ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2025 р. Справа№ 910/11515/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом:

від відповідача за первісним позовом: Арановська Н.А.;

Шинкаренко О.П.;

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Індастріалбуд»

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2025, повний текст рішення складено 08.08.2025

у справі № 910/11515/24 (суддя Ковтун С.А.)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВСД Плюс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Індастріалбуд»

про стягнення 163951,43 грн

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Індастріалбуд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВСД Плюс»

про стягнення 198827,02 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.04.2025 задоволено повністю первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВСД Плюс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Індастріалбуд». Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Індастріалбуд» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВСД Плюс» 98 770,02 боргу, 54 169,25 грн пені, 4 505,59 грн 3% річних, 6 506,57 грн інфляційних втрат, 3028,00 грн судового збору. Задоволено частково зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Індастріалбуд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВСД Плюс». Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВСД Плюс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Індастріалбуд» 7500,00 грн пені, 114,22 грн судового збору. Відмовлено в іншій частині зустрічного позову.

Рішення мотивоване тим, що за умовами Специфікації № 1 та Специфікації № 2 товариство з обмеженою відповідальністю «Індастріалбуд» остаточний розрахунок повинно було здійснити протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт. Товариство з обмеженою відповідальністю «Індастріалбуд» визнає обставини виконання 15.01.2023 товариством з обмеженою відповідальністю «ВСД Плюс» обов`язку щодо поставки товару та його монтаж, а тому остаточний розрахунок підлягав проведенню протягом 5 (п`яти) банківських днів з 15.01.2023. З огляду на викладене, вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ВСД Плюс» про стягнення 66172 грн вартості товару, поставленого за Специфікацією № 1, та 32598,02 грн вартості товару, поставленого за Специфікацією № 2 підлягають задоволенню. В рамках виконання Договору товариство з обмеженою відповідальністю «ВСД Плюс» поставило, а товариство з обмеженою відповідальністю «Індастріалбуд» отримало товар на загальну суму 149516,12 грн (підписана сторонами видаткова накладна № 345 від 19.04.2023), а саме: вікно металопластикове 3000*1600, 3 шт, вартістю 15402,94 грн за шт, загальною вартістю 46208,82 грн; вікно металопластикове 1700*1600, 2 шт, вартістю 11743,36 грн за шт, загальною вартістю 23486,72 грн; вікно металопластикове 3000*1000, загальною вартістю 32589,16 грн; вікно металопластикове 1700*1600, загальною вартістю 6905,60 грн; вікно металопластикове 1500*1600, загальною вартістю 6373,96 грн; двері металеві 1000х2100, 1 шт, вартістю 9032,51 грн. Оскільки окрема специфікація щодо врегулювання умов оплати між сторонами не укладалась, товариство з обмеженою відповідальністю «Індастріалбуд» повинно було розрахуватись на умовах 100% передоплати (п. 7.1 Договору). Товариство з обмеженою відповідальністю «Індастріалбуд» 139999,12 грн сплатило своєчасно 19.01.2023, а 9516,99 грн сплатило 13.06.2024, прострочення склало з 19.04.2023 до 12.06.2023. За розрахунком позивача за первісним позовом, перевіреним судом, до стягнення з відповідача за первісним позовом підлягає 54169,25 грн пені, 4 505,59 грн 3% річних та 6 506,57 грн інфляційних втрат. Пасивна поведінка товариства з обмеженою відповідальністю «Індастріалбуд» при передачі йому воріт є згодою із виконаним замовленням, що унеможливлює кваліфікувати поведінку товариства з обмеженою відповідальністю «ВСД Плюс» порушенням, що заподіяло збитки. З огляду на це вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Індастріалбуд» про стягнення 144751,68 грн збитків задоволенню не підлягають. Оскільки правова природа відповідальності, що передбачена п. 8.2 та п. 8.3 Договору є однаковою, суд застосовує до товариства з обмеженою відповідальністю «ВСД Плюс» відповідальність щодо сплати 500,00 грн за кожен день невчасної поставки товару як таку, що поглинає розміри відповідальності у вигляді 30% річних від вартості несвоєчасно поставленого товару та подвійної облікової ставки Національного банку України. Період прострочення товариством з обмеженою відповідальністю «ВСД Плюс» постачання воріт склав 15 днів (з 31.12.2022 по 14.01.2023), що є підставою для стягнення з нього 7500,00 грн пені. Вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Індастріалбуд» про стягнення 2465,75 грн відсотків, 4109,59 грн неустойки задоволенню не підлягають. Також є не обґрунтованими вимоги про стягнення штрафу на підставі п. 8.4 договору, оскільки розбіжності, які виникли між сторонами щодо поставлених воріт, не пов`язані з їх якістю, а стосуються такої категорії як асортимент товару, що виключає можливість застосування п. 8.4 Договору.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Індастріалбуд» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти дану апеляційну скаргу до розгляду Північного апеляційного господарського суду, відкрити апеляційне провадження у справі № 910/11515/24 за апеляційною скаргою ТОВ «Індастріалбуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2025. Вимоги апеляційної скарги ТОВ «Індастріалбуд» задовольнити в повному обсязі, рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2025 у справі № 910/11515/24 скасувати в частині задоволення первісного позову ТОВ «ВСД Плюс» та відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ «Індастріалбуд» щодо стягнення з ТОВ «ВСД Плюс» збитків у вигляді упущеної вигоди в сумі 144 751,68 грн. та штрафу й неустойки в розмірі 46 575,34 грн. У зазначеній частині ухвалити нове рішення по справі, яким в задоволенні первісного позову ТОВ «ВСД Плюс» про стягнення з ТОВ «Індастріалбуд» грошових коштів в сумі 163 951,43 грн. відмовити в повному обсязі, відповідно зустрічні позовні вимоги ТОВ «Індастріалбуд» про стягнення з ТОВ «ВСД Плюс» на користь ТОВ «Індастріалбуд» збитків у вигляді упущеної вигоди в сумі 144 751,68 грн. та штрафу й неустойки в розмірі 46 575,34 грн задовольнити. Судові витрати у справі покласти на ТОВ «ВСД Плюс».

Підстави апеляційної скарги обґрунтовані наступними доводами.

На думку скаржника, в оскаржуваному судовому рішенні від 28.04.2025 р. (абз. 4, абз. 6 арк. 4) Господарський суд м. Києва всупереч приписам ст. 673 Цивільного кодексу України дійшов виключно помилкового висновку про те, що розбіжності, які виникли між сторонами щодо поставлених воріт за Договором № 101122-1 від 10.11.2022 р., нібито стосуються асортименту зазначеного товару, а ні його якості, внаслідок чого при розгляді даної справи по суті спору безпідставно застосував норми ст. 672 ЦК України, що не підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

Також, на думку скаржника, необґрунтованими викладенні у оскаржуваному рішенні від 28.04.2025 (абз. 21 арк. 4) твердження суду першої інстанції стосовно нібито відсутності у суду даних про товщину утеплення фактично поставлених ТОВ «ВСД Плюс» воріт та, відповідно, узгодженої вартості таких воріт на момент укладення Договору, оскільки у Господарським судом м. Києва не надано жодної правової оцінки аргументам ТОВ «Індастріалбуд» й наданим ним доказам у справі щодо визначення підстав, за якими через встановлення на Об`єкті ТОВ «Винницька птахофабрика» по вул. Лісова, 50 у с. Василівка Тульчинського району Винницької області поставлених ТОВ «ВСД Плюс» за договором № 101122-1 від 10.11.2022 воріт, які не відповідали технічним умовам через недотримання виробником/постачальником проектних розмірів стосовно їх товщини, ТОВ «Індастріалбуд» була недоотримана сума грошових коштів в розмірі 144 751,68 грн при оплаті замовником вартості виконаних ТОВ «Індастріалбуд».

Скаржник вважає, що в оскаржуваному судовому рішенні від 28.04.2025 за своєю суттю не надано правової оцінки факту виставлення ТОВ «Індастріалбуд» претензії на адресу ТОВ «ВСД Плюс» за вказаною поставкою та прийнятим в подальшому заходам, спрямованим на оптимізацію/мінімізацію негативних фінансових наслідків поставки ТОВ «ВСД Плюс» товару неналежної якості. Господарським судом м. Києва необґрунтовано застосовані положення ст. 672 ЦК України, які не регулюють спірні правовідносини сторін, та безпідставно не були застосовані норми ч. 1, ч. 4 ст. 673, ст. 678, ст. 679 Цивільного кодексу України, п. 14 Інструкції № П-7 від 25.04.1966, ДСТУ Б В.2.6-77:2009, ДСТУ Б В.1.1-6-2001, які підлягали застосуванню при розгляді спірних правовідносин сторін та винесенні рішення по суті спору.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач за первісним позовом у відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що на виконання вимог податкового законодавства України та пункту 7.5. договору поставки позивачем сформовано та зареєстровано податкові накладні, за якими скаржником сформовано та використано податковий кредит з податку на додану вартість (ПДВ). Товар, передбачений Специфікацією №1 до договору поставки, позивачем у січні 2023 року встановлено за адресою поставки, передбаченою пунктом 5 Специфікації від 10.11.2022 №1 складеної до договору поставки (Вінницька область, Тульчинський р-н., с. Василівка, вул. Лісова, 50). Після встановлення (монтажу) Товару, передбаченого Специфікацією №1 до договору поставки, скаржником позивачу не повертався та був переданий скаржником у власність Відокремленого підрозділу «Біогаз Ладижин» Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницька Птахофабрика» (код за ). Актів про приховані недоліки товару на адресу позивача не надходило.

Позивач за первісним позовом наголошує на тому, що матеріали справи № 910/11515/24 не містять жодних доказів поставки товару неналежної якості; виявлення прихованих недоліків товару; складання будь яких актів про приховані недоліки щодо товару, поставленого за договором поставки; проведення товарознавчих експертиз щодо товару, поставленого за договором поставки, яким б встановлювались та/або підтверджувались недоліки товару, поставленого за договором поставки.

Позивач за первісним позовом вказує на те, що претензія від 07.02.2023 №17, у якій скаржник вказував на порушення постачальником умов договору поставки доказами на підтвердження направлення вказаної претензії позивачу скаржником надано фіскальний чек Акціонерного товариства «Укрпошта» від 08.02.2023, проте не надано опис вкладення вказаного поштового відправлення з переліком документів, що надсилалися, що унеможливлює перевірку направлення позивачу саме вказаної скаржником претензії.

Узагальнені доводи відповіді на відзив на апеляційну скаргу

Відповідач за первісним позовом вказав на те, що судом було визначено, що ТОВ «Індастріалбуд» 08.02.2023 року надсилало на адресу ТОВ «ВСД Плюс» претензію, яка визначала факт невідповідності товщини поставлених воріт та відсутність документів, що підтверджують якість такого товару. Таким чином, судом першої інстанції було доведено, що постачальник в повній мірі володів інформацією щодо необхідних технічних характеристик товару, що поставлявся за договором поставки і, в супереч цьому, здійснив поставку товару, який не відповідав технічним вимогам.

На думку відповідача за первісним позовом, Господарський суд м. Києва всупереч приписам ст. 673 Цивільного кодексу України дійшов виключно помилкового висновку про те, що розбіжності, які виникли між сторонами щодо поставлених воріт за Договором № 101122-1 від 10.11.2022, нібито стосуються асортименту зазначеного товару, а ні його якості, внаслідок чого при розгляді даної справи по суті спору безпідставно застосував норми ст. 672 ЦК України, що не підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідач за первісним позовом підкреслює, той факт, що через встановлення на Об`єкті ТОВ «Винницька птахофабрика» по вул. Лісова, 50 у с. Василівка Тульчинського району Винницької області поставлених ТОВ «ВСД Плюс» за Договором № 101122-1 від 10.11.2022 воріт, які не відповідали технічним умовам через недотримання виробником/постачальником проектних розмірів стосовно їх товщини, ТОВ «Індастріалбуд» була недоотримана сума грошових коштів в розмірі 144 751,68 грн. при оплаті замовником вартості виконаних ТОВ «Індастріалбуд».

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 91/11515/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Індастріалбуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2025 у справі № 910/11515/24. Призначено справу № 910/11515/24 до розгляду у судовому засіданні 07.10.2025.

На підставі ст. 202, 216 ГПК України, у судовому засіданні оголошено перерву до 04.11.2025.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, систематичні оголошення сигналу повітряної тривоги, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/11515/24 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників справи та позиції учасників справи

Представники відповідача за первісним позовом у судовому засіданні 04.11.2025 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2025 у справі № 910/11515/24 скасувати в частині задоволення первісного позову ТОВ «ВСД Плюс» та відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ «Індастріалбуд» щодо стягнення з ТОВ «ВСД Плюс» збитків у вигляді упущеної вигоди в сумі 144 751,68 грн. та штрафу й неустойки в розмірі 46 575,34 грн та у зазначеній частині ухвалити нове рішення у справі, яким в задоволенні первісного позову ТОВ «ВСД Плюс» про стягнення з ТОВ «Індастріалбуд» грошових коштів в сумі 163 951,43 грн відмовити в повному обсязі, відповідно зустрічні позовні вимоги ТОВ «Індастріалбуд» про стягнення з ТОВ «ВСД Плюс» на користь ТОВ «Індастріалбуд» збитків у вигляді упущеної вигоди в сумі 144 751,68 грн та штрафу й неустойки в розмірі 46 575,34 грн задовольнити.

Представник позивача за первісним позовом у судове засідання 04.11.2025 не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі договору № 1509/22/2Т від 15.09.2022 відповідач за первісним позовом зобов`язався перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Вінницька птахофабрика» виконати за завданням останнього роботи з будівництва, монтажу обладнання, влаштування інженерних мереж систем підготовки та очищення фільтрату відокремленого підрозділу «Біогаз Ладижин» за адресою: Вінницька область, Тульчинський район, с. Василівка, вул. Лісова,50.

Кошторис до цього договору передбачав монтаж відповідачем за первісним позовом двох воріт промислових двостворчатих, металевих, утеплених, розпашних Е130 (проріз згідно з РД 1960х2050(h)мм), з вікнами (700х800) по ДСТУ EN 14351-1-2020, утеплення t=80 мм та трьох воріт промислових двостворчатих, металевих, утеплених, розпашних Е130 (проріз згідно з РД 1900х2050(h)мм), по ДСТУ EN 14351-1-2020, утеплення t=80 мм.

10.11.2022 між позивачем за первісним позовом, як постачальником, та відповідачем за первісним позовом, як покупцем, укладено договір поставки № 101122-1 (далі Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором, поставити покупцю металопластикові вікна, двері та металеві ворота (далі товар), а покупець зобов`язується приймати цей товар та здійснювати його оплату в порядку і на умовах, визначених договором.

Згідно з п. 1.2 договору найменування, характеристики, кількість, номенклатура, ціна, загальна вартість товару, що поставляється, визначається сторонами в специфікаціях до договору, які є його невід`ємною частиною.

Ціна товару включає вартість тари, пакування, маркування та вартість доставки товару до відповідного пункту призначення та закріплюється сторонами у відповідних специфікаціях на кожну окрему партію товару (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 2.2 договору загальна суму договору дорівнює сумі вартості всього товару, зазначеного у відповідних специфікаціях, укладених сторонами до цього договору протягом терміну його дії.

Якість товару повинна відповідати стандартам і Держстандартам, що діють на території України на момент постачання, та підтверджуються відповідними документами (паспорт, сертифікат якості, сертифікат відповідності, радіаційний сертифікат тощо), які постачальник зобов`язаний надати покупцю під час кожної поставки партії товару, або про необхідність надання яких покупець письмово повідомить постачальника до моменту поставки товару (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 3.2 договору якщо покупцю на умовах цього договору був переданий товар неналежної якості, або без повного комплекту документів, зазначених в п. 3.1 договору, покупець має право на власний вибір вимагати: заміну товару товаром належної якості в строк, погоджений між сторонами; відмовитися від прийняття такого товару; розірвати договір в односторонньому порядку.

У пункті 4.1 договору сторони погодили, що поставка товару за цим договором здійснюється автомобільним транспортом за рахунок постачальника на умовах DDP (згідно з «ІНКОТЕРМС-2010»), до місця та у строк, визначені сторонами у специфікації згідно з заявкою покупця. У випадку якщо в специфікації строк поставки не встановлений, то товар повинен бути поставлений протягом двох робочих днів з моменту отримання передоплати за товар.

Зобов`язання постачальника по поставці товару вважаються виконаними з моменту передачі товару уповноваженій особі покупця, та за адресою, визначеною у специфікації. Датою поставки партії товару є дата підписання уповноваженим представником покупця товарно-транспортної накладної, видаткової накладної або акту приймання-передачі, який був пред`явлений до підпису під час приймання-передачі товару (п. 4.4 Договору).

Відповідно до пункту 5.3 договору оформлення приймання-передачі товару (партії товару) здійснюється шляхом підписання представниками сторін видаткової накладної. Сторони погодили, що кожен із зазначених документів є належним та достатнім доказом поставки товару (партії товару) за цим договором.

У разі виявлення прихованих недоліків товару акт про приховані недоліки товару повинен бути складений покупцем в термін п`яти днів з моменту виявлення таких недоліків, але не пізніше чотирьох місяців з моменту прийняття товару, а якщо на товар був встановлений гарантійний строк - то в межах такого строку. Акт повинен бути складений за участю представника постачальника, для чого покупець повинен письмово сповістити про це постачальника. У випадку не прибуття представника постачальника для складання акту або якщо сторони не досягнуть згоди про виявлені недоліки товару, для складання акту запрошується незалежний експерт, який має відповідний дозвіл на проведення товарознавчих експертиз (п. 5.4 договору).

Відповідно до п. 6.1 договору постачальник зобов`язується: передати покупцю товар належної якості та в обговорених у заявці покупця кількості і строк; підготувати та надати покупцю необхідні документи, що стосуються товару, у т.ч. документи, що підтверджують якість товару.

Згідно з п. 7.1 договору покупець здійснює оплату товару на умовах 100% передоплати, якщо інше не узгоджено сторонами в специфікації до договору. Порядок оплати зазначається у відповідних специфікаціях на кожну окрему партію товару.

Оплата за товар здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів в безготівковій формі на поточний рахунок постачальника (п. 7.2 договору).

Відповідно до п. 7.5 договору постачальник зобов`язаний реєструвати податкові накладні, що надаються покупцеві, в Єдиному державному реєстрі податкових накладних у строки встановлені чинним законодавством України згідно з Податковим кодексом України. Постачальник зобов`язується надіслати покупцю належним чином оформлену податкову накладну з використанням програмного забезпечення, що використовується сторонами для надсилання електронних податкових накладних.

У розділі 8 договору сторони передбачили таку відповідальність сторін:

- за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (п. 8.1 договору);

- у випадку несвоєчасної поставки товару постачальник сплачує покупцеві штраф у розмірі 500,00 грн за кожен день невчасної поставки товару, а також 30 (тридцять) % річних від вартості несвоєчасно поставленого товару. Штраф сплачується за кожне порушення строків несвоєчасної поставки товару (п. 8.2 договору);

- за прострочення поставки товару постачальник зобов`язаний сплатити на користь покупця неустойку у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої в період несвоєчасної поставки товару, від загальної вартості товару, поставка якого прострочена, за кожен день прострочення, до моменту поставки такого товару, не обмежуючись шестимісячним строком передбаченим п. 6 ст. 232 ГК України (п. 8.3 договору);

- у разі поставки товару неналежної якості, постачальник сплачує на користь покупця штраф у розмірі 20% від вартості неякісного товару (8.4 договору);

- у разі порушення строків оплати за поставлений товар покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період такого прострочення, за кожний день затримки від суми заборгованості, до моменту оплати поставленого товару, не обмежуючись шестимісячним строком передбаченим п. 6 ст. 232 ГК України (п. 8.5 договору).

Також сторони домовились, що всі додаткові угоди, зміни, доповнення до договору є невід`ємною його частиною та будуть чинними у випадку їх оформлення у письмовій формі, підписаній сторонами та скріплені печатками сторін (п. 11.8 договору).

10 листопада 2022 року сторони підписали специфікацію № 1 (далі - Специфікація №1) та специфікацію № 2 (далі - Специфікація №2).

За умовами Специфікації № 1 постачальник зобов`язався:

- виготовити та встановити ворота металеві 1960 х 2050 (двостворчаті, утеплені, розпашні ЕІЗО, з вікнами 700x600) в кількості 2-х од.;

- виготовити та встановити ворота металеві 1900 х 2950 (двостворчаті, утеплені, розпашні ЕІЗО) в кількості 3-х од.

Загальна вартість товару та послуг становить 266 172,00 грн (44362,00 грн ПДВ).

У Специфікації № 1 сторони скористались правом визначити інший порядок розрахунків, ніж передбачений п. 7.1 Договором. Зокрема, за Специфікацією № 1 покупець оплачує вартість товару та послуги в такому порядку:

- попередню оплату в розмірі 212 900,00 грн (35483,34 грн ПДВ) покупець перераховує на поточний рахунок постачальника протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання Специфікації №1;

- остаточний розрахунок в розмірі 53 272,00 грн (8878,66 грн ПДВ) - протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт.

Строк поставки товару 45-50 календарних днів (п. 4 Специфікації № 1).

За умовами Специфікації № 2 постачальник зобов`язався:

- виготовити та встановити вікна металопластикових 1950 х 1450 в кількості 7-ми од.);

- виготовити та встановити двері металопластикові 950 х 2050 (утеплення: сендвіч-панель, поріг: алюмінієвий) в кількості 4-х од..

Загальна вартість товару та послуг становить 162988,02 грн (27164,67 грн ПДВ).

Сторони також змінили порядок оплати (п. 9 Специфікації № 2), за яким:

- попередню оплату в розмірі 130390,00 грн (21731,67 грн ПДВ) покупець перераховує на поточний рахунок постачальника протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання Специфікації № 2;

- остаточний розрахунок в розмірі 32598,02 грн (5433,00 грн ПДВ) - протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт.

Строк поставки товару 15-20 календарних днів (п. 10 Специфікації № 2).

Отже, як за умовами Специфікації № 1, так і за умовами Специфікації № 2 попередня оплата підлягала переказу товариством з обмеженою відповідальністю «Індастріалбуд» до 15.11.2022.

Остаточним строком виконання позивачем за первісним позовом обов`язку щодо виготовлення та встановлення воріт за Специфікацією № 1 є 30.12.2022, а остаточним строком виконання обов`язку щодо виготовлення та встановлення вікон та дверей за Специфікацією № 2 є 01.12.2022.

Як вбачається із матеріалів справи, у межах визначеного строку для попередньої оплати відповідач за первісним позовом сплатив 100 000,00 грн за Специфікацією № 1 сплачені 11.11.2022 відповідно до платіжної інструкції № 4467, 100 000,00 грн 08.12.2022 платіжна інструкція № 5192 (прострочення цієї суми становило 20 днів (з 16.11.2022 по 07.12.2022).

При цьому, 12 900,00 грн попередньої оплати відповідач за первісним позовом не сплатив.

Попередню оплату, передбачену Специфікацією № 2, відповідач за первісним позовом сплатив повністю, водночас з порушенням встановленого строку (3 банківські дні з моменту підписання Специфікації № 2). Відповідач за первісним позовом сплатив 130 390,00 грн попередньої оплати в розмірі 130 390,00 грн 09.12.2022, тобто, прострочення з їх сплати становить 23 дні (з 16.12.2022 по 08.12.2022).

Оскільки зобов`язання позивача за первісним позовом щодо виготовлення та встановлення воріт (Специфікація № 1), а також виготовлення та встановлення вікон та дверей (Специфікація № 2) обумовлені виконанням відповідачем за первісним позовом обов`язку із здійснення попередньої оплати, воно є зустрічним виконанням зобов`язання.

За ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Таким чином, оскільки відповідач за первісним позовом не сплатив 12 900,00 грн попередньої оплати за Специфікацією № 1, у позивача за первісним позовом виникло право зупинити виконання свого обов`язку щодо виготовлення та встановлення воріт, та відстрочити виготовлення та встановлення вікон та дверей (Специфікація № 2) на період прострочення сплати 130 390,00 грн - 23 дні.

Однак, позивач за первісним позовом не скористався правом зупинення виконання свого обов`язку за Специфікацією № 1, здійснивши 15.01.2023 поставку воріт (Специфікація № 1) а також вікон та дверей (Специфікація № 2).

Як вбачається із матеріалів справи, сторони визнають, що передача товару не супроводжувалась складанням документів, передбачених п. 4.4 Договору - товарно-транспортної накладної, видаткової накладної або акту приймання-передачі. Також сторони визнають, що позивачем за первісним позовом поставлено двоє воріт металевих, розміром 1960мм х 2050 мм (двостворчаті, утеплені, розпашні ЕІЗО, з вікнами 700мм x 600мм), та троє воріт металевих, розміром 1900мм х 2950мм (двостворчаті, утеплені, розпашні ЕІЗО), товщина утеплення яких є меншою 80 мм.

В подальшому, 08.02.2023 відповідач за первісним позовом надіслав позивачу за первісним позовом претензію, датовану 07.02.2023, про надання документів, що підтверджують якість товару (паспорт, сертифікат якості та сертифікат відповідності) на виготовлені та встановлені ворота. Підтвердженням надсилання претензії є фіскальний чек за оплату послуг надсилання рекомендованого листа на адресу позивача за первісним позовом, і останнє не надало доказів, що отримана ним кореспонденція була іншого змісту.

Цей документ фіксує поставку та встановлення позивачем за первісним позовом воріт. Претензія містить дані про невідповідність товщини поставлених воріт, водночас вимоги пов`язані виключно з відсутністю документів, що підтверджують якість товару.

Позивач за первісним позовом звернувся з позовом до відповідача про стягнення 163951,43 грн, зокрема, 98770,02 боргу, 54169,25 грн пені, 4505,59 грн 3% річних, 6506,57 грн інфляційних втрат, і позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав умови договору поставки № 101122-1 від 10.11.2022 щодо оплати поставленого товару. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що в рамках договору ним були підписані специфікації № 1 та № 2, предметом постачання за якими є ворота металеві (специфікація № 1) та вікна металопластикові (специфікація № 2). Товар, поставлений позивачем в рамках виконання обов`язків за специфікацією № 1, відповідач оплатив частково, заборгованість становить 66172,00 грн. Також частково відповідач оплатив товар, який є предметом постачання за специфікацією № 2, заборгованість становить 32598,02 грн. Як стверджує позивач, оплачена частина товару за специфікацією № 1 у розмірі 100000 грн здійснена відповідачем з порушенням строків, прострочення мало місце з 16.11.2022 по 07.12.2022. За порушення строку оплати поставленого товару, а також несплату решти вартості поставленого товару позивач просить стягнути пеню, 3% річних, інфляційних втрат.

В свою чергу, відповідач подав зустрічний позов до позивача за первісним позовом про стягнення 54075,34 грн штрафу та 144751,68 грн збитків, і зустрічні позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем за зустрічним позовом обов`язків за договором поставки № 101122-1 від 10.11.2022 щодо строку поставки та вимог щодо якості товару. Позивач за первісним позовом стверджує, що відповідач за зустрічним позовом поставив товар за специфікацією № 1 тільки 15.01.2023, прострочивши строк поставки на 15 календарних днів, а тому, відповідно до п. 8.2 та п. 8.3 договору поставки № 101122-1 від 10.11.2022 повинно сплатити за період з 31.12.2022 по 14.01.2023 штраф (7500 грн), відсотки (2465,75 грн) та неустойку (4109,59 грн). За порушення відповідачем за зустрічним позовом вимог щодо якості поставлених воріт (товщина утеплення воріт є меншою 80 мм) позивач за зустрічним позовом просить стягнути штраф на підставі п. 8.4 договору поставки № 101122-1 від 10.11.2022 у розмірі 40000 грн. Також внаслідок порушення вимог щодо якості позивач за зустрічним позовом понесло втрати у розмірі 144 751,68 грн внаслідок зменшення замовником позивача за зустрічним позовом вартості виконаних ним робіт, які останній вважає збитками, що підлягають відшкодуванню відповідачем за зустрічним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Також в ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України).

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Аналіз статей 669, 671, 673, 682 ЦК України свідчить про те, що предмет договору купівлі-продажу (поставки), зокрема майно (товар), характеризується певними критеріями (ознаками), встановленими у договорі: кількістю, асортиментом, якістю, комплектністю.

Отже, товар має відповідати вимогам щодо асортименту, комплектності, кількості та якості, тари та (або) упаковки товару відповідно до умов договору, і тільки в цьому випадку вважається, що продавець належним чином виконав свій обов`язок щодо передачі товару у власність.

Розбіжності, які виникли між сторонами щодо поставлених воріт, не пов`язані з їх якістю, а стосуються такої категорії як асортимент товару.

Зокрема, під якістю слід розуміти сукупність властивостей, які відображають новизну, довговічність, надійність, економічність, ергономічність, естетичність, екологічність, безпеку експлуатації, споживача товару тощо та надають йому здатність задовольняти інтереси та потреби покупця.

Асортиментом називають те співвідношення товарів, що існує у його сукупності. Товари мають між собою певні відмінності, вони відрізаються за технічними характеристиками, видами, моделями, розміром, кольором, фасоном тощо. Спір між сторонами стосується розбіжностей щодо технічних характеристики товару (товщини утеплення воріт), і цей критерій відносить товар до того чи іншого асортименту.

Асортимент товару встановлюється відповідно до замовлення покупця. Зокрема, за ч. 1 ст. 671 ЦК України, якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами.

Отже, якщо сторони досягли узгодження стосовно асортименту товару, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві саме у такому асортименті.

Якщо договором купівлі-продажу асортимент товару не встановлений або асортимент не був визначений у порядку, встановленому договором, але із суті зобов`язання випливає, що товар підлягає переданню покупцеві в асортименті, продавець має право передати покупцеві товар в асортименті виходячи з потреб покупця, які були відомі продавцеві на момент укладення договору, або відмовитися від договору (ч. 2 ст. 671 ЦК України).

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції, відповідач за первісним позовом був виконавцем робіт за договором № 1509/22/2Т від 15.09.2022 щодо будівництва, монтажу обладнання, влаштування інженерних мереж систем підготовки та очищення фільтрату відокремленого підрозділу «Біогаз Ладижин» за адресою: Вінницька область, Тульчинський район, с. Василівка, вул. Лісова, 50, тобто робіт на об`єкті, постачання продукції на який та її монтаж є предметом Договору.

Таким чином, хоча договір № 1509/22/2Т від 15.09.2022 та договір поставки № 101122-1 від 10.11.2022 є окремими правочинами, що характеризуються самостійними предметами, суб`єктним складом та змістом, укладення відповідачем за первісним позовом договору поставки № 101122-1 від 10.11.2022 є пов`язаним з виконанням ним своїх обов`язків за договором № 1509/22/2Т від 15.09.2022 перед товариством з обмеженою відповідальністю «Вінницька птахофабрика».

Як вбачається із матеріалів справи, укладенню між позивачем та відповідачем за первісним позовом договору поставки № 101122-1 від 10.11.2022 передувало електронне листування щодо визначення вартості, в рамках якого 28.10.2022 з електронної адреси , яку відповідач за первісним позовом визнає власною електронною адресою, на електронну адресу надісланий лист з проханням здійснити розрахунок та надати пропозицію щодо виготовлення воріт та дверей. Вкладенням до листа були креслення воріт та дверей на 8 сторінках, серед яких ворота промислові двостворчаті, металеві, утеплені, розпашні Е130 (1960х2050(h)мм), з вікнами (700х800) по ДСТУ EN 14351-1-2020, утеплення t=80 мм, та ворота промислові двостворчаті, металеві, утеплені, розпашні Е130 (900х2050(h)мм), по ДСТУ EN 14351-1-2020, утеплення t=80 мм.

Про належність електронної адреси позивачу за первісним позовом свідчить надсилання з цієї адреси 15.12.2022 на електронну адресу Специфікації № 1 та Специфікації № 2.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивачу за первісним позовом на момент укладення договору були відомі технічні характеристики воріт, а саме товщина утеплення 80 мм, що, відповідно, свідчить про порушення останнім умов договору щодо асортименту воріт.

Правові наслідки порушення умови договору щодо асортименту товару передбачені ст. 672 ЦК України. Зокрема, якщо продавець передав товар в асортименті, що не відповідає умовам договору купівлі-продажу, покупець має право відмовитися від його прийняття та оплати, а якщо він вже оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми (ч. 1).

За частиною 2 цієї норми, якщо продавець передав покупцеві частину товару, асортимент якого відповідає умовам договору купівлі-продажу, і частину товару з порушенням асортименту, покупець має право на свій вибір:

1) прийняти частину товару, що відповідає умовам договору, і відмовитися від решти товару;

2) відмовитися від усього товару;

3) вимагати заміни частини товару, що не відповідає асортименту, товаром в асортименті, який встановлено договором;

4) прийняти весь товар.

Товар, асортимент якого не відповідає умовам договору купівлі-продажу, є прийнятим, якщо покупець у розумний строк після його одержання не повідомив продавця про свою відмову від нього (ч. 4 ст. 672 ЦК України).

Отже, пасивна поведінка покупця при передачі йому товару, асортимент якого не відповідає умовам договору купівлі-продажу, позбавляє його права на відмову від товару чи його частини після спливу відповідного строку. Якщо покупець прийняв товар, що не відповідає асортименту, і почав ним користуватися або розпоряджатись, то вважається, що такий строк сплинув, оскільки мовчання покупця приймається як згода із виконаним замовленням.

Як вже зазначалось, відповідач за первісним позовом прийняв ворота, єдина претензія від 07.02.2023 стосується відсутності документів, що підтверджують якість товару, а тому, як вірно встановлено господарським судом першої інстанції, у останнього відсутнє право на відмову від товару.

Згідно з ч. 5 ст. 672 ЦК України, якщо покупець не відмовився від товару, асортимент якого не відповідає умовам договору купівлі-продажу, він зобов`язаний оплатити його за ціною, погодженою з продавцем. Якщо продавець не вжив необхідних заходів щодо погодження ціни в розумний строк, покупець оплачує товар за ціною, яка на момент укладення договору купівлі-продажу застосовувалася щодо аналогічного товару.

В матеріалах справи відсутні дані про товщину утеплення фактично поставлених воріт, та, відповідно вартість воріт з такою товщиною утеплення на момент укладення договору, у зв`язку із чим, господарським судом вірно застосовано принцип диспозитивності (ст. 14 ГПК України), і за відсутності інших даних щодо вартості воріт крім ціни, вказаної у Специфікації № 1, враховуючи те, що обов`язок відповідача за первісним позовом є чинним, до стягнення підлягає несплачена вартість воріт за Специфікацією № 1.

За ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Момент виконання обов`язку продавця передати товар є предметом регулювання ст. 664 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до п. 4.4. договору, за умовами договору датою поставки партії товару є дата підписання уповноваженим представником покупця товарно-транспортної накладної, видаткової накладної або акту приймання-передачі, який був пред`явлений до підпису під час приймання-передачі товару.

Не підписання таких документів, при встановленні факту поставки, є свідченням ухилення однієї зі сторін від виконання свого обов`язку щодо їх складення, однак не спростовує та не нівелює виконання договору іншою стороною.

Водночас, що дата фактичної поставки 15.01.2023 не є спірною обставиною, тобто, позивач за первісним позовом саме 15.01.2023 виконав обов`язок щодо постачання товару за Специфікацією № 1 та Специфікацією № 2.

Документи не є предметом постачання і договором не передбачено, що виконання відповідачем обов`язку передати товар є моментом передачі документів, що стосуються товару.

Невиконання обов`язку з передання приналежностей товару та документів, що його стосуються, тягне правові наслідки, встановлені ст. 666 ЦК. Так, зокрема, покупець у цьому випадку може встановити розумний строк для їх передання або ж відмовитись від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Водночас, відповідач за первісним позовом від договору не відмовився, товар не повернув.

Як встановлено матеріалами справи, за умовами Специфікації № 1 та Специфікації № 2 відповідач за первісним позовом остаточний розрахунок повинен був здійснити протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт, тому, у зв`язку із визнанням відповідачем за первісним позовом визнає обставини виконання позивачем за первісним позовом 15.01.2023 обов`язку щодо поставки товару та його монтаж, а тому остаточний розрахунок підлягав проведенню протягом 5 (п`яти) банківських днів з 15.01.2023.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом 66 172 грн вартості товару, поставленого за Специфікацією № 1, та 32 598,02 грн вартості товару, поставленого за Специфікацією № 2.

Також, в рамках виконання договору позивач за первісним позовом поставив, а відповідач за первісним позовом отримав товар на загальну суму 149 516,12 грн (підписана сторонами видаткова накладна № 345 від 19.04.2023), а саме: вікно металопластикове 3000*1600, 3 шт, вартістю 15402,94 грн за шт, загальною вартістю 46208,82 грн; вікно металопластикове 1700*1600, 2 шт, вартістю 11743,36 грн за шт, загальною вартістю 23486,72 грн; вікно металопластикове 3000*1000, загальною вартістю 32589,16 грн; вікно металопластикове 1700*1600, загальною вартістю 6905,60 грн; вікно металопластикове 1500*1600, загальною вартістю 6373,96 грн; двері металеві 1000х2100, 1 шт, вартістю 9032,51 грн.

Оскільки окрема специфікація щодо врегулювання умов оплати між сторонами не укладалась, відповідач за первісним позовом повинен був розрахуватись на умовах 100% передоплати (п. 7.1 договору).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач за первісним позовом сплатив 139 999,12 грн своєчасно 19.01.2023, а 9 516,99 грн сплатив 13.06.2024, таким чином, прострочення склало з 19.04.2023 до 12.06.2023.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

Пунктом 8.5 договору передбачено, що у разі порушення строків оплати за поставлений товар покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період такого прострочення, за кожний день затримки від суми заборгованості, до моменту оплати поставленого товару, не обмежуючись шестимісячним строком передбаченим п. 6 ст. 232 ГК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник на вимогу кредитора у випадку прострочення грошового зобов`язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача та здійснивши перерахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних, колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що суми пені, інфляційних втрат та 3% річних у розмірах 54 169,25 грн, 6 506,57 грн та 4 505,59 грн, відповідно, є правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом.

Щодо зустрічних позовних вимог, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України.

Умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов`язань причиною.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що пасивна поведінка позивача за зустрічним позовом при передачі йому воріт є згодою із виконаним замовленням, що унеможливлює кваліфікувати поведінку відповідача за зустрічним позовом порушенням, що заподіяло збитки, у зв`язку із чим, вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом 144 751,68 грн збитків задоволенню не підлягають.

Відповідно до розділу 8 договору:

- у випадку несвоєчасної поставки товару постачальник сплачує покупцеві штраф у розмірі 500,00 грн за кожен день невчасної поставки товару, а також 30 (тридцять) % річних від вартості несвоєчасно поставленого товару. Штраф сплачується за кожне порушення строків несвоєчасної поставки товару (п. 8.2);

- за прострочення поставки товару постачальник зобов`язаний сплатити на користь покупця неустойку у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої в період несвоєчасної поставки товару, від загальної вартості товару, поставка якого прострочена, за кожен день прострочення, до моменту поставки такого товару, не обмежуючись шестимісячним строком передбаченим п. 6 ст. 232 ГК України (відповідно п. 8.3);

- у разі поставки товару неналежної якості, постачальник сплачує на користь покупця штраф у розмірі 20% від вартості неякісного товару (8.4).

Неустойка це грошова сума або інше майно (рухоме та нерухоме), яке боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобов`язання (ст. 549 ЦК України).

Штраф та пеня є різновидами неустойки. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконано зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відмотках від несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідальність щодо сплати 500,00 грн за кожен день невчасної поставки товару, 30% річних від вартості несвоєчасно поставленого товару та подвійної облікової ставки Національного банку України передбачає застосування механізму, який пов`язаний з нарахуванням за кожен день прострочення виконання. Отже, ця відповідальність є однаковою за своєю правовою природою, відрізається тільки розміром щоденних нарахувань, який залежить від порядку визначення суми, що покладається в основу щоденних нарахувань.

Цивільний кодекс України передбачає можливість забезпечення виконання зобов`язання декількома видами таких забезпечень, але не декількома однаковими забезпеченнями. За одне порушення не можуть бути застосовані два штрафи, які містять різне обчислення, або дві пені, які відрізаються порядком визначення розміру щоденного нарахування.

Здійснивши аналіз умов договору, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що оскільки правова природа відповідальності, що передбачена п. 8.2 та п. 8.3 договору є однаковою, у зв`язку із чим, правомірним є застосування до відповідача за зустрічним позовом відповідальності щодо сплати 500,00 грн за кожен день невчасної поставки товару як таку, що поглинає розміри відповідальності у вигляді 30% річних від вартості несвоєчасно поставленого товару та подвійної облікової ставки Національного банку України, а період прострочення відповідачем за зустрічним позовом постачання воріт, склав 15 днів (з 31.12.2022 по 14.01.2023), що є підставою для стягнення з останнього 7 500,00 грн пені.

З огляду на викладене, вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом 2 465,75 грн відсотків та 4 109,59 грн неустойки, задоволенню не підлягають.

Щодо зустрічної позовної вимоги про стягнення з відповідача за зустрічним позовом штрафу на підставі п. 8.4 договору поставки № 101122-1 від 10.11.2022 у розмірі 40 000 грн, відповідно до якого у відповідача за зустрічним позовом виник обов`язок сплатити штраф у разі поставки товару неналежної якості, колегія суддів апеляційної інстанції вказує на те, що підстави для задоволення такої вимоги відсутні, оскільки розбіжності, які виникли між сторонами щодо поставлених воріт, не пов`язані з їх якістю, а стосуються такої категорії як асортимент товару, що виключає можливість застосування п. 8.4 договору.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду з огляду на встановлені обставини справи, враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про задоволення первісних позовних вимог та часткове задоволення зустрічних позовних вимог , у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 28.4.2025 у справі № 910/11515/24, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Колегія суддів враховує те, що в матеріалах справи відсутні належні та вірогідні докази поставки товару неналежної якості, виявлення прихованих недоліків товару, складання будь яких актів про приховані недоліки щодо товару, поставленого за договором поставки чи проведення товарознавчих експертиз щодо товару, поставленого за договором поставки, яким б встановлювались та/або підтверджувались недоліки товару, поставленого за договором поставки.

Також колегія суддів апеляційної інстанції враховує те, що скаржник, всупереч умовам договору поставки, у претензії зазначає про не надання документів, підтверджуючих якість товару (паспорт, сертифікати якості, сертифікати), проте, всупереч пункту 3.2 договору поставки не заявляв вимог про заміну товару, товаром належної якості в строк, погоджений між сторонами, відмову від поставленого товару та не повідомляв про розірвання договору, натомість просив надати протягом 3-х календарних днів, з моменту отримання даної претензії, надати повний пакет документів на підтвердження якості товару.

У зв`язку із чим, доводи скаржника про те, що в оскаржуваному судовому рішенні від 28.04.2025 за своєю суттю не надано правової оцінки факту виставлення відповідачем за первісним позовом претензії на адресу позивача за первісним позовом, спростовуються змістом оскаржуваного рішення.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 28.04.2025 у справі № 910/11515/24, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2025 у справі № 910/11515/24, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає інші посилання скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Індастріалбуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2025 у справі № 910/11515/24 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2025 у справі № 910/11515/24 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 269, 270, 275, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Індастріалбуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2025 у справі № 910/11515/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2025 у справі № 910/11515/24 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали справи № 910/11515/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Постанова підписана 26.12.2025, зокрема, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Ткаченка Б.О.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

А.Г. Майданевич