ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"26" грудня 2025 р. м. Київ Справа № 911/3863/25

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Злагода» про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 911/3863/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Злагода»

До Фізичної особи-підприємця Музики Віктора Володимировича

Про стягнення 3 946,20 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Злагода» до Фізичної особи-підприємця Музики Віктора Володимировича про стягнення боргу за договором поставки у сумі 3 946,20 грн.

Згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2025 позовній заяві присвоєно Єдиний унікальний номер судової справи № 911/3863/25 та визначено для розгляду справи суддю Карпечкіна Т.П.

Одночасно з позовом Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська Злагода» подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, у якій позивач просить:

- вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно Фізичної особи-підприємця Музики Віктора Володимировича в межах суми позову в розмірі 3 946,20 грн., судового збору у розмірі 3 028,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 42 000,00 грн.

- вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Фізичної особи-підприємця Музики Віктора Володимировича в межах суми позову в розмірі 3 946,20 грн., судового збору у розмірі 3 028,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 42 000,00 грн., що знаходяться на всіх рахунках у банківських та/або фінансових установах, які будуть виявлені виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову позивач зазначає, що 20.06.2025 між відповідачем та позивачем було укладеного Договір поставки алкогольних виробів, відповідно до якого позивач постало відповідачу Товар на суму 3 946,20 грн. на умовах відстрочення платежу на 7 (сім) календарних днів, що відраховуються з моменту поставки товару відповідачу за накладною (товарний кредит).

Відповідач товар прийняв, будь-яких претензій щодо поставленого товару не пред`являв, однак оплату не здійснив, у зв`язку з чим, за відповідачем утворилась прострочена заборгованість у сумі 3 946,20 грн.

Позивач з метою вирішення даного спору в досудовому порядку неодноразово звертався до відповідача з вимогами повернути заборгованість, однак бажаного результату такі зустрічі не принесли.

Такі обставини спричинили реальні побоювання у позивача, що відповідач буде і надалі ухилятися від виконання свого зобов`язання за Договором та в подальшому буде ігнорувати рішення суду у даній справі, у разі його ухвалення на користь позивача.

Відтак, враховуючи вище зазначене, позивач вважає, що на даний момент існують ризики умисного ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі постановлення його на користь позивача, зокрема шляхом виведення відповідачем наявних грошових коштів з власних рахунків, закриття торгових точок, ліквідації юридичної особи тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. При цьому, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

За загальним правилом умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтована вірогідність утруднення або неможливість виконання майбутнього рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести адекватність засобу забезпечення позову та реальність загрози утруднення або неможливість виконання майбутнього рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Однак, заявником не наведено належних обґрунтувань необхідності вжиття наведених у заяві заходів забезпечення позову, позивачем не наведено жодних тверджень та ознак, які вказують на спроби чи намір відповідача вчиняти саме дії, спрямовані на приховання коштів, майна чи його відчуження.

Таким чином, заявляючи про необхідність вжиття заходів до забезпечення позову, заявник не навів обставин, з якими законодавство пов`язує необхідність їх вжиття та не підтвердив їх належними доказами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально- правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача з тим, щоб забезпечити позивачеві реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, зокрема і для попередження потенційних труднощів при подальшому виконанні такого рішення.

Суд не погоджується з твердженнями заявника, що накладення арешту на кошти та майно відповідача у межах суми позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арешт рахунків відповідача, не залежно від арештованої суми, заблокує рахунки відповідача, що може паралізувати його господарську діяльність. Тому, необґрунтоване накладення арешту на рахунки та майно відповідача до вирішення спору по суті містить ризики перетворення заходу забезпечення у захід спонукання (тиску) відповідача, що чинним законодавством не передбачено. Очевидною є потенційна можливість, а не реальний намір, тому суд при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову досліджує відповідне питання на відповідність визначеним процесуальним законом критеріям на основі поданих заявником доказів, які підтверджують саме реальність потенційної загрози, а не припущення.

З огляду на норму ч. 1 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, визначено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. При цьому, відповідна норма не містить імперативного припису, питання про вжиття заходів забезпечення позову є правом, а не обов`язком суду.

Оцінивши доводи заявника та надані ним докази щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника стосовно забезпечення позову, наявності зв`язку між заявленими заходами до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зважаючи на необхідність забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно з п. 8 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Злагода» про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 911/3863/25.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

Ухвалив:

1. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Злагода» про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 911/3863/25.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та відповідно до ч. 8 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Т.П. Карпечкін