ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про заміну сторони виконавчого провадження

"30" грудня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/1810/25

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання Я.С. Кондратюк

за участю представників:

від заявника не з`явився,

від позивачів (стягувачів) не з`явився,

від відповідача (боржника) не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні (вх. № 2-1772/25/ від 13.11.2025) в порядку ст. 334 Господарського процесуального кодексу України по справі № 916/1810/25 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю Селищанське про стягнення дивідендів у розмірі 134414000,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Селищанське про:

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Селищанське на користь ОСОБА_2 дивідендів у розмірі 33603500,00 грн. з утриманням і перерахуванням до бюджету належних податкових платежів;

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Селищанське на користь ОСОБА_3 дивідендів у розмірі у розмірі 100810500,00 грн. з утриманням і перерахуванням до бюджету належних податкових платежів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до 04.02.2021 року були учасниками ТОВ Селищанське, яке здійснює діяльність у сфері сільського господарства, при цьому їх частки у статутному капіталі товариства становили відповідно 25% та 75%, за час володіння якими протягом 2020 року ТОВ Селищанське здійснювало господарську діяльність, що принесла прибуток. Також позивач вказує, що протоколом загальних зборів учасників ТОВ Селищанське № 28/01 від 28.01.2021 року прийнято рішення про розподіл прибутку товариства за підсумками фінансово-господарської діяльності у 2020 році та виплату дивідендів учасникам пропорційно до їх часток у статутному капіталі. Так, позивач зазначає, що ОСОБА_2 було поінформовано, що йому підлягає виплата дивідендів у розмірі 33603500,00 грн. з утриманням і перерахуванням до бюджету належних податкових платежів, при цьому ОСОБА_3 проінформовано про те, що їй підлягає виплата дивідендів у розмірі 100810500,00 грн. з утриманням і перерахуванням до бюджету належних податкових платежів. Крім того, позивач додає, що у 2021 році ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснили відчуження належних їм корпоративних прав у ТОВ Селищанське на користь Компанії Анікомо Лімітед за номінальною вартістю - 64424 грн. та 193275 грн. відповідно, відчуження яких за номінальною вартістю було зумовлено наявністю значної заборгованості товариства перед ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за нарахованими, але не виплаченими дивідендами. За ствердженнями позивача, ТОВ Селищанське залишалося зобов`язаним здійснити виплату відповідних сум дивідендів у загальному розмірі 134414000,00 грн. (до 31.12.2021 року), які нараховані рішенням загальних зборів учасників, ухваленим до моменту відчуження часток.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.06.2025 позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1810/25 за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи, при цьому підготовче засідання призначено на 26 червня 2025 р. о 15:30 год.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 01.10.2025 р. у справі № 916/1810/25 задоволено позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ТОВ Селищанське про стягнення дивідендів у розмірі 134414000,00 грн., а саме стягнуто з ТОВ Селищанське на користь ОСОБА_2 дивіденди у розмірі 33603500,00 грн., витрати зі сплати судового збору в сумі 20000,00 грн.; стягнуто з ТОВ Селищанське на користь ОСОБА_3 дивіденди у розмірі 100810500,00 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 20000,00 грн.

04.11.2025 р. Господарським судом Одеської області на виконання судового рішення у справі № 916/1810/25 видано накази про його примусове виконання щодо стягнення з ТОВ Селищанське на користь ОСОБА_2 дивідендів у розмірі 33603500,00 грн., витрат зі сплати судового збору в сумі 20000,00 грн. та стягнення з ТОВ Селищанське на користь ОСОБА_3 дивідендів у розмірі 100810500,00 грн., витрат зі сплати судового збору у розмірі 20000,00 грн.

05.11.2025 р. 29.04.2020 р. приватним виконавцем Цинєвим А.О. відкрито виконавче провадження № 49521347 з примусового виконання наказу, виданого на виконання рішення Господарського суду Одеської області у справі № 916/1810/25 від 01.10.2025 р.

13.11.2025 р. ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Одеської області із заявою про заміну сторони виконавчого провадження (вх. № 2-1772/25 від 13.11.2025), в якій просить суд замінити стягувача - ОСОБА_2 у виконавчому провадженні ВП № 79521347 з виконання наказу Господарського суду Одеської області № 916/1810/25 від 04.11.2025 р. про стягнення з ТОВ Селищанське грошових коштів у загальній сумі 33603500,00 грн. на нового стягувача - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), посилаючись на наступне.

Як вказує заявник, рішенням Господарського суду Одеської області від 01.10.2025 р. задоволено позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ТОВ Селищанське про стягнення дивідендів, зокрема, стягнуто з ТОВ Селищанське дивіденди в сумі 33603500,00 грн. на користь ОСОБА_2 та судовий збір в сумі 20000,00 грн. На підставі вказаного рішення було видано наказ на примусове виконання рішення № 916/1810/25 від 04.11.2025 р., в рамках виконання якого приватним виконавцем Цинєвим А.О. 05.11.2025 р. відкрито виконавче провадження ВП № 79521347.

Так, заявник зазначає, що 07.11.2025 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги № 1/25, за яким ОСОБА_2 відступив ОСОБА_1 право вимоги грошових коштів в сумі 33603500,00 грн., як дивідендів, та 20000,00 грн., як компенсації судового збору.

Заявник зауважує, що відповідно до п. 1.1 договору первісний кредитор в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права вимоги первісного кредитора до боржника ТОВ Селищанське (), що виникло на підставі рішення про виплату дивідендів, оформленого протоколом загальних зборів учасників ТОВ Селищанське № 28/01 від 28.01.2021 року, за яким ТОВ Селищанське зобов`язалося виплатити дивіденди учаснику ОСОБА_2 у сумі 33603500,00 грн. та рішення Господарського суду Одеської області від 01.10.2025 р. по справі 916/1810/25 про стягнення грошових коштів з боржника на підставі вказаного рішення про виплату дивідендів.

Також заявник посилається на п.п. 1.5, 1,6 договору, відповідно до яких встановлено, що в силу цього договору первісний кредитор відступає новому кредитору також права вимоги за всіма судовими рішеннями (в т.ч. виконавчими провадженнями, виконавчими написами) щодо стягнення заборгованості на користь первісного кредитора, визначеної в п. 1.1 цього договору. Цей договір є підставою для заміни стягувача у виконавчому провадженні ВП 79521347 у порядку, визначеному чинним законодавством.

Наразі заявник вказує, що на виконання п. 3.1 договору 07.11.2025 р. між сторонами також підписано акт прийому-передачі прав та документів, що свідчить про набуття новим кредитором прав вимоги в повному обсязі.

Отже, як наголошує заявник, у справі № 916/1810/25 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ТОВ Селищанське про стягнення дивідендів змінено кредитора ОСОБА_2 на ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), з огляду на що заявник просить суд замінити стягувача - ОСОБА_2 у виконавчому провадженні ВП № 79521347 з виконання наказу Господарського суду Одеської області № 916/1810/25 від 04.11.2025 р. про стягнення з ТОВ Селищанське грошових коштів в загальній сумі 33603500,00 грн. на нового стягувача - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.11.2025 р. прийнято до провадження заяву ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні (вх. № 2-1772/25/ від 13.11.2025); розгляд заяви призначено в засіданні суду на 21 листопада 2025 р. о 10:45 год.

17.11.2025 до господарського суду від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд заяви без участі ОСОБА_2 та його представника (вх. № 36628/25), в якій ОСОБА_2 повідомляє, що він не заперечує щодо задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження та просить суд розгляд заяви проводити без участі ОСОБА_2 та його представника.

17.11.2025 до господарського суду від ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд заяви без участі ОСОБА_3 та її представника (вх. № 36628/25), в якій ОСОБА_3 повідомляє, що вона не заперечує щодо задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження та просить суд розгляд заяви проводити без участі ОСОБА_3 та її представника.

Судове засідання, призначене на 21.11.2025 р. о 10:45 год., не відбулось у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одесі та Одеській області повітряної тривоги.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.11.2025 р. призначено розгляд заяви на 04 грудня 2025 р. о 15:30 год. та зобов`язано заявника - ОСОБА_1 надати докази сплати відступлення права вимоги за договором № 1/25 від 11.11.2025 р. у розмірі 33623500,00 грн., зокрема, платіжні інструкції, банківські виписки тощо.

25.11.2025 р. від ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд ЄСІТС надійшло клопотання (вх. № 37603/25), відповідно до якого на виконання вимоги ухвали Господарського суду Одеської області від 21.11.2025 р. заявник просить суд долучити до матеріалів справи акт взаємозаліку зустрічних однорідних вимог від 11.11.2025 р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.12.2025 р. відкладено розгляд заяви на 16 грудня 2025 р. о 12:30 год.

12.12.2025 р. від ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд ЄСІТС надійшло клопотання (вх. № 39892/25), відповідно до якого заявник просить суд долучити до матеріалів справи копію додаткової угоди до договору № 1/25 про відступлення права вимоги від 11.11.2025 р. та копію угоди № 2 від щодо відмови від взаємозаліку від 09.12.2025 р. У вказаній заяві заявником повідомлено, що 09.12.2025 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено угоду № 2 щодо відмови від взаємозаліку, відповідно до якої сторони, керуючись ч. 2 ст. 214 ЦК України, вирішили відмовитися від зустрічного зарахування, що було оформлено актом взаємозаліку від 11.11.2025 р. Сторони узгодили, що з дня підписання даної угоди зобов`язання ОСОБА_1 за договором про відступлення права вимоги № 1/25 від 11.11.2025 р. в сумі 33623500,00 грн. є чинним та підлягає виконанню у відповідності до умов договору. Також заявник вказує, що додатковою угодою до договору № 1/25 про відступлення права вимоги від 11.11.2025 р. сторони визначили, що оплата по договору здійснюється не пізніше 11.12.2026 року. Право вимоги, описане в п. 1.1 договору переходить до нового кредитора після підписання акту приймання-передачі прав та документів. (п. 4.2 договору). Між тим заявник зауважив, що підписанням акту приймання-передачі прав та документів первісний кредитор підтверджує факт передання від первісного кредитора до нового кредитора права вимоги згідно п. 1.1 договору незалежно від надходження оплати за цим договором (п. 4.3 договору).

Судове засідання, призначене на 16.12.2025 р. о 12:30 год., не відбулось у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одесі та Одеській області повітряної тривоги.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.12.2025 р. призначено розгляд заяви ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні (вх. № 2-1772/25/ від 13.11.2025) в засіданні суду на 24 грудня 2025 р. о 10:00 год.

Судове засідання, призначене на 24.12.2025 р. о 10:00 год., не відбулось у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одесі та Одеській області повітряної тривоги.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.12.2025 р. призначено розгляд заяви ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні (вх. № 2-1772/25/ від 13.11.2025) в засіданні суду на 30 грудня 2025 р. о 12:00 год.

25.12.2025 р. від заявника ОСОБА_1 до господарського суду через підсистему Електронний суд ЄСІТС надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи (вх. № 41436/25), згідно з якою заявник просить суд розглянути заяву ОСОБА_1 у справі № 916/1810/25 від 13.11.2025 р. про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні за відсутності представника ОСОБА_1 . Також у поданій заяві заявник вказує, що подану заяву підтримує у повному обсязі, просить задовольнити.

Позивачі (стягувачі) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 письмові пояснення на заяву ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі № 916/1810/25 не надали, також представники позивачів у судові засідання не з`явилися.

Відповідач (боржник) письмові пояснення на заяву ТОВ Селищанське про заміну сторони правонаступником у справі № 916/1810/25 не надав, також представник відповідача у судові засідання не з`явився.

Представник заявника - у судове засідання не з`явився. Наразі у поданій заяві та у заяві від 25.12.2025 р. за вх. № 41436/25 заявник просив суд розгляд заяви здійснити без участі його представника.

Між тим неявка учасників справи та заінтересованих осіб згідно з положеннями ч. 3 ст. 334 ГПК України не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1, п. 10 ч. 3 ст. 2 та ч. 2 ст. 114 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Згідно з ч. 3 ст. 334 ГПК України суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.

Разом з цим, на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 Про введення воєнного стану в Україні та подальших Указів Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, починаючи з 24.02.2022 на території України діє режим воєнного стану.

За змістом статей 10, 12-2 Закону України Про правовий режим воєнного стану правосуддя в Україні в умовах воєнного стану має здійснюватися у повному обсязі, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

При цьому згідно з Рекомендаціями, прийнятими Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

У зв`язку з введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану.

Разом з цим, відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

При цьому суди повинні забезпечувати безпеку учасників судового провадження, запобігти створенню перешкод для реалізації ними права на судовий захист та визначених законом процесуальних прав в умовах воєнного стану, коли реалізація учасниками справи своїх прав і обов`язків є суттєво ускладненою. Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб.

Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії.

За приписами статті 8 Конституції України та статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення розумний строк в рішенні у справі Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Окрім того, Європейський суд з прав людини в рішенні у справі Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства зазначив, що [..] очевидно, для кожної справи буде свій прийнятний строк, і встановлення кількісного обмеження, чинного для будь-якої ситуації, було б штучним. Суд неодноразово визнавав, що неможливо тлумачити поняття розумного строку як фіксовану кількість днів, тижнів тощо (рішення у справі Штеґмюллер проти Авторії).

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що «при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі Walchli v. France, заява № 35787/03, п. 29, 26 липня 2007 року; ТОВ Фріда проти України, заява № 24003/07, п. 33, 08 грудня 2016 року).

Здійснюючи тлумачення положень Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28 травня 1985 року у справі Ашингдейн проти Великої Британії).

При цьому, ворожі війська постійно здійснюють масований ракетний обстріл по об`єктам енергетичної інфраструктури України і через це в багатьох містах України, зокрема, і у місті Одесі, де розташований Господарський суд Одеської області, періодично відсутнє електропостачання та, відповідно, інтернет-зв`язок. Поновлення постачання електроенергії та інтернет-зв`язку потребує додаткового часу. Крім того, у місті Одесі протягом грудня 2025 року постійно оголошувалися повітряні тривоги, під час яких суддя, працівники апарату суду та учасники процесу мають перебувати в укриттях з метою уникнення загрози життю та здоров`ю, через що судові засідання по розгляду даної заяви не відбувалися.

На підставі вищевикладеного, суд звертає увагу, що, враховуючи наявність загрози, у зв`язку зі збройною агресією збоку РФ, на підставі чого введено в Україні воєнний стан, поточну обстановку, що склалася в місті Одесі, постійні повітряні тривоги, які впливають на неможливість проведення судових засідань та виготовлення процесуальних документів, наявної беззаперечної та відкритої інформації щодо постійних обстрілів всієї країни, періодичну відсутність електроенергії у зв`язку з пошкодженням обладнання після масованих ракетних обстрілів, з метою всебічного, повного, об`єктивного розгляду заяви, задля забезпечення сторонам конституційного права на судовий захист, приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, задля ефективної реалізації сторонами своїх процесуальних прав, необхідності забезпечення реалізації процесуальних прав та обов`язків учасників справи, їх належного та безпечного доступу до правосуддя, суд був вимушений вийти за межі процесуального строку розгляду даної заяви, встановленого ст. 334 ГПК України, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

З урахуванням викладеного, за об`єктивних обставин розгляд даної заяви був здійснений судом без невиправданих зволікань настільки швидко, наскільки це було можливим за вказаних умов, у межах розумного строку в контексті положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Дослідивши матеріали заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, господарський суд дійшов наступних висновків.

Як було зазначено вище, рішенням Господарського суду Одеської області від 01.10.2025 р. у справі № 916/1810/25 задоволено позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю Селищанське про стягнення дивідендів у розмірі 134414000,00 грн., а саме: стягнуто з ТОВ Селищанське на користь ОСОБА_2 дивіденди у розмірі 33603500,00 грн., витрати зі сплати судового збору в сумі 20000,00 грн.; стягнуто з ТОВ Селищанське на користь ОСОБА_3 дивіденди у розмірі 100810500,00 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 20000,00 грн.

04.11.2025 р. на примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області у даній справі судом видано накази.

05.11.2025 р. приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим А.О. відкрито виконавче провадження № 79521347 з примусового виконання наказу, виданого на виконання рішення Господарського суду Одеської області у справі № 916/1810/25 від 01.10.2025 р., про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Селищанське на користь ОСОБА_2 дивіденди у розмірі 33603500, 00 грн., витрати зі сплати судового збору в сумі 20000,00 грн.

11.11.2025 р. між ОСОБА_2 (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено договір № 1/25 відступлення права вимоги, відповідно до п. 1.1 якого первісний кредитор в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права вимоги первісного кредитора до боржника - ТОВ Селищанське (1), що виникло на підставі рішення про виплату дивідендів, оформленого протоколом загальних зборів учасників ТОВ Селищанське № 28/01 від 28.01.2021 року, за яким ТОВ Селищанське зобов`язалося виплатити дивіденди учаснику ОСОБА_2 у сумі 33603500,00 грн. та рішення Господарського суду Одеської області від 01.10.2025 р. по справі 916/1810/25 про стягнення грошових коштів з боржника на підставі вказаного рішення про виплату дивідендів.

Згідно з п. 1.2 договору від 11.11.2025 р. право вимоги відступається в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги.

Пунктом 1.3 договору від 11.11.2025 р. розмір права вимоги, що відступається за цим договором, становить 33623500,00 грн., в тому числі розмір присуджених дивідендів в сумі 33603500,00 грн. та 20000,00 грн. компенсації по сплаті судового збору.

Умовами п. 1.4 договору від 11.11.2025 р. визначено, що новий кредитор після переходу до нього права вимоги одержує право вимагати від боржника належного виконання всіх без виключення зобов`язань, які існували та існують на момент укладення цього договору.

В п. 1.5 договору від 11.11.2025 р. передбачено, що в силу цього договору, первісний кредитор відступає новому кредитору також право вимоги за всіма судовими рішеннями (в т.ч. виконавчими провадженнями, виконавчими написами) щодо стягнення заборгованості на користь первісного кредитора, визначеного в п. 1.1 цього договору.

Цей договір є підставою для заміни стягувача у виконавчому провадженні ВП 79521347 у порядку, визначеному чинним законодавством (п. 1.6 договору від 11.11.2025 р.).

Відповідно до п. 2.2 договору від 11.11.2025 р. первісний кредитор не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником своїх обов`язків, також первісний кредитор не відповідає перед новим кредитором, якщо одержані останнім грошові кошти від боржника будуть меншими від сум, сплачених відповідно новим кредитором первісному кредиторові.

Положеннями п. 3.1 договору від 11.11.2025 р. визначено, що право вимоги за цим договором вважаються відступленими з моменту підписання сторонами цього договору та акту прийому-передачі прав та документів, що є невід`ємною частиною договору.

Приписами п. 3.2 договору від 11.11.2025 р. погоджено, що акт прийому-передачі прав та документів первісний кредитор і новий кредитор складають та підписують одночасно з підписанням даного договору.

За умовами п. 3.3 договору від 11.11.2025 р. з моменту відступлення права вимоги первісний кредитор вибуває з будь-яких правовідносин, які складалися між ним і боржником.

При цьому п. 3.4 договору від 11.11.2025 р. визначено, що новий кредитор зобов`язаний направити боржнику письмове повідомлення про відступлення права вимоги за договором зобов`язання та надати докази такого відправлення новому кредитору.

Пунктом 3.5 договору від 11.11.2025 р. закріплено, що відступлення права вимоги за цим договором здійснюється без згоди боржника.

Оплата по договору здійснюється не пізніше 10 днів з дня підписання цього договору шляхом безготівкового розрахунку, готівкового розрахунку або шляхом заліку зустрічних однорідних вимог. Після належного розрахунку сторони підписують акт прийому-передачі прав та документів (п. 4.2 договору від 11.11.2025 р.).

Пунктом 4.3 договору від 11.11.2025 р. встановлено, що підписанням акту прийому-передачі прав та документів первісний кредитор підтверджує отримання від нового кредитора грошових коштів, що становлять ціну відступлення права вимоги за цим договором в сумі, визначеній в п. 4.1 цього договору.

Згідно з п. 5.2 договору від 11.11.2025 р. новий кредитор має право: вимагати від первісного кредитора відступлення йому права вимоги за додатком № 1 в передбаченому договором порядку та строки (підп. 5.2.1); вимагати від первісного кредитора належного і своєчасного виконання останнім своїх зобов`язань за цим договором (підп. 5.2.2).

Відповідно до п. 6.1 договору від 11.11.2025 р. порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання умов договору з порушенням умов, визначених його змістом.

Положеннями п. 9.1 договору від 11.11.2025 р. погоджено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Так, пунктом 9.4 договору від 11.11.2025 р. закріплено, що цей договір складено при повному розумінні сторонами його умов та термінології у двох автентичних примірниках, що мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін.

Умовами п. 9.5 договору від 11.11.2025 р. встановлено, що всі зміни і доповнення до цього договору укладаються у письмовій формі, посвідчуються підписами сторін, їх печатками та є його невід`ємною частиною.

Також із матеріалів справи вбачається, що 11.11.2025 року ОСОБА_2 (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (новий кредитор) підписано додаток № 1 до договору № 1/25 відступлення права вимоги від 11.11.2025 - акт приймання-передач прав та документів від 11.11.2025 р., згідно з яким первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв наступну документацію: оригінал протоколу загальних зборів учасників ТОВ Селищанське № 28/01 від 28.01.2021 року; рішення Господарського суду Одеської області від 01.10.2025 р. по справі № 916/1810/25; копія наказу по справі № 916/1810/25 від 04.11.2025 р.; копія постанови про відкриття провадження від 05.11.2025 р. Також у вказаному акті зазначено, що підписанням даного акту сторони засвідчили, що право вимоги перейшло від первісного кредитора до нового кредитора, це право є оплаченим, сторони не мають будь-яких претензій майнового характеру одна до одної.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, вказаний акт від 11.11.2025 року містить виправлення дати по тексту з 07.11.2025 на 11.11.2025, а також міститься примітка, що виправлене за текстом на 11.11.2025 вірно, про що свідчать підписи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження. Конституційний Суд України зазначав, що виконання судового рішення є невідокремним складником права кожного на судовий захист і охоплює визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року у справі № 18-рп/2012).

Одним з елементів забезпечення прав учасників справи на стадії виконання судового рішення є встановлена статтею 334 ГПК України процедура заміни сторони виконавчого провадження. Наведеною статтею визначено, що у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (частини перша та друга статті 334 ГПК України). Правила цієї статті застосовуються також у разі, коли потрібно замінити боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 334 ГПК України).

У частині п`ятій статті 334 ГПК України також визначено, що правила цієї статті застосовуються у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Підставою для заміни стягувача у виконавчому листі є заміна кредитора у матеріальних правовідносинах, у зв`язку із чим суд насамперед має з`ясувати, чи первісному кредиторові належало право вимоги до боржника на момент його відступлення, а також перевірити дійсність / чинність вимоги на момент звернення до суду з відповідною заявою.

У постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що недійсність вимоги не зумовлює недійсності відповідного договору, за яким була передана така вимога, а має наслідком відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором, врегульовану положеннями ЦК України. Недійсність переданої вимоги, про яку йдеться в статті 519 ЦК України, не можна ототожнювати з недійсністю правочину, а законодавець не пов`язує питання дійсності / недійсності правочину про заміну кредитора з дійсністю вимоги, яка передається новому кредитору.

У пункті 132 постанови від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача.

Отже, суд повинен надати оцінку саме наявності у кредитора права вимоги та його чинності (неприпинення) на момент подання заяви про заміну стягувача у виконавчому листі. Зокрема, суд має з`ясувати, чи не настали визначені законом чи договором підстави для припинення зобов`язання (наприклад, його належне виконання), що матиме наслідком відсутність у первісного кредитора права вимоги до боржника.

На відміну від перевірки дійсності та чинності самої вимоги, оцінка договору відступлення прав вимоги на предмет суперечності приписам законодавства під час вирішення судом заяви про заміну сторони виконавчого провадження (стягувача у виконавчому листі, сторони у справі) є обмеженою та має узгоджуватися з презумпцією правомірності правочину, закріпленою в статті 204 ЦК України.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, допоки ця презумпція не буде спростована на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010).

Так, господарський суд наголошує, що спростування презумпції правомірності правочину відбувається лише у двох випадках:

1) коли недійсність правочину прямо визначена імперативним приписом закону (у разі його нікчемності);

2) якщо правочин оспорений у судовому порядку та визнаний недійсним на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.

В інших випадках діє презумпція правомірності правочину, а також застосовується принцип його тлумачення favor contractus, за змістом якого всі сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) суд повинен тлумачити на користь його дійсності, чинності та виконуваності.

У постанові від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала висновок про те, що суд має вирішувати питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником, якщо немає обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, з огляду на принцип правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих на обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.09.2025 року по справі № 369/13444/20 підтримала зазначений висновок та наголосила на тому, що під час розгляду заяви про заміну стягувача у виконавчому листі (сторони виконавчого провадження, сторони у справі) суд не може виходити за межі вирішуваного процесуального питання та констатувати (встановлювати) недійсність договору відступлення прав вимоги, який не є нікчемним (недійсним згідно з приписом закону) або не визнаний судом недійсним за наслідками вирішення відповідного спору.

Суд також повинен враховувати, що у частині третій статті 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом статті 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту) або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), а також види об`єктів цивільних прав, що можуть належати лише певним учасникам обороту, встановлюються законом.

Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватися з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни (пункти 56, 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18).

За загальним правилом, заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 515 ЦК України).

Отже, під час вирішення заяви про заміну стягувача у виконавчому листі суд також повинен дослідити, чи не встановлено законом або договором заборони на відступлення права вимоги у конкретних правовідносинах.

Крім окреслених вище питань, суд має перевірити дотримання сторонами умов договору відступлення права вимоги, з якими вони пов`язували факт переходу права вимоги до боржника. Наведене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10, про те, що для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідні відповідні первинні документи, які підтверджують факт вибуття особи з матеріальних правовідносин та перехід її прав і обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Також суд має дослідити, чи має стягувач (його правонаступник) реальну можливість звернути виконавчий документ до виконання з огляду на встановлені законом строки пред`явлення виконавчих листів до виконання, про що Велика Палата Верховного Суду детально зазначала у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10.

Відтак, господарським судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 підписано акт взаємозаліку зустрічних однорідних вимог від 11.11.2025 р., відповідно до якого сторони на підставі ст. 601 ЦК України вирішили зарахувати зустрічні однорідні вимоги на суму 33623500,00 грн. у зобов`язаннях, що визначені в п.п. 1, 2 цього акту, та узгодили, що після зарахування однорідних зустрічних вимог зобов`язання ОСОБА_1 за договором про відступлення права вимоги № 1/25 від 11.11.025 р. в сумі 33623500,00 грн. є повністю виконаним та припиняється зарахуванням, а зобов`язання ОСОБА_2 , визначене в п. 1 цього акту, зменшується на суму 33623500,00 грн. та після зарахування його розмір складає 148570407,66 грн.

Однак, в подальшому між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 підписано додаткову угоду до договору № 1/25 про відступлення права вимоги від 11.11.2025 р., відповідно до п. 1 якого сторони вирішили внести зміни в п. 4.2 договору, виклавши його в наступній редакції: 4.2 Оплата по договору здійснюється не пізніше 11.12.2026 р. шляхом безготівкового розрахунку, готівкового розрахунку або шляхом заліку зустрічних однорідних вимог, строк оплати може бути змінено за додатковою угодою, що має бути укладена в письмовій формі. Право вимоги, описане в п.1.1 договору переходить до нового кредитора після підписання акту прийому-передачі прав та документів.

Також пунктом 2 додаткової угоди до договору № 1/25 про відступлення права вимоги від 11.11.2025 р. сторони вирішили внести зміни в п. 4.3 договору, виклавши його в наступній редакції: 4.3. Підписанням акту прийому-передачі прав та документів первісний кредитор підтверджує факт передання від первісного кредитора до нового кредитора права вимоги згідно з п.1.1 цього договору незалежно від надходження оплати за цим договором.

Крім того, в матеріалах справи наявна угода № 2 щодо відмови від взаємозаліку від 09.12.2025 р., відповідно до якої оскільки зобов`язання ТОВ Селищанське з виплати дивідендів не припиненні, сторони з урахуванням наданого їм права, передбаченого ч. 2 ст. 214 ЦК, згідно з якою особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані, вирішили відмовитись від зустрічного зарахування, що було оформлено актом взаємозаліку від 11.11.2025 р.

Відповідно до п. 3 угоди № 2 щодо відмови від взаємозаліку від 09.12.2025 р. сторони узгодили, що з дня підписання даної угоди зобов`язання ОСОБА_1 за договором про відступлення права вимоги № 1/25 від 11.11.2025 р. в сумі 33623500,00 грн. є чинним та підлягає виконанню у відповідності до умов договору. Зобов`язання ОСОБА_2 , визначене в п. 1 акту взаємозаліку, залишається чинним в первісному розмірі 182193907,66 грн.

Таким чином, первісний та новий кредитор узгодили, що право вимоги, що виникло на підставі рішення про виплату дивідендів, оформленого протоколом загальних зборів учасників ТОВ Селищанське № 28/01 від 28.01.2021 року, за яким ТОВ Селищанське зобов`язалось виплатити дивіденди учаснику ОСОБА_2 в сумі 33603500,00 грн. та рішення Господарського суду Одеської області від 01.10.2025 р. по справі 916/1810/25, переходить до нового кредитора після підписання акту прийому-передачі прав та документів.

При цьому пунктом 4.3 договору № 1/25 відступлення права вимоги (зі змінами від 11.11.2025 р.) первісний та новий кредитор узгодили, що підписанням акту прийому-передачі прав та документів первісний кредитор підтверджує факт передання від первісного кредитора до нового кредитора права вимоги згідно з п. 1.1 цього договору незалежно від надходження оплати за цим договором. Як вбачається з матеріалів справи, сторонами підписано акт прийому-передачі прав та документів від 11.11.2025 р.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012 Конституційний Суд України).

Статтею 18 діючого Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується зі статтею 326 цього кодексу, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Оскільки виконання рішення суду є невід`ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України та Законом України Про виконавче провадження, який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статті 334 ГПК визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.11.2020 у справі № 916/16/17, на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому ст. 334 цього Кодексу, з урахуванням підстав, визначених ст. 52 ГПК України. У цьому випадку приписи ст. 334 ГПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями ст. 52 цього Кодексу. Натомість, як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі ст. 52 ГПК України.

Згідно зі ст. 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Отже, процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. Процесуальне правонаступництво випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником) і відображає зв`язок матеріального і процесуального права.

Здійснення правонаступництва є результатом наявності визначеного юридичного складу, тобто сукупності юридичних фактів, необхідних і достатніх для того, щоб отримати відповідний ефект - наступництво в правах та обов`язках. У кожному конкретному випадку для вирішення питань можливості правонаступництва суду слід аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 ГПК України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Така правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17, від якої суд не вбачає підстав для відступу.

У постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20, пункти 74, 75) Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання заміни сторони виконавчого провадження, вказувала про те, що на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 334 ГПК України, з урахуванням підстав, визначених статтею 52 цього Кодексу. У такому випадку приписи статті 334 ГПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 ГПК України.

У розумінні положень наведеної норми процесуальне правонаступництво передбачено не лише у зв`язку зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб`єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі в разі заміни кредитора або боржника у зобов`язанні (відповідно до ст. 512, 520 ЦК України).

Процесуальне правонаступництво у розумінні положень ст. 52 ГПК України допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі на стадії виконання судового рішення.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи зі складу спірного матеріального правовідношення.

Процесуальне правонаступництво виникає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником) і відображає зв`язок матеріального і процесуального права. У кожному конкретному випадку, для вирішення питань можливості правонаступництва, господарському суду слід аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до вимог чинного законодавства, заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Частина 5 статті 15 Закон України Про виконавче провадження також визначає, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

При цьому відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 15 Закону України Про виконавче провадження сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. За рішеннями про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави, що приймаються судами у справах, які розглядаються в порядку цивільного, адміністративного та господарського судочинства, стягувачем виступає державний орган, за позовом якого судом прийнято відповідне рішення. За рішеннями про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави, прийнятими у справах про адміністративні правопорушення, та за рішеннями, прийнятими у кримінальних провадженнях, стягувачем виступає державний орган, який прийняв відповідне рішення або за матеріалами якого судом прийнято відповідне рішення.

Отже, особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Водночас, заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, в тому числі, до відкриття виконавчого провадження.

З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що ОСОБА_1 набула замість ОСОБА_2 право вимоги заборгованості зі сплати дивідендів, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження (стягувача) щодо виконання наказу № 916/1810/25 від 04.11.2025 р. його правонаступником, що стосується стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Селищанське дивідендів у розмірі 33603500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 52, 234, 235, 334 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Заяву ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні (вх. № 2-1772/25/ від 13.11.2025) задовольнити.

2. Замінити стягувача - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) на його правонаступника ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Селищанське дивідендів у розмірі 33603500,00 грн.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повну ухвалу складено та підписано 30 грудня 2025 року.

Суддя Петров Володимир Степанович