ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22.12.2025 Справа № 914/3152/25

м. Львів

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська злагода», м.Київ

до відповідача: Приватного підприємства «ТСМ», м.Трускавець Львівської області

про стягнення заборгованості в сумі 23938,56 грн

Суддя Олена ЩИГЕЛЬСЬКА

Секретар с/з Надія ВАШКЕВИЧ

Представників сторін:

від позивача: Голуб Н.О. представник (в режимі відеоконференції);

від відповідача: не з`явився;

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська злагода» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного підприємства «ТСМ» про стягнення 23938,56 грн заборгованості, а також судових витрат.

Ухвалою суду від 17.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи №914/3152/25 вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) сторін.

Рух справи викладено у відповідних ухвалах суду у справі та протоколах судових засідань. Так, зокрема суд ухвалою від 24.11.2025 суд призначив засідання на 10.12.2025.

10.12.2025 оголошено перерву в судовому засіданні до 22.12.2025.

22.12.2025 від відповідача поступила заява про долучення доказів до матеріалів справи. Так, зокрема відповідач зазначає, що визнає позовні вимоги не заперечує, щодо суми боргу. Зазначає, що зазначені кошти Відповідачем за товар були оплачені Позивачу 02.03.2025 року та 28.03.2025 року повернулися назад на рахунок підприємства з підстав, що, Позивач закрив банківський рахунок. Про нові реквізити Позивач відповідачу не повідомив. 19.12.2025 Відповідачем повторно оплачено заборгованість за товар, на підтвердження чого подав платіжну інструкцію №2780 від 19.12.2025 на суму 23938,56 грн. Крім того, у зв`язку з відсутністю у відповідача умислу щодо невиконання договору в частині оплати коштів за товар, просить суд не покладати на нього тягар судових витрат.

Від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі (вх.№34130/25 від 22.12.2025р.), у зв`язку з відсутністю предмету спору та стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10166,00 грн відповідно до ч. 3 ст. 130 ГПК України. Витрати по сплаті судового збору позивач просить залишити за ним.

Представник позивача в судове засідання 22.12.2025 з`явився, просив закрити провадження у справі та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10166,00 грн. Представник відповідача в судове засідання 22.12.2025 не з`явився.

Судом встановлено, що 19 грудня 2025 року ТзОВ «ТСМ» добровільно задовольнив позовні вимоги шляхом сплати заборгованості на розрахунковий рахунок ТзОВ «Українська злагода» в сумі 23938,56 грн., яка є предметом даного позову, внаслідок чого на теперішній час предмет спору в даній справі відсутній (відповідно до платіжної інструкції №2780, яку надано відповідачем).

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки відповідач повністю оплатив суму заборгованості, що є предметом цього спору, позивачем подано клопотання про закриття провадження, суд на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України закриває провадження в цій справі.

Суд роз`яснює сторонам, що у відповідності до ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Щодо покладення витрат зі сплати судового збору, то суд враховує позицію позивача з цього приводу та залишає ці витрати за позивачем.

Щодо покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10166,00 грн. суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 123 ГПК України).

В силу приписів ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У статті 130 ГПК України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат.

Так, ч. 3 ст. 130 ГПК України визначено, що якщо позивач не підтримує своїх позовних вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Отже, у даному випадку підлягає застосуванню саме ч. 3 ст. 130 ГПК України, тож розподіл судових витрат здійснюється судом на підставі вказаної норми закону.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини 1-4 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи, тощо.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р. зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Позивачем до стягнення з відповідача заявлені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 166,00 грн на підставі: договору №У/2703 про надання правової допомоги від 27.03.2025р., додаткової угоди №1 від 10.10.2025 до договору про надання правової допомоги №У/2703 від 27.03.2025; Акта прийняття-передачі наданих послуг від 19.12.2023р. на суму 10166,00 грн.

Відповідач просив не покладати на нього тягар судових витрат через відсутність умислу щодо невиконання договору в частині оплати коштів за товар, у зв`язку із незнанням актуальних реквізитів банківського рахунку позивача для оплати.

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто, критерії, визначені частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Така позиція слідує з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022р. у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019р. у справі №915/237/18, від 24.10.2019р. у справі №905/1795/18, від 17.09.2020р. у справі №904/3583/19, від 18.03.2021р. №910/15621/19, від 07.09.2022р. у справі №912/1616/21, від 12.01.2023р. у справі №908/2702/21.

Згідно із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 30.01.2023 у справі №910/7032/17, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Судом встановлено, що дана справа має незначну складність, об`єм зібраних та опрацьованих адвокатом доказів є незначним.

Врахувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, ціну позову, значення справи для сторін, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, сплату відповідачем заборгованості, беручи до уваги заперечення відповідача щодо заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає розмір витрат позивача на правову допомогу в сумі 10 166,00 грн неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом фактично наданих адвокатом послуг (виконаних робіт), предметом позову та значенням справи для сторони. З огляду на зазначені обставини суд вважає обґрунтованим та таким, що підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, розмір витрат на правову допомогу в сумі 2500,00 грн.

Відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правову допомогу в розмірі 2500,00 грн.

Керуючись ст. ст. 130, 231, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.Закрити провадження у справі.

2.Стягнути з Приватного підприємства «ТСМ» (79029, Україна, Львівська область, місто Трускавець, вулиця Володимира Івасюка, будинок 1, квартира 178; ідентифікаційний код 23968394) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Злагода» (03056, Україна, місто Київ, вулиця Борщагівська, будинок 154, офіс 5-3, ідентифікаційний код 45522165) 2500,00 грн. витрат на правову допомогу.

3. В задоволенні решти вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання ухвалою законної сили.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.235 ГПК України та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені розділом ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Щигельська О.І.