 грн згідно видаткових накладних, що містяться у матеріалах справи. Отже господарські зобов`язання позивача за договором є виконаними, внаслідок чого у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу 1284138,83 грн за отриманий товар. З урахуванням положення 2.2. договору, відповідач мав оплатити поставлений позивачем товар у формі 100% передоплати, проте умови договору щодо своєчасної сплати отриманого товару останній не виконав. Отже у відповідача утворилась прострочена заборгованість за поставлений товар у розмірі 1284138,83 грн, яка підлягає стягненню. Відповідачем позовні вимоги щодо стягнення заборгованості не спростовано.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення суми основного боргу в розмірі 1284138,83 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, у зв`язку із простроченням своєчасної оплати відповідачем поставленого товару, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача: штраф у сумі 385 241,64 грн; 30% річних у сумі 336 692,72 грн та інфляційні втрати у сумі 115 392,18 грн, що нараховані по кожній видатковій накладній окремо починаючи з виникнення прострочки закінчуючи 22.09.2025.

За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Відповідно до п. 7.1. Договору у разі порушення термінів оплати Товару більш ніж на 5 днів, Покупець сплачує Продавцю штраф у розмірі 30% від вартості вчасно несплаченого Товару. Крім того, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України Покупець сплачує Продавцю 30% річних від простроченої суми.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина 1 статті 548 ЦК України).

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд перевіривши періоди нарахування штрафу та здійснені нарахування за допомогою калькулятору системи Ліга, вважає нарахування штрафу арифметично правильним та таким, що відповідає умовам договору, відповідно до цього позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 385 241,64 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач просить зменшити розмір штрафу та стягнути з відповідача штраф у розмірі 5%, що становить 64206,95 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 2 ГПК України також передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; пропорційність.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 546 ЦК України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Як зазначалось, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання. Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора.

Разом з тим, відповідно до висновків, викладених в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Конституційний суд України в наведеному рішенні зауважує, що захист від цих зловживань має базуватись на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення

Відтак, стягнення неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно ст. 86 ГПК, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 551 ЦК України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.

Між тим, суд звертає увагу на:

- відсутність будь-яких об`єктивних поважних причин невиконання відповідачем зобов`язань за договором, враховуючи наявність доказів отримання товару поставленого позивачем;

- відповідність та узгодження розміру штрафних санкцій сторонами у договорі та такими, що відповідають наслідкам допущеного відповідачем порушення.

Враховуючи викладене вище та те, що сторони добровільно в договорі передбачили таку міру відповідальності, як нарахування штрафу в розмірі 30% від вартості вчасно неоплаченого товару ту обставину, що завданням неустойки є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання), той факт, що сума штрафу не є занадто великою, порівняно з сумою основного боргу, що свідчить про те, що наслідки невиконання відповідачем зобов`язання є вочевидь більш вигідні для позивача, ніж належне виконання такого зобов`язання, ту обставину, що позивач не затягував зі зверненням до суду з метою збільшення суми неустойки, при цьому відповідач, який просить суд зменшити розмір штрафу до 5% від суми позовних вимог, не надав суду жодних доказів того, що даний випадок є винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; що ним здійснювалися заходи на уникнення порушення зобов`язання, наявності дій відповідача, спрямованих на належне виконання зобов`язання, наявності виключних обставин, що викликали невиконання зобов`язання відповідачем, суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання відповідача про зменшення штрафу відмовити. Відтак, сума штрафу у розмірі 385241,64 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо стягнення 30% річних у сумі 336 692,72 грн та інфляційних втрат у сумі 115 392,18 грн, суд виходить із наступного:

Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено вище сторони у пункті 7.1. договору встановили таку відповідальність для покупця у разі порушення термінів оплати Товару, як нарахування 30% річних від простроченої суми.

При цьому відповідач просить зменшити розмір 30% річних та посилається на постанову Великої Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 по справі у справі №903/602/24.

Представник позивача проти зменшення розміру 30% річних заперечує зазначаючи про те, що відповідачем не надано жодного аргументу та доказу щоб підтверджували підстави для зменшення нарахованих сум штрафу, 30% річних та інфляційних.

Суд перевіривши періоди нарахування 30% річних та інфляційних втрат здійснені нарахування за допомогою калькулятору системи Ліга, вважає нарахування 30% річних та інфляційних втрат арифметично правильними та такими, що відповідають умовам договору, відповідно до цього позовні вимоги про стягнення з відповідача 30% річних у сумі 336 692,72 грн та інфляційних втрат у сумі 115 392,18 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 по справі у справі №903/602/24 визнала за необхідне конкретизувати правовий висновок, викладений в її постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) та зазначити, що три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.

Суд також враховує та звертає увагу відповідача, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 Цивільного кодексу України).

За змістом вищенаведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 конкретизувала правовий висновок, викладений в її постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, зазначивши таке:

"Велика Палата Верховного Суду зазначає, що у справі № 902/417/18 зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, тоді як підстави для такого зменшення процентів річних суд повинен установлювати в кожному конкретному випадку.

Законодавство не містить переліку підстав для зменшення процентів річних. Такими підставами можуть бути, зокрема, дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу, а також інші підстави, підтверджені конкретними обставинами справи.

Заявляти про наявність підстав для зменшення процентів річних та доводити, що вони підтверджуються конкретними обставинами справи, має саме боржник, а суд з огляду на наявні в матеріалах справи докази має надати оцінку обґрунтованості таких доводів та вирішити питання про можливість зменшення процентів річних.

Також при вирішенні питання про зменшення процентів річних суд має враховувати принципи розумності, справедливості, пропорційності та дотримуватись балансу між інтересами боржника і кредитора.

До того ж у постанові від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 (провадження №12-4гс24) Велика Палата Верховного Суду зазначала, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів.

З огляду на зазначені правові висновки Великої Палати Верховного Суду, враховуючи правову природу процентів річних як визначеної законом плати боржника за користування грошовими коштами кредитора, їх розмір може бути зменшено.

При цьому суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.

Суд констатує, що сума заявлених до стягнення 30% річних передбачені умовами договору, зокрема п. 7.1. договору, як встановлено вище судом. З боку відповідача мало місце прострочення по оплаті товару протягом тривалого часу, а саме протягом майже року з моменту першої поставки товару до звернення до суду із даним позовом, 30% річних у розмірі 336692,72 грн порівняно з вартістю поставленого позивачем товару у розмірі 1284138,83 грн не є великою, що свідчить про те, що наслідки невиконання відповідачем зобов`язання є вочевидь більш вигідні для позивача, ніж належне виконання такого зобов`язання. При цьому відповідач не надав суду жодних доказів того, що даний випадок є винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; що ним здійснювалися заходи на уникнення порушення зобовязання, наявності дій відповідача, спрямованих на належне виконання зобов`язання, наявності виключних обставин, що викликали невиконання зобов`язання відповідачем.

Враховуючи наведене вище, суд не вбачає підстав для зменшення розміру 30% річних, тому вважає позовну вимогу про стягнення 30% річних у розмірі 336692,72 грн обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (Методологічні положення щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519).

Компенсація кредитору інфляційних втрат згідно з положеннями частини другоїстатті 625 Цивільного кодексу Україниє мінімальною гарантією захисту його інтересів, яка забезпечує збереження цінності грошових коштів протягом прострочення оплати боржником відповідних товарів, робіт чи послуг.

Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони, як уже зазначалося, входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат.

Також, суд зазначає, що підстави для зменшення інфляційних втрат відсутні, з огляду на те, що нормами чинного законодавства не передбачено повноважень суду на зменшення розміру інфляційних втрат; у справі №902/417/18 Великою Палатою Верховного Суду (на яку посилається сам відповідач) не викладено висновків щодо можливості зменшення розміру інфляційних втрат; нарахування інфляційних втрат є відшкодуванням матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, та їх розмір не підлягає зміні за домовленістю сторін, а порядок їх нарахування є чітко регламентованим, що кореспондується із позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 23.11.2023 у справі №917/991/22.

Враховуючи наведене вище суд вважає позовну вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 115 392,18 грн обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №127/3429/16-ц.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Ураховуючи те, що позов задоволено повністю, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, та ст. 4, 20, 73, 74, 77, 129, 130, 233, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛО-КВАР" (вул. Плеханівська, буд. 117, м. Харків, 61001, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГСТАЛЬ" (б. Вінтера, 26, м. Запоріжжя, 69041, ) заборгованість у сумі 1 284 138,83 грн, штраф у сумі 385 241,64 грн; 30% річних у сумі 336 692,72 грн; інфляційні втрати у сумі 115 392,18 грн та судовий збір у сумі 31 821,98 грн.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "26" грудня 2025 р.

СуддяЮ.Ю. Мужичук