РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.12.2025Справа № 910/11270/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний»

до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Професійна спілка робітників морського транспорту України

про стягнення 2.266.624,88 грн

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Уртаєв О.І.;

від третьої особи: Ходжалиєва С.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

08.09.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний» з вимогами до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» про стягнення 2.266.624,88 грн, з яких 2.000.000,00 грн основного боргу, 44.666,52 грн 3% річних та 221.958,36 грн інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов Угоди від 1999 року не повернув у встановлені угодою строки безповоротну фінансову допомогу, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 2.000.000,00 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 44.666,52 грн 3% річних (за період з 21.09.2024 по 19.06.2025) та 221.958,36 грн інфляційних втрат (за період з жовтня 2024 року по травень 2025 року).

Разом з позовною заявою позивач подав клопотання про витребування доказів, в якому просив суд витребувати у третьої особи (Профсоюзу робітників морського транспорту України) - письмової інформації від банка-одержувача коштів - AT «Публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК» () відомостей про підтвердження зарахування коштів цільової безвідсоткової зворотної фінансової допомоги на рахунок Профсоюзу робітників морського транспорту України у загальному розмірі 2000000,00 грн. відповідно до платіжних доручень №6159 від 09.03.1999 та №6360 від 20.09.1999 р, які були проведені через систему дистанційного банківського обслуговування «Клієнт-Банк» відділенням ПАТ «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» в м. Южне (код банку МФО 388625); - письмової інформації відповідної банківської установи щодо перерахування третьою особою (ПРМТУ) зазначеної суми коштів у розмірі 2000000,00 грн. відповідачу (ДСК «Чорноморське морське пароплавство»).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 відкрито провадження у справі №910/11270/25, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.10.2025, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Професійну спілку робітників морського транспорту України, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

29.09.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав на недоведеність позовних вимог Державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний».

06.10.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

09.10.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які суд долучив до матеріалів справи.

13.10.2025 до Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 15.10.2025 постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 05.11.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 частково задоволено клопотання Державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний» про витребування доказів; зобов`язано Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк» надати суду: 1. Пояснення, чи володіє банк інформацією (чи збережена інформація у будь-якому вигляді) щодо виконання банком платіжного доручення №6159 від 09.09.1999 на суму 1.000.000,00 грн (платник - ; одержувач - ) та платіжного доручення №6360 від 20.09.1999 на суму 1.000.000,00 грн (платник - ; одержувач - ); 2. Копії відповідних банківських виписок, платіжних доручень, роздруківок з комп`ютерних програм, тощо щодо зарахування грошових коштів на рахунок №1 Професійної спілки робітників морського транспорту України за платіжним дорученням №6159 від 09.09.1999 на суму 1.000.000,00 грн та за платіжним дорученням №6360 від 20.09.1999 на суму 1.000.000,00 грн; 3. У випадку відсутності у банку такої інформації та відповідних доказів (в тому числі, якщо вони не збережені у зв`язку з тривалим часом зберігання) - надати суду детальні письмові пояснення з приводу таких обставин та причини відсутності такої інформації. В іншій частині клопотання відмовлено.

У підготовчому засіданні 05.11.2025 судом було постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 12.11.2025.

10.11.2025 до Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» надійшли письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду від 16.10.2025, в яких банк пояснив, що на рахунок НОМЕР_1 одержувач - Професіональної спілки робітників морського транспорту України»(ЄДРОПОУ 0470479) згідно з платіжним дорученням №6159 від 09.09.1999 були зараховані грошові кошти у сумі 1.000.000,00 грн., та згідно з платіжним дорученням №6360 20.09.1999 - грошові кошти у сумі 1.000.000,00грн.

Водночас банком були надані копії вказаних платіжних доручень та банківську виписку з рахунку третьої особи.

У підготовчому засіданні 12.11.2025 судом було постановлено протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання на 26.11.2025.

25.11.2025 до Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 26.11.2025 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 09.12.2025.

У судовому засіданні 09.12.2025 суд оголосив перерву до 24.12.2025.

У судове засідання 24.12.2025 з`явились представники відповідача та третьої особи, проти задоволення позову заперечили.

Представник позивача у судове засідання 24.12.2025 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 24.12.2025 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

В 1999 році, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 03.07.1999 №1181 «Про заходи щодо виведення Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» з фінансово-економічної кризи», наказу міністра транспорту України від 19.07.1999 №378 «Про організацію виконання постанови КМУ від 03.07.99 №1181», постанови пленуму Центральної Ради Профсоюзу робітників морського транспорту України від 10.06.1999 №5 «Про створення централізованого фонду надання допомоги ДСК «ЧМП»», листів Державної адміністрації морського і річкового транспорту Міністерства транспорту України від 31.08.1999 №02/17-1172/48к та Державного департаменту морського і річкового транспорту України Міністерства транспорту України від 09.09.1999 №02/19- 1200, між ДП «МТП «Южний» (підприємство), Профсоюзом робітників морського транспорту України (ПРМТУ) та Державною судноплавною компанією «Чорноморське морське пароплавство» (ДСК «ЧМП») було укладено Трьохсторонню угоду про заходи по наданню безвідсоткової фінансової допомоги на поворотній основі Морським торговельним портом «Южний» Державній судноплавній компанії «Чорноморське морське пароплавство» (далі - Угода).

Відповідно до зазначеної Угоди підприємство зобов`язалось надати зворотну фінансову допомогу для виплати заробітної плати працівникам Чорноморського морського пароплавства у 1999 році.

За умовами Угоди підприємство зобов`язалось перерахувати зазначені кошти на рахунок ПРМТУ, який в свою чергу мав перерахувати ці кошти на рахунок ДСК «ЧМП», а саме відповідно п. 2. Угоди: ЦС ПРМТУ зобов`язується акумулювати на зазначеному рахунку грошові кошти, які надійшли від морського торгового порту Южний та перераховувати їх на розрахунковий рахунок ДСК «ЧМП» у розмірах та строках, які встановлені планом погашення заборгованості по заробітній платі та соціальним виплатам, а також розрахунком виплат, відповідно до квоти, визначеної спільно ЦС ПРМТУ та «Укрморрічфлотом» відповідно до положення «Про спеціальний рахунок для акумулювання коштів добровольчих внесків».

У п. 4 Угоди зазначено, що ДСК «ЧМП» згідно умов вищезазначеної Угоди зобов`язалась повернути зазначену суму боргу не пізніше 25 років з моменту останнього зарахування грошових коштів.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов Угоди від 1999 року не повернув у встановлені угодою строки безповоротну фінансову допомогу, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 2.000.000,00 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 44.666,52 грн 3% річних (за період з 21.09.2024 по 19.06.2025) та 221.958,36 грн інфляційних втрат (за період з жовтня 2024 року по травень 2025 року).

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказав на недоведеність позовних вимог Державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний».

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за Трьохсторонньою угодою про заходи по наданню безвідсоткової фінансової допомоги на поворотній основі Морським торговельним портом «Южний» Державній судноплавній компанії «Чорноморське морське пароплавство» від 1999 року, перерахувавши на рахунок третьої особи відповідно до платіжного доручення №6159 від 09.09.1999 грошові кошти у сумі 1.000.000,00 грн та відповідно до платіжного доручення №6360 від 20.09.1999 грошові кошти у сумі 1.000.000,00 грн.

10.11.2025 до Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» надійшли письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від 16.10.2025, в яких банк пояснив, що на рахунок 1 одержувач - Професіональної спілки робітників морського транспорту України»(ЄДРОПОУ 0470479) згідно з платіжним дорученням №6159 від 09.09.1999 були зараховані грошові кошти у сумі 1.000.000,00 грн., та згідно з платіжним дорученням №6360 20.09.1999 - грошові кошти у сумі 1.000.000,00грн.

Водночас банком були надані копії вказаних платіжних доручень та банківську виписку з рахунку третьої особи.

Крім того, 25.11.2025 третя особа подала письмові пояснення, в яких повідомила, що отримавши від позивача грошові кошти у розмірі 2.000.000,00 грн, вона перерахувала їх на рахунок відповідача, що підтверджується листом Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» та копіями банківських виписок.

Наведеними обставинами спростовуються заперечення відповідача про недоведеність позовних вимог Державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний».

Суд також відхиляє заперечення відповідача з приводу того, що відповідач перебував у процедурі банкрутства, а позивач не заявляв в межах процедури банкрутства вимоги, які виникла за Трьохсторонньою угодою про заходи по наданню безвідсоткової фінансової допомоги на поворотній основі Морським торговельним портом «Южний» Державній судноплавній компанії «Чорноморське морське пароплавство» від 1999 року, у сумі 2.000.000,00 грн, а значить такі вимоги є погашеними і зобов`язання припиненими.

Так, судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.07.2003 порушено провадження у справі №17-1-4-5-32-24-2/136-03-5080 про банкрутство ДСК «Чорноморське морське пароплавство» на підставі Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній до 19.01.2013).

За результатами підготовчого засідання ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.09.2003 у справі №17-1-4-5-32-24-2/136-03-5080 визнано грошові вимоги ініціюючого кредитора в сумі 841618,10 грн., введено процедуру розпорядження майном боржника.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.02.2006 у справі №17-1-4-5-32-24-2/136-03-5080 відносно ДСК «Чорноморське морське пароплавство» введено процедуру санації.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.08.2008 у справі №17-1-4-5-32-24-2/136-03-5080 затверджено план санації ДСК «Чорноморське морське пароплавство».

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.04.2021 у справі №17-1-4-5-32-24-2/136-03-5080 провадження у справі №17-1-4-5-32-24-2/136-03-5080 про банкрутство ДСК «Чорноморське морське пароплавство» припинено.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.09.2021 ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.04.2021 у справі №17-1-4-5-32-24-2/136-03-5080 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 26.01.2022 ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.04.2021 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.09.2021 у справі №17-1-4-5-32-24-2/136-03-5080 залишено без змін.

Отже, провадження у справі про банкрутство ДСК «Чорноморське морське пароплавство» припинено.

Враховуючи Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22.12.2011 №4212-VI, у даному випадку застосуванню підлягає Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції, що діяла до 19.01.2013.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції, що діяла до 19.01.2013, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута та зобов`язання щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів), повернення коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності вважається таким, що настав.

Оскільки відносно відповідача не було винесено постанову про визнання його банкрутом і не було відкрито ліквідаційну процедуру, то строк повернення позики за Трьохсторонньою угодою не настав під час провадження у справі про банкрутство, а тому позивач не зобов`язаний був заявляти вимоги про стягнення позики.

Отже, суд вважає необгрунтованими твердження відповідача про те, що оскільки позивач не заявив спірні грошові вимоги в межах процедури банкрутства відповідача, то такі вимоги є погашеними і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У п. 4 Угоди зазначено, що ДСК «ЧМП» згідно умов вищезазначеної Угоди зобов`язалась повернути зазначену суму боргу не пізніше 25 років з моменту останнього зарахування грошових коштів.

Доказів повернення позики у загальному розмірі 2.000.000,00 грн за Трьохсторонньою угодою про заходи по наданню безвідсоткової фінансової допомоги на поворотній основі Морським торговельним портом «Южний» Державній судноплавній компанії «Чорноморське морське пароплавство» від 1999 року відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» за Трьохсторонньою угодою про заходи по наданню безвідсоткової фінансової допомоги на поворотній основі Морським торговельним портом «Южний» Державній судноплавній компанії «Чорноморське морське пароплавство» від 1999 року у сумі 2.000.000,00 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний» в частині стягнення з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» суми основного боргу у розмірі 2.000.000,00 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 44.666,52 грн 3% річних (за період з 21.09.2024 по 19.06.2025) та 221.958,36 грн інфляційних втрат (за період з жовтня 2024 року по травень 2025 року).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Суд зазначає, що 01.01.2004 набрав чинності Цивільний кодекс України, яким визнано такими, що втратили чинність з 1 січня 2004 року Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року, із змінами, внесеними до нього.

У п. 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України зазначено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Зважаючи на вищевказані положення законодавства, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача 44.666,52 грн 3% річних (нараховані за період з 21.09.2024 по 19.06.2025) та 221.958,36 грн інфляційних втрат (нараховані за період з жовтня 2024 року по травень 2025 року), так як вони нараховані у період воєнного стану в Україні.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» (01135, м. Київ, вул. Павлівська, буд. 29; ідентифікаційний код: 01125614) на користь Державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний» (65481, Одеська обл, м. Південне, вул. Берегова, буд. 13; ідентифікаційний код: 04704790) суму основного боргу у розмірі 2.000.000 (два мільйони) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 30.000 (тридцять тисяч) грн 00 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 29.12.2025.

Суддя О.М. Спичак