СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Харків Справа № 922/3796/16 (922/2994/24)

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В., суддя Мартюхіна Н.О.

за участі секретаря судового засідання Садонцевої Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноком" (вх.№ 1978 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 21.08.2025 (прийняте у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Міньковським С.В., повне рішення складено 21.08.2025) у справі №922/3796/16 (922/2994/24)

за позовом Споживчого товариства "Колос", м.Харків,

3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Техноком", м. Харків,

до 1. Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси", м.Київ,

2. Департаменту патрульної поліції, м.Київ,

3. ОСОБА_1 , м.Харків,

4. Приватного виконавця Кудряшова Дмитра Вячеславовича, м.Харків,

3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні ДП МВС України "Інформ-Ресурси" - ОСОБА_2 , м.Валки, Харківська область,

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні ДПП - ОСОБА_3 , с-ще. Пісочин, Харківська область,

про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

23.10.2021 до суду від ліквідатора надійшла заява про відшкодування матеріальної шкоди (вх. № 24879), в якій арбітражний керуючий Кошовський С.В. просив суд стягнути з ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ), держави в особі Департаменту патрульної поліції (, далі Департамент патрульної поліції) та Державного підприємства МВС України "Інформ-Ресурси" () на користь СТ "Колос" () солідарно 2275187,20 грн відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовної заяви ліквідатор зазначив, що внаслідок дій відповідачів було втрачено транспортний засіб, який належить СТ "Колос", та, з посиланням на статті 1166, 1172, 1174, 1190, 1192 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), просив стягнути завдану СТ "Колос" матеріальну шкоду солідарно із осіб, зазначених у прохальній частині заяви.

Під час нового розгляду справи позивач подав заяву про зміну предмету позову та розгляд справи здійснено судом з урахуванням цієї заяви до таких відповідачів: Державного підприємства МВС України "Інформ-Ресурси" () (відповідач-1), Департаменту патрульної поліції () (відповідач-2), ОСОБА_1 (відповідач-3), приватного виконавця Кудряшова Д.В. (відповідач-4).

В обґрунтування заяви позивач, серед іншого, посилався на те, що дії приватного виконавця були неправомірними та внаслідок цього було втрачено спірний транспортний засіб, у зв`язку з цим наголошував, що діями ОСОБА_1 , працівника Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області, працівника Державного підприємства МВС України "Інформ-Ресурси" та приватного виконавця Кудряшова Дмитра Вячеславовича було завдано майнову шкоду СТ "Колос" у розмірі 2275187,20 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.08.2025 у справі №922/3796/16 (922/2994/24) позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси" на користь Споживчого товариства "Колос" в особі ліквідатора Кошовського С.В. 463360,95 грн матеріальної шкоди, що є відшкодуванням збитків та 4540,00 грн судового збору. В решті позовних вимог щодо інших відповідачів відмовлено.

Вказане рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що у разі посилання позивача на спільні дії або бездіяльність відповідачів, що зумовило спричинення шкоди, позивач, крім іншого зобов`язаний (відповідно до правил розподілу обов`язку доказування) довести наявність підстав для покладення на заподіювачів шкоди саме солідарної відповідальності, оскільки за змістом ЦК України, індивідуальний характер відповідальності презюмується. За висновками суду:

- матеріалами справи підтверджується факт затримання автомобіля, переміщення його на спеціальний майданчик працівником поліції та залишення його там, натомість матеріали справи не містять жодних доказів вжиття заходів працівниками відповідача-1 щодо оформлення та належного зберігання затриманого спірного транспортного засобу. Позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки працівників Департаменту патрульної поліції (заподіювача збитків) та наявність збитків саме від їх поведінки, а відповідачем-2 достатньо спростовано, що шкода майну юридичної особи була завдана не працівниками Департаменту патрульної поліції, у зв`язку з чим в позові до Департаменту патрульної поліції слід відмовити. Водночас, суд дійшов висновку про наявність неправомірних дій з боку працівників Державного підприємства МВС України "Інформ-ресурс" (відповідача-1), а отже про задоволення позову до відповідача-1 та стягнення з нього на користь позивача 463360,95 грн завданої шкоди (щодо розміру завданої матеріальної шкоди враховано висновок експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 11.07.2023 №СЕ-19/111-23/27799-АВ);

- щодо покладення солідарної відповідальності на приватного виконавця Кудряшова Д.В. суд дійшов, зокрема, висновку, що станом на дату затримання на стаціонарному посту "Валки" Харківської області оголошеного у розшук спірного транспортного засобу виконавче провадження було зупинено, а тому приватний виконавець не мав правових підстав для вжиття виконавчих дій з повернення спірного транспортного засобу у власність СТ "Колос". Вказане, на думку суду, спростовує твердження позивача про невжиття приватним виконавцем дієвих заходів для вилучення автомобіля у момент його затримання поліцією, оскільки станом на день такого затримання виконавче провадження № 56797592 було зупинено, а тому суд дійшов висновку про недоведеність посилання позивача, що саме внаслідок дій приватного виконавця було завдано шкоду позивачу та про відмову у задоволенні позову до приватного виконавця;

- щодо покладення солідарної відповідальності на ОСОБА_1 (відповідача-3) суд виходив з того, що предметом спору у цій справі №922/3796/16 (№922/2994/24) є сума коштів, заявлена ліквідатором СТ "Колос" як збитки згідно ст. 1166 ЦК України, завдані, зокрема, відповідачкою ОСОБА_1 через тривале невиконання рішення суду та неповернення спірного транспортного засобу позивачу. Водночас, за висновками суду, виходячи із доводів позивача, обставини справи щодо ОСОБА_1 не підпадають під ознаки збитків (майнової шкоди) у розумінні статей 22, 1166 Цивільного кодексу України, а є безпідставно набутим (збереженим) ОСОБА_1 майном за рахунок СТ "Колос" у розумінні статей 1212-1213 цього ж Кодексу, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні позову до відповідача 3.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Техноком" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 21.08.2025 у справі №922/3796/16 (922/2994/24) в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди з Департаменту патрульної поліції та приватного виконавця Кудряшова Дмитра Вячеславовича та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити заяву ліквідатора про відшкодування матеріальної шкоди та стягнути солідарно з Державного підприємства МВС України "Інформ-Ресурси", Департаменту патрульної поліції та приватного виконавця Кудряшова Дмитра Вячеславовича на користь Споживчого товариства "Колос" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Кошовського Сергія Васильовича 463360,95 грн; здійснити розподіл судових витрат.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається, зокрема, на таке:

- не погоджується з висновками суду першої інстанції, що протиправність дій щодо втрати транспортного засобу переходить до Державного підприємства МВС України "Інформ-Ресурси" та визнання встановленим факту передання автомобіля марки Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , працівникам такого підприємства;

- вважає, що суд першої інстанції неправильно оцінив акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 28.10.2018, оскільки в акті відсутні обов`язкові дані (найменування, адреса, телефон підприємства; номер евакуатора; П.І.Б. і посада осіб, які транспортували та приймали автомобіль), містяться лише підписи невстановленої особи без ідентифікаційних відомостей, що робить акт неналежним та недопустимим доказом. На думку скаржника, суд безпідставно ототожнив підпис невстановленої особи в акті з підписом ОСОБА_2 , оскільки не проведено жодної почеркознавчої експертизи, ОСОБА_2 у протоколі допиту заперечив факт приймання автомобіля, та підтвердив, що поліцейський сам транспортував авто (що підтверджується відеозаписом) та забрав його; відсутні докази виклику евакуатора та повідомлення диспетчера ДП МВС України "Інформ-Ресурси", отже, примусове переміщення і зберігання не могло бути здійснено належним чином, та наявний лист ДП МВС України "Інформ-Ресурси" від 21.02.2019 підтверджує, що спірний транспортний засіб на спецмайданчику 429 км траси М03 не приймався, що прямо суперечить висновку суду про передачу автомобіля на зберігання;

- суд першої інстанції не застосував належним чином стандарт доказування «вірогідності доказів», віддав перевагу одним з них, хоча на підтвердження версії позивача наявні показання свідків, лист ДП МВС України "Інформ-Ресурси" та відеозапис, натомість єдиний доказ про відсутність неправомірних дій з боку співробітників Департаменту патрульної поліції суду акт із суттєвими порушеннями, який не підтверджує передачу автомобіля;

- судом проігноровано доводи позивача щодо солідарної відповідальності приватного виконавця Кудряшова Дмитра Вячеславовича, яка полягала у тому, що така невизначеність дій співробітників Департаменту патрульної поліції та Державного підприємства МВС України "Інформ-Ресурси" була пов`язана з помилковим зазначенням номера кузова, що зробило розшук, затримання та доставлення транспортного засобу на штрафний майданчик фактично неможливим. Вважає, що приватний виконавець своїми неодноразовими та систематичними помилками спричинив неможливість виконання судового рішення та втрату предмета стягнення;

- наголошує, що протиправні дії вбачаються як з боку співробітників Департаменту патрульної поліції (через неналежне оформлення акту, незаконне переміщення транспортного засобу та фактичне самовільне розпорядження ним), так і з боку Державного підприємства МВС України "Інформ-Ресурси" (через відсутність контролю та належного прийняття транспортного засобу на зберігання) та приватного виконавця Кудряшова Дмитра Вячеславовича (помилкове зазначення номера кузова у постановах та передчасне завершення виконавчого провадження), а отже сукупність протиправних дій зазначених осіб створила ситуацію, за якої права боржника були порушені, а судове рішення залишилося невиконаним. Це свідчить про наявність підстав для покладення на них відповідальності у встановленому законом порядку, у тому числі у солідарному порядку;

- скаржник погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди з Гученко Г.С., вважає, що в даному випадку доречним є заміна способу виконання рішення суду (ухвали Господарського суду Харківської області від 25.06.2018 у справі №922/3796/16), а тому просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди лише з Департаменту патрульної поліції та приватного виконавця Кудряшова Дмитра Вячеславовича.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноком" (вх.№ 1978 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 21.08.2025 у справі №922/3796/16 (922/2994/24) та призначено справу до розгляду на 13 листопада 2025 року об 11:30 годині; встановлено учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу до 31.10.2025, з доказами їх надсилання учасникам справи, встановлено учасникам справи строк для подання заяв, клопотань, тощо до 31.10.2025.

31.10.2025 до суду апеляційної інстанції від представника приватного виконавця Кудряшова Дмитра Вячеславовича надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 12725), в якому 4-й відповідач просить відмовити ТОВ "Техноком" у скасуванні рішення Господарського суду Харківської області від 21.08.2025 року у справі №922/3796/16 (922/2994/24) в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди з приватного виконавця Кудряшова Дмитра Вячеславовича.

В обґрунтування своєї правової позиції посилається, зокрема, на те, що ні позивачем, ні апелянтом не доведено, що дії приватного виконавця, які полягають у допущенні описки у зазначені номеру кузову транспортного засобу та помилковому закритті виконавчого провадження № 56797592, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із завданням СТ "Колос" матеріальної шкоди, оскільки: допущена описка у номері кузову транспортного засобу, за умови правильного зазначення іншої інформації про нього (державного реєстраційного номеру, марки, моделі тощо) не перешкоджали розшуку спірного транспортного засобу, який, на підставі постанови приватного виконавця був затриманий та поміщений на спецмайданчик; попри помилкове закриття провадження № 56797592 приватним виконавцем в межах виконавчого провадження № 73544383 було винесено постанови про арешт та розшук транспортного засобу, які не були скасовані у період з 31.01.2024 по 21.06.2024; одразу після отримання постанови Східного апеляційного господарського суду по справі №922/3796/16 від 01.11.2018 приватним виконавцем були вжиті оперативні дії із відновлення виконавчого провадження, встановлення місцезнаходження транспортного засобу, який, внаслідок незаконних дій інших осіб, був вилучений із спецмайданчика. Вважає, що наведене свідчить про добросовісність приватного виконавця та вжиття ним всіх необхідних дій з метою встановлення місцезнаходження транспортного засобу, що вибув із спецмайданчика внаслідок дій інших осіб, а тому позовні вимоги до приватного виконавця не можуть бути задоволені.

03.11.2025 до апеляційного господарського суду від Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 12767, документ сформований в системі "Електронний суд" 31.10.2025), в якому 2-й відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Техноком". Департамент патрульної поліції вважає, що оскільки вину інспектора УПП в Харківській області ДПП в поверненні транспортного засобу Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_1 невідомим особам не доведено, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями поліцейського та втратою транспортного засобу Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_1 , а тому підстави для стягнення матеріальної шкоди з ДПП також відсутні.

У судове засідання 13.11.2025 з`явився апелянт та підтримав вимоги апеляційної скарги. Представник позивача арбітражний керуючий Кошовський Сергій Васильович підтримав апеляційну скаргу ТОВ "Техноком" в повному обсязі. Представник 2-го відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги в частині вимог щодо Департаменту патрульної поліції. Представник 4-го відповідача не погодився з позицією апелянта та представника позивача. Інші учасники справи у судове засідання не прибули, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином ухвалою суду від 15.10.2025.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.11.2025 оголошено перерву у судовому засіданні до 11 грудня 2025 року о 10:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду, про що повідомлено учасників справи.

24.11.2025 до апеляційного господарського суду від Департаменту патрульної поліції надійшла заява (вх. № 13605) про долучення до матеріалів справи №922/3796/16 (922/2994/24) документів на підтвердження повноважень представника Департаменту патрульної поліції (далі - ДПП).

В судовому засіданні 11.12.2025 представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про солідарне стягнення матеріальної шкоди з Департаменту патрульної поліції та приватного виконавця Кудряшова Дмитра Вячеславовича та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову. Представник позивача арбітражний керуючий Кошовський Сергій Васильович підтримав апеляційну скаргу ТОВ "Техноком" та просив суд її задовольнити. Представники 2-го та 4-го відповідачів просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники інших учасників справи в судове засідання 11.12.2025 не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи учасники справи повідомлені належним чином відповідною ухвалою суду апеляційної інстанції від 13.11.2025, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, сформованими в програмі Діловодство спеціалізованого суду.

Також, ухвала суду від 13.11.2025 про оголошення перерви була надіслана у Єдиний державний реєстр судових рішень для оприлюднення 17.11.2025 та 18.11.2025 оприлюднена для загального доступу; вона направлялася 1-му та 3-му відповідачеві та третім особам рекомендованою кореспонденцією на адреси, вказані в заявах та апеляційній скарзі, проте ухвали повернулись до суду з причин адресат відсутній за вказаною адресою. Будь-яких відомостей щодо зміни реєстрації місцезнаходження вказаних учасників справи господарському суду не надходили.

Зі змісту статей 120 та 242 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що особи, які беруть участь у справі вважаються належним чином повідомлені, якщо ухвали, рішення були надіслані за належною адресою. Уразі, якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (близький за змістом висновок наведено у постановах Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 909/359/19, від 01.08.2025 у справі № 910/13511/22, від 03.11.2025 у справі № 917/2317/24).

Крім того, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Таким чином, судом апеляційної інстанції було вжито всіх можливих заходів задля повідомлення учасників процесу про хід розгляду справи, витримано терміни, які колегія суддів вважає достатніми для можливості реалізації сторонами своїх процесуальних прав.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до усталеної правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах 19.03.2024 у справі № 910/3016/23, від 08.11.2023 у справі № 922/854/23, від 01.12.2022 у справі № 910/14025/20 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи та правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників інших учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.11.2016 порушено провадження у справі про банкрутство Споживчого товариства "Колос" на підставі статті 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою Господарського суду Харківської області від 06.12.2016 визнано Споживче товариство "Колос" (ідентифікаційний номер 30236600) банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором Споживчого товариства "Колос" голову ліквідаційної комісії Чикачкова Олексія Вікторовича.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.12.2016 задоволено заяву ліквідатора про дострокове припинення його обов`язків ліквідатора Споживчого товариства "Колос"; призначено ліквідатором Споживчого товариства "Колос" арбітражного керуючого Кошовського Сергія Васильовича (свідоцтво № 923 від 14.05.2016).

В подальшому, до суду першої інстанції від кредитора ТОВ "Техноком" та ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Кошовського С.В. надійшли заяви про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності правочину щодо майна банкрута: автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, 2010 року випуску, коричневий, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , які призначено було до спільного розгляду. Водночас, заявниками були подані клопотання про вжиття заходів щодо забезпечення вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.12.2017, зокрема, заборонено ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) відчужувати транспортний засіб VOLKSWAGEN TOUAREG, 2010 року випуску, коричневий, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; зобов`язано Регіональний сервісний центр в Харківській області МВС України та Управління інформаційної підтримки та координації поліції "102" ГУНП в Харківській області внести до всіх відповідних баз даних відомості про заборону відчуження транспортного засобу VOLKSWAGEN TOUAREG, 2010 року випуску, коричневий, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.06.2018 у справі №922/3796/16, зокрема, задоволено заяву ТОВ "Техноком" (вх.№38465 від 21.11.2017) у частині вимог щодо визнання недійсним правочину щодо автомобіля Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , та застосування наслідків недійсності правочину. Задоволено заяву ліквідатора Споживчого товариства "Колос" Кошовського С.В. (вх. №40806 від 06.12.2017) про визнання недійсним договору купівлі-продажу, оформленого у вигляді довідки-рахунку від 02.06.2015 №ВІА999887, виданої ТОВ "Автоконсалтинг Україна" (код 39080110) на ім`я ОСОБА_1 щодо транспортного засобу Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та застосування наслідків недійсності правочину. Визнано недійсним договір купівлі-продажу, оформлений у вигляді довідки-рахунку від 02.06.2015 №ВІА999887, виданої ТОВ "Автоконсалтинг Україна" (код 39080110) на ім`я ОСОБА_1 щодо транспортного засобу Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Застосовано наслідки недійсності правочину шляхом повернення становища сторін у початковий стан, а саме: повернуто у власність Споживчого товариства "Колос" () транспортний засіб Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

13.07.2018 судом першої інстанції на виконання ухвали Господарського суду Харківської області від 25 червня 2018 року видано відповідний наказ про застосування наслідків недійсності правочину шляхом повернення становища сторін у початковий стан, а саме: повернути у власність Споживчого товариства "Колос" () транспортний засіб Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Згідно цього наказу стягувач: Споживче товариство "Колос" () в особі ліквідатора арбітражного керуючого Кошовського С.В. (свідоцтво № 923 від 14.05.2016), боржник - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

На виконання вказаного судового рішення приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Дмитром Вячеславовичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №56797592 від 17.07.2018 з виконання наказу Господарського суду Харківської області від 13.07.2018 №922/3796/16 про застосування наслідків недійсності правочину шляхом повернення становища сторін у початковий стан, а саме: повернути у власність Споживчого товариства "Колос" транспортний засіб Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Стягувачем визначено Споживче товариство "Колос" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Кошовського С.В., а боржником - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 (т.31, а.с.31-32).

У ході проведення виконавчих дій було встановлено, що місцезнаходження вищевказаного транспортного засобу невідоме, у зв`язку з чим 19.07.2018 приватним виконавцем в межах виконавчого провадження №56797592 винесено постанову про розшук майна боржника, якою оголошено в розшук майно боржника: транспортний засіб Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; постановлено вилучити технічний паспорт та ключі від вищевказаного транспортного засобу та копію постанови направити до поліції, сторонам виконавчого провадження до відома (т. 31, а.с. 33-34).

В подальшому, ОСОБА_1 звернулась до Харківського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просила ухвалу Господарського суду Харківської області від 25.06.2018 у справі №922/3796/16 скасувати у повному обсязі та прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ "Техноком" і ліквідатору боржника ОСОБА_4 у задоволенні їх заяв про визнання недійсним договору купівлі-продажу, оформленого у вигляді довідки-рахунку від 02.06.2015 №ВІА999887, виданої ТОВ "Автоконсалтинг Україна" (код 39080110) на ім`я ОСОБА_1 щодо транспортного засобу Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та відмовити ліквідатору боржника ОСОБА_4 у застосуванні наслідків недійсності правочину шляхом повернення становища сторін у початковий стан, а саме: відмовити у поверненні у власність Споживчого товариства "Колос" () транспортного засобу Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

02.08.2018 ОСОБА_1 звернулась до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. із заявою про зупинення виконавчого провадження на підставі ст. 38 Закону України "Про виконавче провадження".

03.08.2018 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. прийнято постанову про зупинення виконавчого провадження №56797592 на підставі ч. 1 ст. 38 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з відкриттям апеляційного провадження у справі №922/3796/16 (т.31, а.с. 36-37).

28.10.2018 на стаціонарному посту "Валки" Харківської області оголошений у розшук автомобіль марки Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , було затримано сержантом поліції (рота 5 батальйон 3 УПП в Харківській обл.) Писаренком Яном Миколайовичем.

Згідно з актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 28.10.2018, складеного об 11:50 сержантом поліції (рота 5 батальйон 3 УПП в Харківській обл.) Писаренком Яном Миколайовичем у присутності двох свідків, здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу Volkswagen Touareg, номерний знак НОМЕР_1 , у зв`язку з наявністю виконавчого провадження ВП 56797592. Також зі змісту вищезазначеного акта вбачається, що ключ та реєстраційний документ на транспортний засіб знаходяться на штрафмайданчику 429 км, пост Валки (т.31, а.с.39).

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 01.11.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Харківської області від 25.06.2018 у справі №922/3796/16 залишено без змін

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. від 02.11.2018 (ВП № 56797592) поновлено виконавче провадження з примусового виконання наказу №922/3796/16, виданого 13.07.2018 Господарським судом Харківської області (т.31, а.с. 40-41).

Також, постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. від 02.11.2018 (ВП № 56797592) накладено арешт на автомобіль марки Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (т.31, а.с. 42-43).

02.11.2018 за заявою стягувача - ліквідатора СТ "Колос" Кошовського С.В. з метою забезпечення фактичної передачі затриманого транспортного засобу та виконання рішення суду, приватним виконавцем Кудряшовим Д.В., відповідно до акта приватного виконавця в межах виконавчого провадження №56797592 від 02.11.2018, було з`ясовано, що оголошений у розшук, затриманий транспортний засіб на спецмайданчику не знаходився, так як 28.10.2018 після затримання автомобіль було повернуто співробітниками поліції ОСОБА_1 (т.31, а.с. 44).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. від 09.11.2018 (ВП № 56797592) оголошено в розшук майно боржника: транспортний засіб Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; постановлено вилучити технічний паспорт та ключі від вищевказаного транспортного засобу та копію постанови направити до поліції, сторонам виконавчого провадження до відома (т.31, а.с.49-50).

09.11.2018 приватним виконавцем Кудряшовим Д.В. першому заступнику Східної міжрегіональної філії ДП МВСУ "Інформ-Ресурси" було направлено вимогу про надання інформації та документів у порядку ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", в якій приватний виконавець вимагав надати належним чином завірену інформацію щодо прийняття і видачі тимчасово затриманого транспортного засобу марки Volkswagen, модель Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на спеціальному майданчику ДП МВСУ "Інформ-Ресурси" (т.31, а.с 45-48).

Також, 09.11.2018 приватним виконавцем Кудряшовим Д.В. було направлено повідомлення про вчинення працівниками Національної поліції ГУНП у Харківській області та працівниками Державного підприємства МВСУ "Інформ-Ресурси" кримінального правопорушення вих. №56797592/1038 від 09.11.2018 (т.31.а.с. 51-54).

22.11.2018 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. постановлено вимогу про зобов`язання ОСОБА_1 негайно повідомити про місце знаходження транспортного засобу Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також негайно вжити заходів щодо виконання рішення суду - наказу №922/3796/16 від 13.07.2018, виданого Господарським судом Харківської області, а саме - передати транспортний засіб Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 стягувачу; повідомлено ОСОБА_1 про наслідки невиконання або ігнорування вимоги виконавця (т.31, а.с.55). Зазначена вимога була отримана ОСОБА_1 нарочно 22.11.2018, про що свідчить напис у лівому нижньому куті першого аркушу вказаної вимоги.

Відповідно до акта приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. від 22.11.2018, складеного в присутності двох понятих та арбітражного керуючого С.В. ОСОБА_4 , ним 22.11.2018 у межах ВП 56797592 під підпис вручено вимогу боржнику щодо негайного виконання рішення суду, однак, боржник відмовився виконувати рішення суду про передачу транспортного засобу стягувачу, чим перешкоджає виконанню рішення суду (т.31, а.с.56).

Прокуратурою Харківської області листом від 22.11.2018 повідомлено приватного виконавця, що 22.11.2018 за №0001506 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 2 ст. 364 КК України (зловживання владою або службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки) (т.31, а.с.57).

30.11.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за №0006700 за частиною першою статті 382 КК України (умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню).

Матеріали справи містять копії протоколів допиту свідків, а саме - ОСОБА_5 (приватного виконавця виконавчого округу в Харківській області), ОСОБА_3 (поліцейського УПП в Харківській області), ОСОБА_2 (колишнього працівника ДП МВС України "Інформ-Ресурси"), ОСОБА_6 (особи, яка повідомила про намір наприкінці жовтня 2018 року придбати у ОСОБА_1 транспортний засіб Volkswagen Touareg, про продаж якого він дізнався з оголошення, розміщеного в мережі Інтернет, та про подальші дії, вчинені ним і ОСОБА_1 задля укладання відповідної угоди), надані останніми під час досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006700 від 30.11.2018 (т.31а, а.с.142-148).

У листі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 05.12.2018 зазначається, що відповідно до договору, укладеного між Департаментом патрульної поліції та ДП МВС України "Інформ-Ресурси" від 29.12.2017 № 1157 про зберігання та доставлення транспортних засобів на спеціальний майданчик, ДП МВС України "Інформ-Ресурси" зобов`язується здійснювати належне доставлення тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики, їх належне зберігання, а також повертати тимчасово затримані транспортні засоби їх володільцям за умови пред`явлення ними відповідних документів та оплати витрат. У зв`язку з цим для отримання інформації щодо місцезнаходження затриманих транспортних засобів необхідно звернутись до ДП МВС України "Інформ-Ресурси" (т.31, а.с. 58).

Відповідно до довідки Державного підприємства МВС України "Інформ-Ресурси" від 21.02.2019 автомобіль марки Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на штрафному майданчику на посту "Валки", 429 кілометр дороги М03 на зберігання не приймався (т.31а, а.с.148 зворотна сторона).

Як вже було зазначено вище, 23.10.2021 до суду першої інстанції від ліквідатора боржника надійшла заява про відшкодування матеріальної шкоди (вх.№24879), в якій арбітражний керуючий Кошовський С.В. просив стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), Держави в особі Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ) шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку; Державного підприємства МВС України "Інформ-Ресурс" (01103, м. Київ, проїзд Військовий, буд. 8, код 32248749, адреса ліквідаційної комісії: 04116, м. Київ, вул. Митрофана Довнар-Запольського, 8, ) на користь Споживчого товариства "Колос" () солідарно 2275187,20 грн відшкодування матеріальної шкоди. Також ліквідатор просив покласти на відповідачів відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В обґрунтування поданої заяви ліквідатор вказує на те, що станом на момент його звернення до суду з даною заявою місцезнаходження транспортного засобу, який повинен бути повернутий СТ "Колос", невідомо. Ліквідатор вважає, що ОСОБА_1 , будучи достеменно обізнаною про рішення суду та вимоги приватного виконавця щодо необхідності повернення транспортного засобу (Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) Споживчому товариству "Колос", вчинила дії, які направлені на невиконання та перешкоджання виконанню рішення суду. На думку ліквідатора, внаслідок таких дій ОСОБА_1 втрачено транспортний засіб (місцезнаходження невідомо), який підлягає поверненню СТ "Колос", що унеможливило виконання судового рішення та призвело до нанесення матеріальної шкоди СТ "Колос". Ліквідатор наполягає на наявності у діях ОСОБА_1 прямого умислу на утримання та приховання транспортного засобу від СТ "Колос". Отже, ліквідатор вважає наявним причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_1 та спричиненою СТ "Колос" матеріальною шкодою.

На думку ліквідатора, дії працівників ДП МВС України "Інформ-Ресерси" та окремих працівників ГУ НП України в Харківській області, які полягали в передачі затриманого автомобіля не приватному виконавцю, а ОСОБА_1 , були неправомірними, внаслідок чого було втрачено (місцезнаходження невідомо) автомобіль, який підлягав поверненню СТ "Колос".

Враховуючи наведене, ліквідатор просив стягнути завдану СТ "Колос" матеріальну шкоду з посиланням на ст. ст. 1166, 1172, 1174, 1190, 1192 ЦК України солідарно із осіб, зазначених у прохальній частині заяви.

Розмір матеріальної шкоди ліквідатор розрахував таким чином: відповідно до договору про фінансовий лізинг №00002378 від 02.12.2010 вартість об`єкту лізингу, автомобіля Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 становила 86536,00 доларів США; офіційний курс гривні щодо іноземних валют, встановленого НБУ на 23.10.2021 (день звернення з даною заявою до суду) 1 долар США = 26,2918 грн; станом на 23.10.2021 вартість зазначеного автомобіля становить 2275187,20 грн.

Заперечуючи проти вказаної заяви у відзиві (вх. № 27273 від 18.11.2021) Департамент патрульної поліції зазначив, зокрема, про те, що ліквідатором до заяви додано копію акта від 28.10.2018, з якого вбачається, що затриманий транспортний засіб доставлений для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за місцезнаходженням автодорога М-03, 429 км, пост поліції "Валки", у вказаному акті містяться підписи осіб, які прийняли транспортний засіб для його примусового переміщення та на тимчасове зберігання. До вказаного відзиву додано копію договору про зберігання та доставлення транспортних засобів на спеціальні майданчики № 1157 від 29.12.2017 (т.31, а.с.73-79).

У відповіді на відзив (вх. № 1639 від 25.01.2022) ліквідатор стверджував про те, що є підстави вважати, що незаконні дії працівника Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 , такі як участь у вилученні із спеціального майданчика затриманого транспортного засобу, перебувають у безпосередньому причинному зв`язку з втратою місцезнаходження майна СТ "Колос" та позбавлення законного власника можливості володіти цим автомобілем у повному обсязі, чим завдано матеріальної шкоди боржнику та є підставою для притягнення до відповідальності Писаренко Я.М. в особі Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (т.31, а.с.140-141).

Також до суду першої інстанції надійшли додаткові пояснення (вх. № 16136 від 12.12.2022) в частині незаконності дій (бездіяльності) відповідального співробітника поліції, що, на думку ліквідатора, є підставою для застосування ст. 1174 ЦК України та стягнення з Департаменту патрульної поліції як органу державної влади шкоди, спричиненої її службовою особою при здійсненні нею своїх повноважень, незалежно від вини цієї особи. Зокрема, за твердженням ліквідатора, за відсутності належно оформленого акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу неможливо встановити належне виконання співробітниками поліції своїх службових обов`язків, у тому числі факт передачі затриманого автомобіля на зберігання до відповідного місця. До цих пояснень додано копії протоколів допиту приватного виконавця Кудряшова Д.В., поліцейського Департаменту патрульної поліції УПП в Харківській області ОСОБА_3 , колишнього працівника Держаного підприємства МВС України "Інформ-ресурс" - ОСОБА_2 , а також ОСОБА_6 , за словами якого останньому ОСОБА_1 було продано автомобіль Volkswagen Touareg, кошти за який, у подальшому, нею були повернуті (т.31а, а.с.141-148).

Також, Департамент патрульної поліції з посиланням на те, що ліквідатором не надано до суду жодних належних доказів щодо фактичного розміру збитків та вжиття ним дій щодо його встановлення, звернувся до суду першої інстанції із заявою про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи для об`єктивного встановлення ринкової вартості автомобіля Volkswagen Touareg, реєстраційні номери НОМЕР_1 станом на 28.10.2018 (вх. № 7731 від 30.03.2023) (т.31б, а.с.91-93).

У додаткових поясненнях (вх.№7733 від 30.03.2023) Департамент повідомив про те, що 28.10.2018 до ІПНП підсистема затримані ТЗ внесені відомості про тимчасове затримання транспортного засобу Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 на стаціонарному посту поліції «Валки», зазначений автомобіль було поміщено на спеціальний майданчик Східної міжрегіональної філії Державного підприємства МВС України «Інформ-ресурси», виконавцем переміщення транспортного засобу був Перерва Олександр Іванович, зазначені відомості внесені до системи ІПНП за № ID 819385, який зазначено у верхньому правому кутку акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, який знаходиться в матеріалах судової справи (копію витягу з системи ІПНП додано). Крім того, працівниками УПП в Харківській області ДПП здійснено фотографування транспортного засобу після поміщення його на місце тимчасового зберігання (фото додаються). Тому, вважає, що на даний час не доведено незаконності дій чи без діяльності інспектора УПП в Харківській області ДПП при тимчасовому затримання транспортного засобу (т.31б, а.с.97-99).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.05.2023, зокрема, задоволено заяву Департаменту патрульної поліції про призначення судової експертизи (вх. № 7731 від 30.03.2023); призначено у справі № 922/3796/16 транспортно-товарознавчу судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України; на вирішення судових експертів поставлено наступне питання: яка ринкова вартість автомобіля Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 28.10.2018. Попереджено експертів про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст.384, 385 Кримінального кодексу України (т.31б, а.с.151-161).

17.07.2023 до суду першої інстанції від Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України разом із супровідним листом (вх. № 18530) надійшов висновок експерта від 11.07.2023 № СЕ-19/111-23/27799-АВ, згідно з яким ринкова вартість автомобіля Volkswagen Touareg, реєстраційні номери НОМЕР_1 станом на 28.10.2018 становила 463360,95 грн (т.31б, а.с.206-215).

За результатами первісного розгляду ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.11.2022 заяву ліквідатора про відшкодування матеріальної шкоди (вх. № 24879 від 23.10.2021), з урахуванням доповнень, задоволено частково; стягнуто солідарно з Гученко Г.С. та Департаменту патрульної поліції () на користь СТ "Колос" () в особі ліквідатора Кошовського С.В. 463360,95 грн матеріальної шкоди та 4540,00 грн судового збору.

Вказане судове рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що:

- ОСОБА_1 була безумовно обізнана про існування відповідного судового провадження та результатів розгляду її апеляційної скарги, однак, судове рішення не виконала. На момент розгляду заяви ліквідатора матеріали справи не містять доказів виконання нею впродовж більше 5 років вимог ухвали Господарського суду Харківської області від 25.06.2018 у справі № 922/3796/16, залишеної без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 01.11.2018;

- тимчасове затримання 28.10.2018 транспортного засобу Volkswagen Touareg сержантом поліції (рота 5 батальйон 3 УПП в Харківській обл.) Писаренком Я.М. Департаментом патрульної поліції не заперечується та матеріалами справи не спростовується;

- в розділах акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 28.10.2018 "транспортний засіб для його примусового переміщення прийняв" та "транспортний засіб на тимчасове зберігання прийняв" містяться лише підписи без найменування, місцезнаходження та номера телефону підприємства, установи, організації, які доставляють на спеціальний майданчик чи стоянку транспортний засіб, без номерного знаку евакуатора, посади, прізвища, імені та по батькові особи, яка виконує роботи з доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку, а також без адреси місця зберігання транспортного засобу. Тому суд дійшов висновку, що такий акт не підтверджує належним чином факт передачі Департаментом патрульної поліції вказаного автомобіля на зберігання Державного підприємства МВС України "Інформ-Ресурси";

- відповідно до довідки Державного підприємства МВС України "Інформ-Ресурси" від 21.02.2019 автомобіль марки Volkswagen Touareg (д.р.н. НОМЕР_6 ) на штрафному майданчику на посту "Валки", 429 кілометр дороги М03 на зберігання не приймався;

- матеріали справи не містять як письмового повідомлення поліцейським приватного виконавця Кудряшова Д.В. про затримання транспортного засобу, так і доказів вчинення подальших дій (повернення за письмовим звернення) транспортного засобу. Також матеріали справи не мають як доказів повернення сержантом поліції (рота 5 батальйон 3 УПП в Харківській обл.) Писаренком Я.М. транспортного засобу Volkswagen Touareg (д.р.н. НОМЕР_6 ), так і не містять письмових доказів втрати/викрадення у ОСОБА_1 зазначеного транспортного засобу;

- суд дійшов висновку про те, що дії сержанта поліції (рота 5 батальйон 3 УПП в Харківській обл.) Писаренко Я.М. призвели до втрати дійсним власником СТ "Колос" транспортного засобу Volkswagen Touareg, місцезнаходження його протягом більше п`яти років залишається невідомим, що безумовно свідчить про наявність матеріальної шкоди, а також про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями працівника Департаменту патрульної поліції та втратою транспортного засобу;

- згідно з висновком експертизи Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України разом від 11.07.2023 №СЕ-19/111-23/27799-АВ, проведеної за клопотанням Департаменту патрульної поліції, ринкова вартість автомобіля Volkswagen Touareg (д.р.н. НОМЕР_6 ) станом на 28.10.2018 становила 463360,95 грн.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 31.01.2024 апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задоволено; ухвалу Господарського суду Харківської області від 07.11.2023 у справі №922/3796/16 скасовано, прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви ліквідатора СТ "Колос" арбітражного керуючого Кошовського С.В. про відшкодування матеріальної шкоди (вх. № 24879 від 23.10.2021).

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо обізнаності ОСОБА_1 з наявністю судового рішення про визнання недійсним правочину та застосування наслідків його недійсності шляхом повернення транспортного засобу боржнику (СТ "Колос") та щодо тривалого невиконання цією особою судового рішення (більш ніж п`ять років), що свідчить про неправомірність дій такої особи, чим фактично завдається шкода заявнику - власнику зазначеного вище транспортного засобу.

Також суд апеляційної інстанції зазначив, що матеріалами справи підтверджуються обставини щодо затримання 28.10.2018 сержантом поліції (рота 5 батальйон 3 УПП в Харківській обл.) Писаренком Я.М. стаціонарному посту "Валки" Харківської області оголошеного у розшук автомобіля марки Volkswagen Touareg, (д.р.н. НОМЕР_6 ). Такі обставини також визнаються учасниками справи, а тому не є спірними.

Водночас суд апеляційної інстанцій дійшов висновку, що складення сержантом поліції (рота 5 батальйон 3 УПП в Харківській області) Писаренком Я.М. огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 28.10.2018 з порушенням вимог пункту 4 Порядку № 1102, доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик з порушенням вимог пункту 3 цього Порядку (за відсутності доказів здійснення доставлення за допомогою спеціальних автомобілів евакуаторів), неповідомлення приватного виконавця Кудряшова Д.В. про затримання транспортного засобу у відповідності до п. 8 Порядку № 1102, п. 4 Порядку № 64/261/5, свідчить про невідповідність дій такої посадової особи державного органу встановленим нормативним вимогам щодо тимчасового затримання та доставлення транспортних засобів на спеціальні майданчики. При цьому, матеріали справи не містять також доказів вчинення подальших дій (повернення за письмовим звернення) транспортного засобу або письмових доказів втрати/викрадення зазначеного транспортного засобу.

Апеляційний господарський суд зазначив, що сам факт тривалого невиконання рішення суду у виконавчому провадженні внаслідок, зокрема, неправомірних дій божника за виконавчим провадженням та посадових осіб Департаменту патрульної поліції, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що матеріали справи не містять доказів з`ясування обставин стосовно відсутності відомостей про транспортний засіб в інформаційній підсистемі "Гарпун" інформаційно-телекомунікаційній системи "Інформаційний портал Національної поліції України" та вжиття заходів щодо розшуку такого транспортного засобу/встановлення його місцезнаходження, а також, відсутні докази, які б беззаперечно свідчили про втрату транспортного засобу, який підлягає поверненню боржнику на підставі судового рішення.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що за наявності судового рішення про повернення транспортного засобу боржнику, яке набрало законної сили та перебуває на виконанні, за відсутності доказів, які б свідчили про те, що остаточно втрачена можливість виконання судового рішення та повернення транспортного засобу боржнику, ліквідатор звернувся з цією заявою про відшкодування шкоди визначеної як вартість цього транспортного засобу, наслідком чого може бути фактично подвійне стягнення.

Відтак, апеляційний господарський суд дійшов висновку про недоведеність неможливості виконання судового рішення та повернення транспортного засобу боржнику, а тому наявність судового рішення про стягнення вартості цього транспортного засобу не може бути залишено в силі, оскільки це призведе до подвійного стягнення (шляхом повернення майна та повернення/стягнення його вартості).

З огляду на зазначене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених ліквідатором вимог про відшкодування шкоди у зв`язку із недоведеністю позивачем сукупності елементів складу деліктного зобов`язання (шкоди, протиправності діяння, причинно-наслідкового зв`язку) у спірних правовідносинах відповідно до статей 1166, 1173, 1174 ЦК України.

Також суд зазначив, що за результатами розгляду заяви ліквідатора суд першої інстанції порушив вимоги частини другої статті 7 КУзПБ, прийнявши ухвалу, а не рішення за результатами розгляду справи по суті.

Постановою Верховного Суду від 02.07.2024 скасовано постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.02.2024 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 07.11.2023 у справі №922/3796/16; справу № 922/3796/16 направлено на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована таким:

- місцевий господарський суд встановив, що невиконання ОСОБА_1 вимог ухвали суду від 25.06.2018 упродовж більш ніж п`яти років призвело до безпідставного затягування судового процесу та завдало матеріальної шкоди СТ "Колос" - власнику зазначеного ліквідатором транспортного засобу. Разом з тим, місцевий господарський суд не дослідив обставини такої бездіяльності, наявність вини безпосередньо ОСОБА_1 та причинно-наслідковий зв`язок між такими діями та наслідками для боржника;

- задовольняючи вимоги ліквідатора щодо стягнення завданої шкоди солідарно, місцевий господарський суд не встановив та не обґрунтував які саме спільні дії або бездіяльність ОСОБА_1 та Департаменту патрульної поліції призвели до втрати боржником транспортного засобу. Зазначене свідчить про передчасність висновку суду про наявність підстав про покладення саме солідарної відповідальності на зазначених відповідачів в контексті посилання заявника на положення статті 1190 ЦК України, оскільки спільні дії чи бездіяльність передбачають обізнаність щодо їх дій кожного з відповідачів та їх узгодження з метою досягнення відповідної мети. Разом з тим, суд першої інстанції не досліджував та не встановив обставини, які б свідчили про узгодженість та спільні дії відповідачів з метою неповернення транспортного засобу боржнику;

- місцевий господарський суд, в порушення статті 7 КУзПБ, здійснив розгляд заяви ліквідатора СТ "Колос" Кошовського С.В. поза процесуальною формою позовного провадження в межах провадження у справі про банкрутство. Водночас, апеляційний господарський суд, скасовуючи ухвалу місцевого суду, дійшов правильного висновку про те, що місцевим судом порушено статтю 7 КУзПБ, оскільки позовне провадження передбачає відповідні права та обов`язки сторін, а також порядок, в якому повинен здійснюватися розгляд справи;

- з огляду на встановлені обставини, апеляційний господарський суд дійшов правильного висновку про передчасність стягнення заявленого розміру шкоди з відповідачів солідарно. Разом з тим, апеляційний господарський суд, обмежившись посиланням на неповноту дій ліквідатора, не дослідив обставини втрати транспортного засобу боржником, внаслідок яких саме дій/чи бездіяльності та яких саме осіб зазначений транспортний засіб було втрачено, та не дослідив чи наявний/відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями окремих відповідачів та втратою боржником транспортного засобу;

- апеляційний господарський суд фактично погодився із висновком місцевого суду про те, що невиконання ОСОБА_1 вимог ухвали суду від 25.06.2018 упродовж більш ніж п`яти років призвело до безпідставного затягування судового процесу та завдало матеріальної шкоди СТ "Колос" - власнику зазначеного ліквідатором транспортного засобу. Водночас, встановивши, що на момент розгляду справи ухвала Господарського суду Харківської області від 25.06.2018 у справі №922/3796/16 не виконана, відомості про закінчення виконавчого провадження № 56797592 з виконання наказу від 13.07.2018 № 922/3796/16 в матеріалах справи відсутні, апеляційний господарський суд, зіславшись на наявність згоди арбітражного керуючого щодо прийняття виконання зазначеної ухвали в натурі, фактично прийняв рішення всупереч встановленим обставинам бездіяльності одного з відповідачів щодо виконання рішення суду, яке набрало законної сили;

- суд апеляційної інстанції, встановивши невідповідність дій сержанта поліції (рота 5 батальйон 3 УПП в Харківській області) Писаренка Я.М. при складанні акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 28.10.2018 встановленим нормативним вимогам щодо тимчасового затримання та доставлення транспортних засобів на спеціальні майданчики, а також встановивши відсутність доказів вчинення подальших дій (повернення за письмовим зверненням) транспортного засобу або письмових доказів втрати/викрадення зазначеного транспортного засобу, не дослідив чи такі обставини мають причинно-наслідковий зв`язок із втратою боржником транспортного засобу, та які дії зазначеної посадової особи фактично було вчинено після складання відповідного акта;

- звернуто увагу, що відповідальність за статтями 1166 та 1173, 1174, 1176 ЦК України передбачає різні умови, наявність яких зумовлює застосування відповідної норми. Застосування кожної з цих норм передбачає не лише доведення позивачем - заявником наявності неправомірних дій/бездіяльності, наявності шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, але і, при посиланні на відповідні норми, що такі дії/бездіяльність стосуються відповідного суб`єкта, передбаченого цією нормою;

- вказано, що під час нового розгляду судам належить врахувати вище викладене, правильно визначити процесуальну форму розгляду поданої ліквідатором СТ "Колос" арбітражного керуючого Кошовським С.В. заяви та статус учасників справи (позивач, відповідач, третя особа за наявності процесуальних підстав), повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи, дати належну оцінку зібраним у справі доказам, доводам та запереченням сторін і в залежності від встановленого постановити законне і обґрунтоване рішення.

Як вже було зазначено вище, під час нового розгляду справи позивач подав заяву про зміну предмету позову та розгляд справи здійснено судом з урахуванням цієї заяви до відповідачів: Державного підприємства МВС України "Інформ-Ресурси" () (відповідач-1), Департаменту патрульної поліції () (відповідач-2), ОСОБА_1 (відповідач-3), приватного виконаця ОСОБА_5 (відповідач-4).

В обґрунтування позовної заяви ліквідатор зазначив, що внаслідок дій відповідачів було втрачено транспортний засіб, який належить СТ "Колос", та, з посиланням на статті 1166, 1172, 1174, 1190, 1192 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), просив стягнути завдану СТ "Колос" матеріальну шкоду солідарно із осіб, зазначених у прохальній частині заяви.

Щодо ОСОБА_1 позивач з посиланням на приписи статті 1166 ЦК України зазначає, що її дії є неправомірними, оскільки вона тривалий час ігнорує виконання рішення суду та вимоги приватного виконавця Кудряшова Д.В. щодо повернення транспортного засобу Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та вилучила даний автомобіль зі спецмайданчика 429 км "Валки" Державного підприємства МВС України "Інформ-Ресурси" всупереч закону. Внаслідок вчинення ОСОБА_1 вище зазначених дій було втрачено (місцезнаходження невідоме) автомобіль, який підлягає поверненню СТ "Колос", у зв`язку з чим було завдано матеріальної шкоди СТ "Колос". Дії ОСОБА_1 , зокрема, вилучення вказаного автомобіля зі спецмайданчика, вказують на наявність у неї вини у формі прямого умислу на утримання автомобіля і заподіяння СТ "Колос" матеріальної шкоди.

Щодо Департаменту патрульної поліції позивач з посиланням на приписи статті 1174 ЦК України вказує на те, що зважаючи на факт відкритого кримінального провадженням №0001506 за ч. 2 ст. 364 КК України щодо неправомірних дій з боку окремих працівників Головного управління Національної поліції в Харківській області та Державного підприємства МВС України "Інформ-Ресурси", є підстави вважати, що незаконні дії працівника Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області Писаренка Яна Миколайовича, такі як: участь у вилученні із спеціального майданчика затриманого транспортного засобу, на який накладено арешт, особою, яка не мала на це право, перебувають у безпосередньому причинному зв`язку з втратою місцезнаходження майна СТ "Колос" - автомобіль марки Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та позбавлення законного власника, стягувача за виконавчим провадженням №56797592 від 17.07.2018, СТ "Колос", можливості заволодіти цим автомобілем у повному обсязі.

Отже, на думку позивача, все вищевикладене вказує на те, що дії сержанта поліції ОСОБА_3 були неправомірними, внаслідок цього було втрачено (місцезнаходження невідоме) майно СТ "Колос", чим було завдано матеріальної шкоди СТ "Колос" у розмірі 2275187,20 грн.

Щодо Державного підприємства МВС України "Інформ-Ресурси" з посиланням на приписи статті 1172 ЦК України позивач зазначає, що працівниками спецмайданчика 429 км "Валки" ДП МВС України "Інформ-Ресурси" було протиправно передано боржнику за виконавчим провадженням №56797592 від 17.07.2018 транспортний засіб марки Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки: по-перше, боржник не має право доступу до транспортного засобу, що перебуває на спеціальному майданчику; по-друге, вилучення тимчасово затриманого транспортного засобу боржника із спеціального майданчика здійснюється приватним виконавцем на підставі вимоги.

Вважає, що дії працівників ДП МВС України "Інформ-Ресурси" були неправомірними, внаслідок цього було втрачено (місцезнаходження невідоме) спірний автомобіль марки Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, чим було завдано матеріальної шкоди СТ "Колос" у розмірі 2275187,20 грн.

Щодо приватного виконавця Кудряшова Дмитра Вячеславовича з посиланням на приписи статей 1173 та 1174 ЦК України позивач зазначає, що Споживче товариство "Колос" втратило можливість отримати у власність транспортний засіб Volkswagen Touareg, який відповідно до судового рішення підлягав поверненню. Протиправна бездіяльність (дії) приватного виконавця, полягає у винесенні постанов про розшук майна (від 19.07.2018 та від 09.11.2018) із помилковим зазначенням номера кузова ( НОМЕР_4 замість НОМЕР_3 ), що зробило розшук фактично неефективним. Невжиття дієвих заходів для вилучення автомобіля у момент його затримання поліцією 28.10.2018, про що виконавця було оперативно повідомлено, невстановлення осіб, яким був фактично переданий автомобіль після його затримання

Крім того, також протиправність дій приватного виконавця полягає у помилковому закінченні виконавчого провадження у січні 2024 року з посиланням на технічну помилку, відновленні провадження лише через кілька місяців після виявлення помилки, у червні 2024 року, коли місцезнаходження автомобіля вже було втрачено.

На переконання позивача, ці дії є грубим порушенням вимог Закону України "Про виконавче провадження", вказує на те, що дії приватного виконавця Кудряшова Дмитра Вячеславовича були неправомірними, внаслідок цього було втрачено (місцезнаходження невідоме) спірний автомобіль марки Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, чим було завдано матеріальної шкоди СТ "Колос".

Вважає, що діями ОСОБА_1 , працівника Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області, працівника Державного підприємства МВС України "Інформ-Ресурси" та приватного виконавця Кудряшова Дмитра Вячеславовича було завдано майнову шкоду СТ "Колос" у розмірі 2275187,20 грн.

Водночас, Департамент патрульної поліції (відповідач-2) у своєму відзиві заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне:

- ухвалою суду від 16.05.2023 у справі №922/3796/16 задоволено заяву Департаменту патрульної поліції про призначення транспортно-товарознавчої судової експертизи у справі № 922/3796/16. Відповідно до висновку експерта від 11.07.2023 № СЕ-19/111-23/27799-АВ, який міститься в матеріалах справи, ринкова вартість автомобіля Volkswagen Touareg, реєстраційні номери НОМЕР_1 станом на 28.10.2018 становила 463360,95 грн. Тобто, заявлена сума матеріальної шкоди у розмірі 2275187,20 грн заздалегідь є завищеною, необґрунтованою та не підтвердженою належними доказами;

- поліцейський роти №5 батальйону №3 УПП в Харківській області ДПП сержант поліції Писаренко Ян не є особою, відповідальною за збереження та схоронність автомобіля Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , транспортний засіб було поміщено на спеціальний майданчик Східної межрегіональної філії Державного підприємства МВС України "Інформ-Ресурси", який в подальшому і повинен нести відповідальність за збереження майна, а тому Департамент патрульної поліції не повинен нести відповідальність за вимогою ліквідатора щодо відшкодування матеріальної шкоди;

- оскільки вину інспектора УПП в Харківській області ДПП у поверненні транспортного засобу Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , невідомим особам не доведено, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями поліцейського та втратою цього транспортного засобу, а тому підстави для стягнення матеріальної шкоди з ДПП також відсутні.

Третя особа ОСОБА_3 надав суду докази в підтвердження затримання спірного автомобіля та переміщення його на спецмайданчик, у тому числі оригінал акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Приватний виконавець Кудряшов Дмитро Вячеславович, відповідач-4, в своєму відзиві на позовну заяву вважає доводи позивача помилковими та такими, що не підтверджують причинно-наслідковий зв`язок дій приватного виконавця із завданням СТ "Колос" матеріальної шкоди, а тому просив відмовити в позовних вимогах до приватного виконавця зі стягнення з нього відшкодування матеріальної шкоди.

21.08.2025 місцевим господарським судом ухвалено оскаржуване рішення про часткове задоволення позову та стягнення з Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси" на користь Споживчого товариства "Колос" в особі ліквідатора Кошовського С.В. 463360,95 грн матеріальної шкоди. В іншій частині позовних вимог щодо інших відповідачів відмовлено.

Скаржник погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди з ОСОБА_1 , вважає, що в даному випадку доречним є заміна способу виконання рішення суду (ухвали Господарського суду Харківської області від 25.06.2018 у справі №922/3796/16), а тому просить оскаржуване рішення скасувати лише в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди лише з Департаменту патрульної поліції та приватного виконавця Кудряшова Дмитра Вячеславовича.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Предметом вимог ліквідатора у цій справі є солідарне стягнення з Державного підприємства МВС України "Інформ-Ресурси" () (відповідач-1), Департаменту патрульної поліції () (відповідач-2), ОСОБА_1 (відповідач-3), приватного виконавця Кудряшова Д.В. (відповідач-4) майнової шкоди, завданої боржнику протиправними діями відповідачів, внаслідок яких було втрачено транспортний засіб, який належить СТ "Колос", та призвело до тривалого невиконання судового рішення.

Так, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення (пункт 9 частини першої статті 129 Конституції України). Аналогічне положення міститься у пункті 7 частини третьої статті 2 ГПК України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з положеннями статей 18, 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (пункт 43 рішення у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 червня 2004 року у справі "Півень проти України" вказано, що право на судовий розгляд, гарантований статтею 6 Конвенції, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін (параграф 35).

"Право на суд" було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (справа "Горнсбі проти Греції", § 40, від 19.03.1997).

Як вже було встановлено вище, ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.06.2018 у справі №922/3796/16, зокрема, визнано недійсним договір купівлі-продажу, оформлений у вигляді довідки-рахунку від 02.06.2015 №ВІА999887, виданої ТОВ "Автоконсалтинг Україна" (код 39080110) на ім`я ОСОБА_1 щодо транспортного засобу Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; застосовано наслідки недійсності правочину шляхом повернення становища сторін у початковий стан, а саме: повернути у власність Споживчого товариства "Колос" () транспортний засіб Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що на даний час ухвала Господарського суду Харківської області від 25.06.2018 у справі №922/3796/16 не виконана.

Звертаючись до суду з відповідними вимогами позивач посилався на те, що внаслідок дій відповідачів було втрачено транспортний засіб, що унеможливило виконання судового рішення, а тому з посиланням на статті 1166, 1172, 1173, 1174, 1190, 1192 Цивільного кодексу України просив стягнути завдану СТ "Колос" матеріальну шкоду солідарно із відповідачів у розмірі вартості транспортного засобу, що підлягав поверненню боржнику відповідно до судового рішення.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про солідарне стягнення з Департаменту патрульної поліції та приватного виконавця Кудряшова Дмитра Вячеславовича на користь Споживчого товариства "Колос" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Кошовського Сергія Васильовича матеріальної шкоди.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до положень статті 2 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту прав (охоронюваних законом інтересів) є їх порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин наявності в нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорювання) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. Частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 22 ЦК України передбачено право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування. До збитків віднесено: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина заподіювача шкоди.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За вимогами частин шостої, сьомої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

На відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статей 1173, 1174 цього Кодексу допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів чи їх посадових або службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 дійшла висновку про те, що статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Утім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України (пункти 6.11-6.13).

Доведення факту наявності збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача; причинний зв`язок, як обов`язкова умова відповідальності за заподіяні збитки, полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки (пункти 6.15-6.16).

При цьому природа такого зв`язку має бути пряма, тобто дії відповідача мають завдавати шкоду позивачеві як conditio sine qua non ("умова, без якої не може бути") (постанова Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 910/10501/19).

Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади чи місцевого самоврядування, їх посадової або службової особи до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії такої особи чи органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Обов`язок щодо доведення наявності зазначених умов покладено на позивача, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Схожа за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у постанові від 01.02.2023 у справі №910/14431/18.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у пункті 32 постанови від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17, застосовуючи положення статей 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

У пункті 5.30 постанови від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи виключну правову проблему стосовно самостійного встановлення господарськими судами незаконності дій органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування під час розгляду справ про відшкодування шкоди, дійшла висновку, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, а господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

Отже, практика Верховного Суду свідчить про те, що господарський суд, оцінюючи надані сторонами докази, самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення позадоговірної шкоди, завданої органами влади або органами місцевого самоврядування, чи їх посадовими або службовими особами (у цій справі посадовою особою Департаменту патрульної поліції). Водночас, доказування у таких господарських спорах протиправності (неправомірності) рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади або місцевого самоврядування, чи їх посадових або службових осіб, не потребує в обов`язковому порядку наявності відповідного судового рішення (вироку) суду, що набрало законної сили.

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (стаття 74 ГПК України).

Верховний Суд у постанові від 02.07.2024 у даній справі звернув увагу на те, що відповідальність за статтями 1166 та 1173, 1174, 1176 ЦК України передбачає різні умови, наявність яких зумовлює застосування відповідної норми.

В контексті застосування частин першої-другої статті 1166 ЦК України, фізична особа, яка фактично не виконала рішення суду, яке набрало законної сили, з урахуванням положень статей 74, 76 - 77 ГПК України, зобов`язана довести, що її дії/бездіяльність не містять її вини, тобто, нею було вчинено всі можливі дії з метою виконання рішення суду, а, відтак, уникнення обставин, які б спричинили шкоду іншим особам.

Застосування статей 1173, 1174, 1176 ЦК України передбачає наявність дій/бездіяльності специфічної суб`єкта, наділеного владними повноваженнями, а саме:

- стаття 1173 ЦК України передбачає відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування;

- стаття 1174 ЦК України передбачає відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування;

- стаття 1176 ЦК України передбачає відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

З огляду на зазначене, застосування кожної з цих норм передбачає не лише доведення позивачем - заявником наявності неправомірних дій/бездіяльності, наявності шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, але і, при посиланні на відповідні норми, що такі дії/бездіяльність стосуються відповідного суб`єкта, передбаченого цією нормою.

Крім того, відповідно до частини першої статті 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Отже, у разі посилання позивача на спільні дії або бездіяльність відповідачів, що зумовило спричинення шкоди, позивач, крім іншого зобов`язаний (відповідно до правил розподілу обов`язку доказування) довести наявність підстав для покладення на заподіювачів шкоди саме солідарної відповідальності, оскільки за змістом ЦК України, індивідуальний характер відповідальності презюмується.

Як вже було зазначено вище, в частині вимог до Департаменту патрульної поліції позивач з посиланням на приписи статті 1174 ЦК України вказував на те, що неправомірні дії працівника Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області Писаренка Яна Миколайовича (а саме: участь у вилученні із спеціального майданчика затриманого транспортного засобу) перебувають у безпосередньому причинному зв`язку з втратою (місцезнаходження невідоме) спірного транспортного засобу боржника, чим завдано шкоду СТ "Колос".

Стосовно неправомірних дій посадової особи органу державної влади.

Положеннями частини третьої статті 36 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією. Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

Як було встановлено вище, в межах виконавчого провадження приватним виконавцем було винесено постанову від 19.07.2018 ВП №56797592 про розшук майна боржника, відповідно до якої оголошено в розшук майно боржника: транспортний засіб Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 35 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо транспортний засіб перебуває в розшуку.

Пунктами 1, 4 розділу 3 Порядку взаємодії Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України та органів і осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України 30.01.2018 № 64/261/5, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (надалі - Порядок № 64/261/5), передбачено, що підставою для залучення поліцейських до розшуку транспортного засобу боржника є постанова державного, приватного виконавця про такий розшук; про виявлення та затримання транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук, поліцейський інформує державного, приватного виконавця шляхом надсилання повідомлення через ІПНП (інформаційний портал Національної поліції) до АСВП (автоматизована система виконавчого провадження).

Згідно з пунктами 5, 6 розділу 3 Порядку № 64/261/5 тимчасове затримання транспортного засобу здійснюється поліцейськими відповідно до Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1102. Вилучення тимчасово затриманого транспортного засобу боржника із спеціального майданчика чи стоянки здійснюється державним, приватним виконавцем на підставі вимоги державного, приватного виконавця, яка є обов`язковою для виконання.

Вказаним Порядком тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1102, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Порядок №1102) визначено процедуру тимчасового затримання, зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках та їх повернення. Тимчасове затримання транспортного засобу здійснюється також у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 36 Закону України "Про виконавче провадження" (п.п. 1, 2 Порядку № 1102).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 1102 доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється за допомогою спеціальних автомобілів - евакуаторів (далі - евакуатор), у тому числі тих, що належать підприємствам, установам та організаціям, які провадять діяльність, пов`язану з транспортуванням транспортних засобів, і з якими територіальним органом Національної поліції укладені в установленому порядку договори.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 1102 для доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку поліцейський викликає евакуатор через чергового відповідного територіального органу Національної поліції.

Після прибуття евакуатора поліцейський у присутності двох свідків і представника підприємства, установи або організації, яким належить евакуатор, складає акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу із зазначенням:

дати, часу, місця порушення і підстави для тимчасового затримання та доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку;

посади, місця роботи, прізвища, імені та по батькові особи, яка приймає рішення про тимчасове затримання і доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку;

типу, марки, державного реєстраційного номера, переліку візуальних недоліків та пошкоджень транспортного засобу, що тимчасово затримується і доставляється на спеціальний майданчик чи стоянку;

найменування, місцезнаходження та номера телефону підприємства, установи або організації, які доставляють транспортний засіб на спеціальний майданчик чи стоянку, державного реєстраційного номера евакуатора;

адреси місця зберігання транспортного засобу;

посади, прізвища, імені та по батькові особи, яка виконує роботи з доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку.

Зазначений акт підписують присутні під час його складання особи: особа, яка прийняла рішення про тимчасове затримання транспортного засобу, особа, що виконує роботи з доставлення такого засобу на спеціальний майданчик чи стоянку, два свідки, а також водій і страховий комісар у разі їх присутності.

До акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу за можливості додається фотографія транспортного засобу, що підлягає тимчасовому затриманню, і перелік речей, які перебувають у ньому.

Про тимчасове затримання транспортного засобу боржника поліцейський письмово повідомляє державному виконавцю, приватному виконавцю не пізніше наступного робочого дня з дня затримання із зазначенням місця зберігання транспортного засобу (п. 8 Порядку № 1102).

Відповідно до пункту 12 Порядку №1102 повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов`язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред`явлення відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення або протоколу про адміністративне правопорушення у разі їх складення.

Вилучення тимчасово затриманого транспортного засобу боржника із спеціального майданчика чи стоянки здійснюється державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі вимоги (абз. 2 п. 12 Порядку № 1102).

На спеціальному майданчику і стоянці ведеться в установленому МВС порядку облік прийняття і видачі тимчасово затриманих транспортних засобів (п. 14 Порядку № 1102).

За умовами пункту 1.1. укладеного між Департаментом патрульної поліції (далі - ДПП) та Державним підприємством Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси" (далі - підприємство) договору від 29.12.2017 № 1157 про зберігання та доставлення транспортних засобів на спеціальні майданчики (далі - договір), ДПП передає підприємству, а підприємство приймає на зберігання тимчасово затримані транспортні засоби (надалі - транспортні засоби) за актами огляду та тимчасового затримання транспортного засобу та здійснює за допомогою спеціальних автомобілів-евакуаторів їх доставлення на спеціальні майданчики.

Пунктами 2.8-2.10 договору передбачено, зокрема, що підприємство зобов`язується забезпечувати доступ водія, власника (співвласника) тимчасово затриманого транспортного засобу, крім транспортною засобу боржника, що перебуває на спеціальному майданчику, до транспортного засобу в присутності особи, відповідальної за зберігання такого транспортного засобу. Повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику, здійснюється за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов`язаних з доставленням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред`явлення відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення або протоколу про адміністративне правопорушення у разі їх складання. Повернення тимчасово затриманого транспортного засобу боржника, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за вимогами державного виконавця, складеною відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з пунктами 3.1.3, 3.1.5 договору підприємство зобов`язується здійснювати належне доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик; здійснювати належне зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Відповідно до п. п. 3.3.1 ДПП зобов`язаний здійснювати передачу на зберігання підприємству тимчасово затриманих транспортних засобів на підставі акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріалами справи підтверджуються обставини щодо затримання 28.10.2018 сержантом поліції (рота 5 батальйон 3 УПП в Харківській обл.) ОСОБА_3 на стаціонарному посту "Валки" Харківської області оголошеного у розшук автомобіля марки Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказані обставини також визнаються учасниками справи, а тому не є спірними.

Так, згідно з актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 28.10.2018, складеного об 11:50 сержантом поліції (рота 5 батальйон 3 УПП в Харківській обл.) Писаренком Яном Миколайовичем у присутності двох свідків ( ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ), здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу Volkswagen Touareg, номерний знак НОМЕР_1 , шляхом доставлення для зберігання на спеціальний майданчик, місцезнаходження: автодорога М03, 429 км, пост поліції Валки, у зв`язку з наявністю виконавчого провадження ВП 56797592. Зі змісту цього акта вбачається, що ключ та реєстраційний документ на транспортний засіб знаходяться на штрафмайданчику 429 км, пост Валки.

При дослідженні копії акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 28.10.2018, який додано до заяви позивача, судом встановлено, що в графах "транспортний засіб для його примусового переміщення прийняв" та "транспортний засіб на тимчасове зберігання прийняв" містяться лише підписи без найменування, місцезнаходження та номера телефону підприємства, установи, організації, які доставляють на спеціальний майданчик чи стоянку транспортний засіб, номерного знаку евакуатора, посади, прізвища, імені та по батькові особи, яка виконує роботи з доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку, а також без адреси місця зберігання транспортного засобу, посади, прізвища, імені та по батькові особи, яка прийняла транспортний засіб на зберігання.

Водночас, у вищевказаному акті чітко спостерігається підпис особи, яка прийняла транспортний засіб для його примусового переміщення та тимчасового зберігання.

Як зазначено ДПП у письмових поясненнях, 28.10.2018 до ІПНП підсистеми затримані ТЗ внесені відомості про тимчасове затримання транспортного засобу Volkswagen Touareg, реєстраційні номери НОМЕР_1 на стаціонарному посту поліції "Валки", зазначений автомобіль було поміщено на спеціальний майданчик Східної міжрегіональної філії Державного підприємства МВС України "Інформ-ресурси", виконавцем переміщення транспортного засобу зазначено ОСОБА_2 . Зазначені відомості внесені до системи ІПНП за № ID 819385, який зазначено у верхньому правому кутку акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, який знаходиться в матеріалах судової справи. На підтвердження цих обставин додано витяг з цієї підсистеми (т.31б, а.с. 97-102).

Разом з цим, працівниками УПП в Харківській області ДПП здійснено фотографування транспортного засобу Volkswagen Touareg р.н. НОМЕР_1 після поміщення автомобіля на місце тимчасового зберігання, фотографії знаходяться в матеріалах судової справи.

Також в матеріалах справи міститься відеозапис, який підтверджує факт затримання спірного автомобіля та переміщення його на спеціальний майданчик працівником поліції та залишення його там.

В рамках кримінального провадження в якості свідка було допитано поліцейського роти №5 батальйону №3 УПП в Харківській області ДПП сержанта поліції ОСОБА_3 (протокол допиту свідка містись в матеріалах справи). Зі змісту протоколу допиту свідка вбачається, що 28.10.2018 близько 08 год. ранку він заступив на чергування разом із лейтенантом поліції ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Близько 11.50 год через спрацювання системи Рубіж був виявлений автомобіль марки Volkswagen Touareg р.н. НОМЕР_1 . Вказаний автомобіль було зупинено. Після цього в присутності двох свідків та завідуючого штрафмайданчиком ОСОБА_2 було складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу у 3-х примірниках, один з яких було передано під розпис завідуючому штрафмайданчиком ОСОБА_2 . Після цього автомобіль було поміщено до штрафмайданчика. Вказаний автомобіль після затримання та поміщення на штрафмайданчик нікому не повертався і не передавався.

Також в рамках кримінального провадження було допитано працівника штрафмайданчиком ОСОБА_2 (протокол допиту міститься в матеріалах справи). Зі змісту протоколу допиту свідка вбачається, що 28.10.2018 ОСОБА_2 зателефонував поліцейський роти №5 батальйону №3 УПП в Харківській області ДПП сержанта поліції Писаренко Я.М. та сказав, що йому необхідно буде поставити автомобіль на штрафмайданчик. Далі ОСОБА_2 зустрівся з ОСОБА_3 , останній загнав автомобіль Volkswagen Touareg р.н. НОМЕР_1 на штрафмайданчик. При цьому ОСОБА_3 передав технічний паспорт на дане авто та попросив не оформлювати документи щодо його подальшого зберігання. Того ж дня через деякий час ОСОБА_3 приїхав на штрафмайданчик, а ОСОБА_2 повернув останньому технічний паспорт на вказане вище авто та відкрив ворота, після чого останній виїхав на зазначеному автомобілі. Ніяких документів про прийняття автомобіля Volkswagen Touareg р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 не складав. Згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_2 зазначив, що на копії акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 28.10.2018 стоїть не його підпис і кому він належить йому не відомо. Однак поняті зазначені в даному акті це колишні охоронці штрафмайданчика.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із частинами 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Таким чином, аналізуючи обставини справи та оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, враховуючи визначені процесуальним законом стандарти доказування, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про доведення обставин щодо затримання та поміщення сержантом поліції (рота 5 батальйон 3 УПП в Харківській обл.) Писаренком Яном Миколайовичем оголошеного у розшук автомобіля марки Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на спеціальний майданчик Східної міжрегіональної філії Державного підприємства МВС України "Інформ-ресурси".

Наведене спростовує твердження скаржника щодо помилкових висновків суду про доведеність обставин передачі затриманого автомобіля на спеціальний майданчик Державного підприємства МВС України "Інформ-ресурси".

Водночас, як правильно встановлено судом, матеріали справи не містять доказів вжиття працівниками відповідача-1 заходів щодо належного оформлення та зберігання затриманого спірного транспортного засобу.

Враховуючи встановлені вище обставини колегія суддів зазначає, що дії сержанта поліції (рота 5 батальйон 3 УПП в Харківській області) Писаренка Я.М. при складанні акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 28.10.2018 не в повній мірі відповідають встановленим нормативним вимогам щодо тимчасового затримання та доставлення транспортних засобів на спеціальні майданчики. Проте, за відсутності доказів вчинення ним подальших дій щодо вилучення/повернення такого транспортного засобу зі спеціального майданчика та відсутності обов`язку здійснювати належне зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, позивачем не доведений причинно-наслідковий зв`язок між такими діями посадової особи Департаменту патрульної поліції із втратою в подальшому боржником (позивачем) транспортного засобу.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог до Департаменту патрульної поліції (відповідача-2).

Висновки суду першої інстанції щодо наявності неправомірних дій з боку працівників Державного підприємства МВС України "Інформ-ресурс" (відповідача-1) та задоволення позову в частині вимог до першого відповідача в розмірі 463360,95 грн (ринкова вартість автомобіля станом на 28.10.2018 згідно з висновком експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 11.07.2023 №СЕ-19/111-23/27799-АВ) учасниками справи не оскаржується, апеляційна скарга також не містить вимог в цій частині.

Щодо доводів скаржника про наявність підстав для покладення відповідальності на приватного виконавця Кудряшова Д.В., колегія суддів зазначає таке.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судові накази віднесено до виконавчих документів, на підставі яких рішення підлягають примусовому виконанню органами державної виконавчої служби (частина перша статті 3 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) державними виконавцями органів державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання (стаття 2 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

Завданням органів державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

Згідно з частиною 1 та пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Колегія суддів зазначає, що після надходження на виконання рішення суду приватний виконавець починає діяти як публічна посадова особа органу державної влади, реалізовує надані йому законом специфічні владні повноваження з виконання, зокрема, судового рішення. (постанови Верховного Суду від 11.08.2021 у справі 520/7497/2020, від 11.04.2024 у справі № 640/4640/22).

Збитки, заподіяні приватним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) приватного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) приватного виконавця і заподіяння ним шкоди.

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Отже, підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, та причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Матеріали справи підтверджують та судами неодноразово було встановлено (перелічено) дії приватного виконавця Кудряшова Д.В. під час проведення виконавчих дій в межах виконавчого провадження № 56797592 з виконання наказу Господарського суду Харківської області від 13.07.2018 №922/3796/16 щодо повернення у власність Споживчого товариства "Колос" транспортного засобу Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

При цьому, частиною першою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", положення якої кореспондуються зі статтею 339-1 ГПК України, визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частин другої, третьої статті 343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Матеріали справи не містять доказів оскарження позивачем рішень/дій приватного виконавця в межах виконавчого провадження № 56797592.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 у справі №910/6355/20 дійшла висновку, що ухвалення попереднього судового рішення про визнання протиправними дій (бездіяльності) державного виконавця не є обов`язковим для вирішення іншої справи, у якій розглядаються позовні вимоги про відшкодування збитків (шкоди), завданих такими діяннями, оскільки законодавство не містить обмежень у засобах доказування обставин, що можуть свідчити про протиправність діянь державного виконавця, а господарський суд може самостійно встановити наявність чи відсутність складу відповідного цивільного правопорушення, яке стало підставою для звернення до суду, шляхом оцінки наданих сторонами доказів.

За твердженням позивача, та відповідно про що стверджує апелянт, протиправна бездіяльність (дії) приватного виконавця полягає у: винесенні постанов про розшук майна (від 19.07.2018 та від 09.11.2018) із помилковим зазначенням номера кузова (VWGZZZ7PZBD022967 замість WVGZZZ7PZBD022967), що зробило розшук фактично неефективним; помилковому закінченні виконавчого провадження у січні 2024 року з посиланням на технічну помилку, відновленні провадження лише через кілька місяців після виявлення помилки, у червні 2024 року, коли місцезнаходження автомобіля вже було втрачено.

Судом встановлено, що 19.07.2018 приватним виконавцем в межах виконавчого провадження №56797592 винесено постанову про розшук майна боржника, якою оголошено в розшук майно боржника: транспортний засіб Volkswagen Touareg, 2010 року випуску, коричневого кольору, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; постановлено вилучити технічний паспорт та ключі від вищевказаного транспортного засобу та копію постанови направити до поліції, сторонам виконавчого провадження до відома (т. 31, а.с. 33-34).

03.08.2018 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. прийнято постанову про зупинення виконавчого провадження №56797592 на підставі ч. 1 ст. 38 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з відкриттям апеляційного провадження у справі №922/3796/16 (т.31, а.с. 36-37).

Матеріалами справи підтверджується, що 28.10.2018 на стаціонарному посту "Валки" Харківської області оголошений у розшук автомобіль марки Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , було затримано сержантом поліції (рота 5 батальйон 3 УПП в Харківській обл.) Писаренком Яном Миколайовичем у зв`язку з наявністю виконавчого провадження ВП 56797592, тобто на підставі постанов приватного виконавця, у яких було допущено технічну описку щодо зазначення номеру кузова транспортно засобу.

При цьому, приватним виконавцем було правильно зазначено державний реєстраційний номер, марка, модель транспортного засобу тощо.

Тому, незважаючи на зазначену описку у номері кузова відповідні заходи, направлені на виконання рішення суду шляхом затримання та поміщення транспортного засобу на спецмайданчик, вживалися саме на підставі постанов приватного виконавця.

В той же час, позивачем визнається та не заперечується, що на підставі постанови про оголошення транспортного засобу у розшук, попри допущену в ній описку у номері кузова, транспортний засіб був затриманий і поміщений у подальшому на спецмайданчик ДП МВС України "Інформ-Ресурси".

До того ж, наявність допущеної описки було з`ясовано під час розгляду даної судової справи та первісно позивач не посилався на фактичну втрату спірного транспортного засобу у зв`язку із допущеною приватним виконавцем помилкою. Також відповідачі не посилались, що були обізнані про існування такою описки та саме у зв`язку із нею розшук, затримання та доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик не здійснювався.

Як зазначалося вище на позивача покладений доведення причинного зв`язку як обов`язкового елементу відповідальності за заподіяні збитки, що полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає те, що протиправні дії заподіювана є причиною, а відповідні збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. Водночас причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди (див. висновки Верховного Суду, сформульовані у постанові від 20.01.2021 у справі № 197/1330/14-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22).

В даному випадку ні позивачем, ні скаржником не доведено перебування дій приватного виконавця (пов`язані із допущенням незначної описки у номері кузова транспортного засобу, за умови правильного заповнення державного реєстраційного номеру, марки, моделі тощо) у причинно-наслідковому зв`язку із завданням позивачу шкоди (втратою транспортного засобу).

Натомість, за висновками суду першої інстанції, які не оскаржуються жодною стороною, втрата можливості СТ "Колос" отримати у володіння спірний транспортний засіб є наслідком незаконних дій інших осіб, та скаржником не спростовуються висновки суду в частині покладення відповідальності на ДП МВС України "Інформ-Ресурси" у вигляді відшкодування матеріальних збитків, тобто також визнається протиправність дій відповідних працівників, що призвело до вилучення транспортного засобу з спецмайданчику, який був поміщений у зв`язку із прийнятою приватним виконавцем постановою та не міг бути вилучений будь-яким чином, окрім як за вимогою виконавця.

При цьому, як встановлено вище, станом на дату затримання транспортного засобу виконавче провадження було зупинено. Таке зупинення не скасовувало вжитих раніше заходів щодо арешту та розшуку спірного транспортного засобу, проте організація та вчинення виконавчих дій щодо вилучення тимчасово затриманого транспортного засобу в межах зупиненого виконавчого провадження було неможливим, а тому приватний виконавець не мав правових підстав для вжиття виконавчих дій з повернення спірного транспортного засобу у власність СТ "Колос".

До того ж, після отримання постанови Східного апеляційного господарського суду від 01.11.2018 по справі №922/3796/16 приватним виконавцем були вжиті оперативні дії з відновлення виконавчого провадження, встановлення місцезнаходження транспортного засобу, який, внаслідок незаконних дій інших осіб, був вилучений із спецмайданчика, направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, обмежено боржника у праві виїзду за межі України.

Вказане спростовує твердження позивача про невжиття приватним виконавцем дієвих заходів для вилучення автомобіля у момент його затримання поліцією, оскільки станом на день такого затримання виконавче провадження № 56797592 було зупинено.

Колегія суддів також відхиляє доводи скаржника, що закриття приватним виконавцем провадження № 56797592 в 2024 році сприяло втраті спірного транспортного засобу, оскільки 07.12.2023 приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження за №73544383 на підставі наказу Господарського суду Харківської області, який було видано ліквідатору за результатом розгляду його заяви про відшкодування матеріальної шкоди у зв`язку із втратою спірного транспортного засобу, в межах якого приватним виконавцем було винесено постанову від 07.12.2023 про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно боржника ОСОБА_1 та постанову від 14.12.2013, якою накладено арешт на транспортні засоби боржника, а саме - VOLKSWAGEN, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Того ж дня приватним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, якою оголошено в розшук спірний транспортний засіб.

Як свідчать надані до суду матеріали виконавчого провадження №73544383, на час розгляду цієї справи в суді, виконавче провадження №73544383 є відкритим, а прийняті в ньому рішення (зокрема, щодо розшуку спірного транспортного засобу, його арешту) є чинними та не були скасовані.

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, що у період, протягом якого помилково було закрите виконавче провадження № 56797592, рішення щодо арешту та розшуку спірного транспортного засобу діяли в межах іншого виконавчого провадження, відкритого приватним виконавцем.

Вказане спростовує твердження позивача та скаржника, що відновлення приватним виконавцем провадження №56797592 після втрати відомостей щодо місцезнаходження спірного транспортного засобу перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із нанесенням СТ "Колос" матеріальної шкоди, оскільки допущена технічна помилка із закриття виконавчого провадження не перешкоджала здійсненню розшуку спірного транспортного засобу чи його арешту у період з 31.01.2024 по 21.06.2024 на підставі винесених приватним виконавцем постанов у виконавчому провадженні № 73544383 від 07.12.2023 та 14.12.2023.

Вказані обставини обґрунтовано враховані судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення, а тому твердження скаржника про залишення судом першої інстанції вказаних обставин поза увагою є необґрунтованими.

До того ж, суд апеляційної інстанції критично сприймає посилання на обставини щодо дій приватного виконавця, що виникли в 2024 році, оскільки звертаючись із даними позовними вимогами про відшкодування шкоди за рахунок відповідачів ( ОСОБА_1 , Департаменту патрульної поліції та Державного підприємства МВС України "Інформ-Ресурси") в 2021 році позивач вже стверджував про втрату транспортного засобу внаслідок дій відповідачів.

Отже, допущені незначні технічні помилки, зокрема, описка у зазначенні номеру кузова (за умови правильності заповнених інших даних), а також факт помилкового закриття виконавчого провадження за умови накладення відповідних обмежень в іншому виконавчому провадженні, не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із наслідками у вигляді втрати транспортного засобу.

Суд виходить з того, що підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає такі складові елементи як шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Однак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами прямого причинного зв`язку між діями приватного виконавця, вчиненими при примусовому виконанні судового рішення, фактом невиконання рішення суду та завданою позивачеві шкодою, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог до приватного виконавця із стягнення з нього відшкодування матеріальної шкоди.

Стверджуючи про наявність підстав щодо стягнення завданої шкоди солідарно з Державного підприємства МВС України "Інформ-Ресурси", Департаменту патрульної поліції та приватного виконавця Кудряшова Дмитра Вячеславовича на користь Споживчого товариства "Колос" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Кошовського Сергія Васильовича, позивачем не обґрунтовано які саме спільні дії або бездіяльність цих відповідачів призвели до втрати боржником транспортного засобу, не доведено обставин, які б свідчили про узгодженість та спільні дії відповідачів з метою неповернення транспортного засобу боржнику.

Зазначене свідчить про недоведеність доводів позивача та скаржника про наявність підстав про покладення саме солідарної відповідальності на зазначених відповідачів в контексті посилання заявника на положення статті 1190 ЦК України, оскільки спільні дії чи бездіяльність передбачають обізнаність щодо їх дій кожного з відповідачів та їх узгодження з метою досягнення відповідної мети.

Разом з тим, в даному випадку з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції звернувся ТОВ "Техноком", в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди з Департаменту патрульної поліції та приватного виконавця Кудряшова Дмитра Вячеславовича та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення заяви ліквідатора та солідарно стягнути шкоду з відповідачів. Рішення суду в частині задоволення вимог до Державного підприємства МВС України "Інформ-Ресурси" та в частині відмови у задоволенні вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди з ОСОБА_1 сторонами не оскаржується.

Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції визначені статтею 269 ГПК України, відповідно до частини 1 якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому згідно з частиною 4 статті 269 цього Кодексу суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Правовий аналіз положень частини 1 статті 269 ГПК України, свідчить про те, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд зазначає, що принцип диспозитивності визначає межі здійснення господарським судом та учасниками справи їхніх процесуальних прав та обов`язків, надає учасникам справи можливість вільно розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору та визначає обов`язок суду здійснювати провадження у справі виключно за зверненням особи, поданим до суду у відповідній процесуальній формі. Реалізація принципу диспозитивності у процесі здійснення правосуддя спрямована на досягнення справедливого балансу між суб`єктами судового процесу і визначає межі процесуальних дій суду у розгляді справи.

При цьому обсяг вимог апеляційного оскарження - це визначений скаржником, а у випадках, передбачених процесуальним законом, напрям та зміст перевірки судового рішення. Межами апеляційного перегляду процесуальний закон визначає повноваження суду апеляційної інстанції за результатами розгляду вимог апеляційної скарги (стаття 275 ГПК України), вихід за межі яких в разі неправильного застосування судом норм матеріального права допускається виключно в межах заявленого скаржником обсягу апеляційного оскарження судового рішення.

З наведених норм вбачається, що суд апеляційної інстанції не пов`язаний межами доводів та вимог апеляційної скарги лише в разі, коли судом першої інстанції порушені норми процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. Такою обов`язковою підставою, що прямо вбачається з норми частини 2 статті 278 ГПК України, є порушення правил предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів (статті 20-23 ГПК України).

Тому апеляційний суд має дотримуватися вимог статті 269 ГПК України щодо доводів та вимог апеляційної скарги.

Відтак, оскільки апеляційна скарга не містить відповідних доводів, а іншими сторонами рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржувалось, відповідно, суд апеляційної інстанції не переглядає оскаржуване рішення суду в частині зазначених висновків суду першої інстанції.

З огляду на це, враховуючи, що доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення господарського суду.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому відсутні підстави для його скасування в оскаржуваній частині.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення господарського суду - без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноком" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 21.08.2025 у справі №922/3796/16(922/2994/24) в частині відмови у задоволенні позову про солідарне стягнення з Департаменту патрульної поліції та Приватного виконавця Кудряшова Дмитра Вячеславовича на користь Споживчого товариства "Колос" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Кошовського Сергія Васильовича матеріальної шкоди залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22.12.2025.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя В.В. Лакіза

Суддя Н.О. Мартюхіна