ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 916/5767/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючої, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Руда Г. В.,

за участю представників:

позивача-1 - не з`явилися,

позивача-2 - не з`явилися,

відповідача-1 - Новікова М. М. (самопредставництво, в режимі відеоконференції),

відповідача-2 - не з`явилися,

відповідача-3 - не з`явилися,

прокуратури - Пустовіт М. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Херсонської обласної прокуратури

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2025 (колегія суддів: Діброва Г. І. - головуюча, Богацька Н. С., Принцевська Н. М.) і рішення Господарського суду Одеської області від 07.05.2025 (суддя Волков Р. В.) у справі

за позовом Бериславської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: 1) Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, 2) Херсонської обласної державної адміністрації

до: 1) Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, 2) Милівської сільської військової адміністрації Бериславського району Херсонської області, 3) Милівської сільської ради,

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Керівник Бериславської окружної прокуратури (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (далі - Міндовкілля), Херсонської обласної державної адміністрації (далі - Херсонська ОДА) 30.12.2024 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (далі - ГУ Держгеокадастру), Милівської сільської військової адміністрації Бериславського району Херсонської області (далі - Милівська сільська військова адміністрація), Милівської сільської ради, в якому просив усунути перешкоди власнику - державі в особі Херсонської ОДА в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 78,5849 га з кадастровим номером :04:001:0363 шляхом:

- визнання недійсним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру від 30.11.2020 № 19 "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" у частині передачі в комунальну власність Милівській сільській раді Милівської територіальної громади Бериславського району (раніше - Бериславського району, Нововоронцовського району та Великоолександрівського району) Херсонської області земельної ділянки площею 78,5849 га кадастровим номером :04:001:0363;

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 78,5849 га з кадастровим номером :04:001:0363 за територіальною громадою в особі Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 206) із одночасним припиненням речових прав Милівської сільської ради на земельну ділянку площею 78,5849 га з кадастровим номером :04:001:0363;

- скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0363 площею 78,5849 га.

1.2. Позовні вимоги Прокурора обґрунтовані тим, що земельна ділянка площею 78,5849 га з кадастровим номером :04:001:0363 належить до земель природно-заповідного фонду. Проте, на думку Прокурора, всупереч вимогам частини 4 статті 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", ГУ Держгеокадастру прийняло наказ від 30.11.2020 № 19 "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" та передало Милівській сільській раді земельну ділянку площею 78,5849 га з кадастровим номером :04:001:0363, яка знаходиться в межах території природно-заповідного фонду.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Одеської області від 07.05.2025, яке залишене без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2025 у справі № 916/5767/24, відмовлено в задоволенні позову Прокурора.

2.2. Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог Прокурора, виходив із того, що згідно з відомостями Державного земельного кадастру технічна інвентаризація із землеустрою щодо інвентаризації земель (стосовно спірної земельної ділянки) була виготовлена 14.08.2019, державна реєстрація земельної ділянки проведена 11.12.2019. Як установив суд першої інстанції, Указом Президента України від 11.04.2019 № 140/2019 на території Бериславського району Херсонської області створено національний природний парк "Кам`янська Січ" (далі - НПП "Кам`янська Січ"), до території якого в установленому законом порядку погоджено включення 12261,14 га земель державної власності, а саме: 6013,241 га земель державної власності, що надаються національному природному парку в постійне користування, в тому числі з вилученням у землекористувачів, згідно з додатком 1, та 6247,899 га земель державної власності, що включаються до території національного парку без вилучення у землекористувачів, згідно з додатком 2.

Суд першої інстанції зазначив, що на момент розгляду справи немає землевпорядної документації щодо встановлення меж НПП "Кам`янська Січ" та винесення їх в натуру, а Херсонська обласна військова адміністрація та НПП "Кам`янська Січ" не можуть достеменно підтвердити, що спірна земельна ділянка розташована на території НПП "Кам`янська Січ". Суд першої інстанції зазначив, що Прокурор підтверджує факт розміщення земельної ділянки площею 78,5849 га з кадастровим номером :04:001:0363 в межах НПП "Кам`янська Січ" відомостями з Національної кадастрової системи (https://nks.dzk.gov.ua), відомостями відкритих даних земельного кадастру України (https://kadastr.live), картографічним матеріалом до проекту створення НПП "Кам`янська Січ", розміщеним на офіційному вебсайті НПП "Кам`янська Січ" (https://www.npp-sich.org.ua/pro-nas/) у розділі "Орієнтовні межі Парку" (https://www.google.eom/maps/d/viewer7mid). Однак, за висновком суду першої інстанції, на підставі наданих Прокурором доказів неможливо встановити, що спірна земельна ділянка дійсно входить повністю або частково до території НПП "Кам`янська Січ". Крім того, суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутній проект створення НПП "Кам`янська Січ", за допомогою якого було би можливим визначити межі парку до їх встановлення в натурі.

Суд першої інстанції також констатував, що під час розгляду справи неодноразово ставив питання щодо доцільності проведення експертизи для встановлення факту накладання спірної земельної ділянки на землі природно-заповідного фонду, проте прокурор зауважив, що встановити факт такого накладання є технічно неможливим.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції виснував, що Прокурор не довів належними та допустимими доказами місцерозташування спірної земельної ділянки (повністю або частково) на території НПП "Кам`янська Січ", тому, за висновком суду, відсутні підстави вважати, що ГУ Держгеокадастру шляхом прийняття наказу від 30.11.2020 № 19 передало земельну ділянку природно-заповідного фонду державної форми власності, на якій розташований НПП "Кам`янська Січ", у комунальну власність Милівської сільської ради.

2.3. Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення місцевого господарського суду, виходив із того, що задоволення позовних вимог Прокурора про скасування наказу ГУ Держгеокадастру від 30.11.2020 № 19 "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" у частині передачі в комунальну власність Милівській сільській раді спірної земельної ділянки не призведе до поновлення порушених прав держави на спірну земельну ділянку. Суд апеляційної інстанції також виснував, що Прокурор не довів факту перебування частини спірної земельної ділянки в межах НПП "Кам`янська Січ", тому зазначив, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є правильним.

3. Короткий зміст касаційної скарги та відзивів на неї

3.1. Не погодившись із висновками судів попередніх інстанцій, Херсонська обласна прокуратура звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2025 і рішення господарського суду Одеської області від 07.05.2025 у справі № 916/5767/25 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Прокурора в повному обсязі.

3.2. Херсонська обласна прокуратура, звертаючись із касаційною скаргою, зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Скаржник посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Херсонська обласна прокуратура зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки Верховного Суду:

- викладені в постанові від 02.04.2024 у справі № 904/917/23, відповідно до яких незавершення всіх процедур щодо встановлення меж спірного об`єкта природно-заповідного фонду не впливає на режим охорони;

- викладені в постановах від 11.03.2025 у справі № 420/10968/23, від 20.05.2020 у справі № 820/5402/16 та від 04.12.2024 у справі № 420/10959/23, відповідно до яких правовідносини особливого режиму охорони територій природно-заповідного фонду виникають не з моменту встановлення меж в натурі чи передачі ділянок у користування парку, а саме з моменту визначення їх меж за проектом створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду;

- викладені в постанові від 05.03.2025 у справі № 179/36/22, згідно з якими правовий режим земель природно-заповідного фонду визначається їх фактичним розташуванням у межах відповідних об`єктів природно-заповідного фонду, незалежно від записів у кадастрі чи цільового призначення;

- викладені в постанові від 11.04.2024 у справі № 910/15160/19, відповідно до яких судова експертиза призначається лише в разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто в разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування;

- викладені в постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, щодо стандартів доказування;

- викладені в постанові від 23.11.2021 № 359/3373/16-ц, щодо подання саме негаторного позову у випадку незаконного розпорядження землями обмеженої оборотоздатності;

- викладені в постановах від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 07.04.2020 року у справі № 372/1684/14-ц, 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 12.03.2024 у справі № 927/1206/21, від 11.08.2021 у справі № 922/443/20, від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 24.04.2018 у справі № 401/2400/16-ц, від у справі № 809/739/17, від 20.09.2018 у справі № 126/1373/17, від у справі № 488/5027/14-ц, від 20.03.2019 у справі № 756/5081/14-ц, від 03.07.2019 у справі № 756/5080/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 554/9719/18, відповідно до яких власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку, тому вимоги прокурора про визнання рішень органу місцевого самоврядування незаконними та їх скасування є ефективним способом захисту правомірного інтересу власника.

3.3. ГУ Держгеокадастру у відзиві на касаційну скаргу просить відмовити в задоволенні касаційної скарги Херсонської обласної прокуратури на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2025 та рішення господарського суду Одеської області від 07.05.2025 у справі № 916/5767/25. ГУ Держгеокадастру зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанції відповідають вимогам матеріального та процесуального законодавства та повністю узгоджуються з усталеною практикою Верховного Суду.

3.4. Херсонська ОДА у відзиві на касаційну скаргу просить рішення Господарського суду Одеської області від 07.05.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2025 у справі № 916/5767/24 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Прокурора в повному обсязі. Херсонська ОДА просить розглянути справу без участі представника Херсонської ОДА. Херсонська ОДА погоджується з доводами Прокурора, викладеними в касаційній скарзі, щодо належності позовних вимог у цьому спорі.

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що Указом Президента України від 11.04.2019 № 140/2019 "Про створення національного природного парку "Кам`янська Січ" на території Бериславського району Херсонської області створено НПП "Кам`янська Січ", до території якого в установленому законом порядку погоджено включення 12261,14 га земель державної власності, а саме: 6013,241 га земель державної власності, що надаються національному природному парку в постійне користування, в тому числі з вилученням у землекористувачів, згідно з додатком 1, та 6247,899 га земель державної власності, що включаються до його території без вилучення у землекористувачів, згідно з додатком 2.

4.2. Наказом Міндовкілля від 28.08.2020 № 70 затверджено Положення про національний природний парк "Кам`янська Січ".

4.3. Відповідно до пунктів 1.2, 1.6, 1.7, 1.8, 1.9 розділу 1 цього Положення НПП "Кам`янська Січ" є бюджетною, неприбутковою, природоохоронною, рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою і входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання.

4.4. Загальна площа НПП "Кам`янська Січ" становить 12261,14 га земель державної власності, а саме: 6013,241 га земель державної власності, що надаються парку в постійне користування, в тому числі з вилученням у землекористувачів, та 6247,899 га земель державної власності, що включаються до його території без вилучення у землекористувачів.

4.5. Ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об`єктами вилучаються з господарського використання і надаються НПП "Кам`янська Січ" у порядку, встановленому законодавством.

4.6. Право НПП "Кам`янська Січ" на постійне користування земельними ділянками оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Межі земельних ділянок, що перебувають у користуванні НПП "Кам`янська Січ", встановлюються в натурі (на місцевості) та закріплюються межовими знаками в порядку, визначеному законодавством. Відомості про межі, цільове призначення, оцінку, угіддя земельних ділянок, що перебувають у користуванні парку, та про обмеження в їх використанні вносяться до Державного земельного кадастру у встановленому законодавством порядку та обов`язково враховуються при реконструкції та розвитку прилеглих територій.

4.7. До встановлення меж НПП "Кам`янська Січ" у натурі його межі визначаються відповідно до проекту створення парку.

4.8. Наказом ГУ Держгеокадастру від 30.11.2020 № 19 "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" передано Милівській сільській раді в комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 3943,5241 га згідно з переліком, у якому зазначені кадастрові номери земельних ділянок, їх місце розташування, площа, цільове призначення, що додається.

Пунктом 2 цього наказу від 30.11.2020 № 19 визначено, що право власності на земельні ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

4.9. 01.12.2020 ГУ Держгеокадастру та Милівська сільська рада підписали акт приймання-передачі, відповідно до якого ГУ Держгеокадастру передає з державної власності, а Милівська сільська рада приймає в комунальну власність земельні ділянки згідно з додатком.

4.10. Згідно із вказаним додатком у комунальну власність разом з іншими передано земельну ділянку площею 78,5849 га, яка має кадастровий номер :04:001:0363.

4.11. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.12.2020 зареєстровано право комунальної власності Милівської сільської ради на спірну земельну ділянку.

4.12. Листом від 31.10.2024 № 5867-24 Міндовкілля повідомило, що не погоджувало зміну меж, категорії та скасування статусу території НПП "Кам`янська Січ".

4.13. Листами від 29.10.2024 № 01-12/208 та від 31.10.2024 № 01-51/10 НПП "Кам`янська Січ" повідомив, що до встановлення меж його території та винесення їх в натуру, робота над якими не завершена, адміністрація установи відповідно до чинного природоохоронного законодавства у своїй роботі керується матеріалами Указу Президента України від 11.04.2019 № 140 та матеріалами проекту створення НПП "Кам`янська Січ", відповідно до яких земельна ділянка площею 78,5849 га з кадастровим номером :04:001:0363 ймовірно входить в орієнтовні межі парку. У цьому ж листі НПП "Кам`янська Січ" зазначив, що до завершення процедури розробки землевпорядної документації, встановлення меж території парку та винесення їх в натуру, неможливо достовірно повідомити, до якого переліку земель державної власності, надання яких у постійне користування НПП "Кам`янська Січ" погоджено, належить земельна ділянка площею 78,5849 га з кадастровим номером :04:001:0363. За наявним картографічним матеріалом вказана ділянка ймовірно входить до земель державної власності, надання яких у постійне користування погоджено НПП "Кам`янська Січ".

4.14. Листом від 02.12.2024 № 01-01-66-12882/0/24/23 Херсонська обласна військова адміністрація повідомила, що за результатами розгляду викопіювання з Державної кадастрової карти України можна стверджувати про належність, зокрема, земельної ділянки площею 78,5849 га з кадастровим номером :04:001:0363 до складу території НПП "Кам`янська Січ". Згідно з картографічним матеріалом орієнтовних меж та попереднього функціонального зонування парку можна припустити, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0363 розташована у заповідній та господарській його зонах.

4.15. Листом від 04.12.2024 № 01-16/947 Милівська сільська військова адміністрація повідомила про набуття права комунальної власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку, а щодо входження земельної ділянки до меж території НПП "Кам`янська Січ" інформація у сільської ради відсутня.

4.16. Листом від 03.12.2024 № 0-21-0.3-3672/2-24 ГУ Держгеокадастру повідомило, що згідно з даними Державного земельного кадастру відомості щодо обмеження використання земель НПП "Кам`янська Січ" не внесені, тому інформація щодо перебування в його межах земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0363 може бути підтверджена або спростована після внесення відомостей про межі вказаного об`єкта природно-заповідного фонду до Державного земельного кадастру.

4.17. Спір виник у зв`язку з наявністю чи відсутністю правових підстав для усунення перешкод власнику - державі в особі Херсонської ОДА в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером :04:001:0363 площею 78,5849 га шляхом визнання недійсним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру від 30.11.2020 № 19 у частині передачі в комунальну власність Милівській сільській раді спірної земельної ділянки; скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на цю земельну ділянку з одночасним припиненням речових прав Милівської сільської ради на земельну ділянку; скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0363 площею 78,5849 га.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.2. Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення учасників справи, дослідивши наведені в касаційній скарзі та відзивах доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.

5.3. Предметом позову в цій справі є матеріально-правові вимоги Прокурора в інтересах держави в особі Міндовкілля та Херсонської ОДА про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання недійсним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку та скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Прокурор зазначав, що земельна ділянка площею 78,5849 га з кадастровим номером :04:001:0363 належить до земель природно-заповідного фонду, тому всупереч вимогам частини четвертої статті 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", ГУ Держгеокадастру на підставі наказу від 30.11.2020 № 19 "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" передало Милівській сільській раді земельну ділянку, яка знаходиться в межах території природно-заповідного фонду.

5.4. Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 43 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

5.5. Згідно із статтею 44 Земельного кодексу України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).

5.6. Землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом (стаття 45 Земельного кодексу України).

5.7. Згідно із частинами третьою-п`ятою статті 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

На використання земельної ділянки або її частини в межах природно-заповідного фонду може бути встановлено обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором. Обмеження (обтяження) підлягає державній реєстрації і діє протягом строку, встановленого законом або договором.

5.8. Отже, до встановлення в натурі меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду такі межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Водночас обмеження (обтяження) на використання земельної ділянки або її частини в межах природно-заповідного фонду підлягають державній реєстрації та діють протягом строку, встановленого законом або договором.

5.9. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.

5.10. Згідно із частинами першою-третьою статті 20 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно-освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність.

Ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об`єктами вилучаються з господарського використання і надаються національним природним паркам у порядку, встановленому цим Законом та іншими актами законодавства України.

До складу територій національних природних парків можуть включатися ділянки землі та водного простору інших землевласників та землекористувачів.

5.11. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц дійшла висновку, що зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням Земельного кодексу України та Закону України "Про природно-заповідний фонд України" потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку. Тому ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний позов.

5.12. У справі, що розглядається, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовив у задоволенні позову Прокурора через недоведеність Прокурором належними та допустимими доказами місцерозташування спірної земельної ділянки (повністю або частково) на території НПП "Кам`янська Січ".

5.13. Не погодившись із висновками судів попередніх інстанцій, Херсонська обласна прокуратура звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою. Херсонська обласна прокуратура, звертаючись із касаційною скаргою, зазначає про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій. Скаржник посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.14. Пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

5.15. Касаційна скарга з посиланням на підстави, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки Верховного Суду:

- викладені в постанові від 02.04.2024 у справі № 904/917/23, відповідно до яких незавершення всіх процедур щодо встановлення меж спірного об`єкта природно-заповідного фонду не впливає на режим охорони;

- викладені в постановах від 11.03.2025 у справі № 420/10968/23, від 20.05.2020 у справі № 820/5402/16 та від 04.12.2024 у справі № 420/10959/23, відповідно до яких правовідносини особливого режиму охорони територій природно-заповідного фонду виникають не з моменту встановлення меж в натурі чи передачі ділянок у користування парку, а саме з моменту визначення їх меж за проектом створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду;

- викладені в постанові від 05.03.2025 у справі № 179/36/22, згідно з якими правовий режим земель природно-заповідного фонду визначається їх фактичним розташуванням у межах відповідних об`єктів природно-заповідного фонду, незалежно від записів у кадастрі чи цільового призначення;

- викладені в постанові від 11.04.2024 у справі № 910/15160/19, відповідно до яких судова експертиза призначається лише в разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто в разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування;

- викладені в постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, щодо стандартів доказування;

- викладені в постанові від 23.11.2021 № 359/3373/16-ц, щодо подання саме негаторного позову у випадку незаконного розпорядження землями обмеженої оборотоздатності;

- викладені в постановах від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 07.04.2020 року у справі № 372/1684/14-ц, 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 12.03.2024 у справі № 927/1206/21, від 11.08.2021 у справі № 922/443/20, від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 24.04.2018 у справі № 401/2400/16-ц, від у справі № 809/739/17, від 20.09.2018 у справі № 126/1373/17, від у справі № 488/5027/14-ц, від 20.03.2019 у справі № 756/5081/14-ц, від 03.07.2019 у справі № 756/5080/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 554/9719/18, відповідно до яких власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку, тому вимоги прокурора про визнання рішень органу місцевого самоврядування незаконними та їх скасування є ефективним способом захисту правомірного інтересу власника.

Херсонська обласна прокуратура в касаційній скарзі зазначає, що у справах щодо захисту земель природно-заповідного фонду слід керуватися фактичним розташуванням ділянки в межах об`єкта природно-заповідного фонду, а не лише формальними записами в кадастрі. Скаржник також зазначає, що в матеріалах справи наявні картографічні дані проекту створення НПП "Кам`янська Січ", оприлюднені на офіційному вебсайті НПП "Кам`янська Січ", які, на думку скаржника, підтверджують розміщення спірної ділянки в межах НПП "Кам`янська Січ". Тому, за твердженням Херсонської обласної прокуратури, на момент прийняття оспорюваного наказу про передачу земель (30.11.2020) спірна земельна ділянка вже мала правовий режим земель природно-заповідного фонду. Скаржник також зазначає, що в цій справі суд має застосовувати стандарт достатності доказів, виходячи з усіх наданих матеріалів, а не покладати обов`язок на сторону подати формально ідеальний доказ - висновок експерта.

5.16. Розглянувши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів установила, що в постанові Верховного Суду від 02.04.2024 у справі № 904/917/23, на яку посилається скаржник, викладено висновок про те, що «незалежно від завершення процедури встановлення меж об`єкта природно-заповідного фонду в натурі цільове призначення відповідних територій як земель природно-заповідного фонду є незмінним».

5.17. У постанові Верховного Суду від 11.03.2025 у справі № 420/10968/23 сформульовано висновок про те, що «правовідносини з приводу особливого режиму використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду виникають не з моменту встановлення їх меж в натурі, складання і затвердження проектів землеустрою, формування земельних ділянок та передачі їх у користування об`єкту природно-заповідного фонду, складання і затвердження проектів організації території об`єкту та охорони його природних комплексів, а з моменту визначення їх меж за проектом створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду».

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 820/5402/16 та від 04.12.2024 у справі № 420/10959/23, на які посилається скаржник.

5.18. Скаржник також зазначає, що в постанові Верховного Суду від 05.03.2025 у справі № 179/36/22 викладено такий висновок:

"Розташування спірної земельної ділянки у межах ландшафтного заказника загальнодержавного значення "Приорільський" свідчить про її належність до земель природно-заповідного фонду, на які поширюється особливий режим територій об`єктів природно-заповідного фонду."

5.19. У постанові Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 910/15160/19, на яку посилається скаржник, викладено такий висновок:

"Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування".

5.20. У постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, на які посилається скаржник, сформульовано висновок про те, що принцип змагальності сторін у господарському судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

5.21. Колегія суддів, розглянувши доводи скаржника, зазначає, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів належить до повноважень суду першої інстанції, що передбачено положеннями статей 86, 236 Господарського процесуального кодексу України. З огляду на приписи статті 300 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц.

5.22. Відповідно до частин першої та третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

5.23. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має на меті усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20).

5.24. Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

5.25. За змістом статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

5.26. У справі, яка розглядається, суд першої інстанції оцінив надані учасниками справи докази з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку у їх сукупності та дійшов висновку, що неможливо встановити, чи входить повністю або частково накладається спірна земельна ділянка на територію НПП "Кам`янська Січ". При цьому суд зазначив, що проекту створення НПП "Кам`янська Січ" у матеріалах справи немає. Суд першої інстанції також констатував, що Херсонська обласна військова адміністрація та НПП "Кам`янська Січ" пояснювали, що не можуть достеменно встановити, чи розташована спірна земельна ділянка на території НПП "Кам`янська Січ".

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що неодноразово ставив питання щодо доцільності проведення експертизи для встановлення факту накладання спірної земельної ділянки на землі природно-заповідного фонду, що передані НПП "Кам`янська Січ" Указом Президента України, проте Прокурор зауважив, що встановити факт такого накладання є технічно неможливим. Суд першої інстанції також зазначив, що Прокурор та інші представники сторін відхилили можливість застосування спеціальних знань для встановлення факту накладання спірної земельної ділянки на землі природно-заповідного фонду.

5.27. Колегія суддів зазначає, що кожна зі сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд із дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів із урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.

У справі, що розглядається, на підставі доказів, поданих Прокурором, суд першої інстанції не зміг установити, чи входить повністю або частково накладається спірна земельна ділянка на земельні ділянки НПП "Кам`янська Січ". При цьому учасники справи не заперечували відсутності в матеріалах справи проекту створення НПП "Кам`янська Січ", а також не заперечували того, що межі НПП "Кам`янська Січ" на момент розгляду справи в суді не були встановлені в натурі відповідно до вимог законодавства.

5.28. Колегія суддів зазначає, що скаржник у касаційній скарзі не навів доводів щодо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції, апеляційний господарський суд також таких порушень не установив. Водночас оцінка наявних у справі доказів, наданих учасниками справи, зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій. Тому безпідставними є доводи скаржника про неврахування судами доказів на підтвердження того, що, на час прийняття оспорюваного наказу про передачу земель (30.11.2020), спірна земельна ділянка вже мала правовий режим земель природно-заповідного фонду.

5.29. З огляду на викладене необґрунтованими є доводи скаржника про неправильне застосування судами положень статей 7, 9, 20 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", порушення статей 86, 236 Господарського процесуального кодексу України при оцінці поданих Прокурором доказів та неврахування судами висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 02.04.2024 у справі № 904/917/23, від 11.03.2025 у справі № 420/10968/23, від 20.05.2020 у справі № 820/5402/16 та від 04.12.2024 у справі № 420/10959/23, від 05.03.2025 у справі № 179/36/22, від 11.04.2024 у справі № 910/15160/19, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

5.30. У цій справі суди зазначили, що неможливо встановити, чи спірна земельна ділянка дійсно входить повністю або частково до території НПП "Кам`янська Січ" на підставі доказів, поданих Прокурором, а учасники справи не заперечували відсутності в матеріалах справи проекту створення НПП "Кам`янська Січ", а також не заперечували того, що межі НПП "Кам`янська Січ" на момент розгляду справи в суді не були встановлені в натурі відповідно до вимог законодавства. Тому висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 02.04.2024 у справі № 904/917/23, від 11.03.2025 у справі № 420/10968/23, від 20.05.2020 у справі № 820/5402/16 та від 04.12.2024 у справі № 420/10959/23, від 05.03.2025 у справі № 179/36/22, від 11.04.2024 у справі № 910/15160/19, на які посилається скаржник.

Крім того, суд першої інстанції оцінив надані учасниками справи докази з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку у їх сукупності та дійшов висновку, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами місцерозташування спірної земельної ділянки (повністю або частково) на території Парку. Такі висновки суду зроблені з урахуванням висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, на які посилається скаржник. Тому доводи скаржника про незастосування судами стандартів вірогідності та достатності доказів, є безпідставними.

5.31. Скаржник у касаційній скарзі зазначає, що позовні вимоги Прокурора про визнання недійсним і скасування наказу ГУ Держгеокадастру відповідають критерію правомірності та ефективності вибраного Прокурором способу захисту порушеного права, оскільки визнання недійсним наказу ГУ Держгеокадастру усуває стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки та особи її власника. Херсонська обласна прокуратура в касаційній скарзі також зазначає, що позовні вимоги Прокурора про скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі відповідають належному способу захисту

5.32. Колегія суддів установила, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, на яку посилається скаржник, викладалися висновки щодо ефективного способу захисту права власності на земельні ділянки лісогосподарського призначення, які вибули з володіння власника.

5.33. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц, на які посилається скаржник, сформульовано висновки про те, що власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку земельну ділянку.

5.34. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, на яку посилається скаржник, сформульовано висновки про те, що вимоги прокурора про визнання незаконними та скасування рішень органів державної влади щодо земельної ділянки як ділянки водного фонду є ефективним способом захисту правомірного інтересу власника. Задоволення судами цих вимог є ефективним способом захисту такого права, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки.

5.35. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2024 у справі № 927/1206/21 сформульовано висновок щодо способу захисту прав на землі історико-культурного призначення, на яких розташовані пам`ятки археології. Велика Палата Верховного Суду констатувала, що позов з вимогою про визнання незаконним і скасування наказу ГУ Держгеокадастру за встановлених судами конкретних обставин у справі № 927/1206/21 відповідає критерію правомірності та ефективності вибраного позивачем способу захисту порушеного права, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки та особи її власника.

5.36. У справі, яка розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовна вимога Прокурора про визнання недійсним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру в частині передачі з державної в комунальну власність спірної земельної ділянки є неефективним способом захисту, оскільки задоволення такої вимоги не поновить порушене право та законний інтерес позивача, а, навпаки, призведе до втручання у права відповідачів у частині земельної ділянки, щодо якої немає спору.

Апеляційний господарський суд виснував, що єдиною належною вимогою, спрямованою на захист прав держави, є вимога про витребування спірних земельних ділянок у територіальної громади, однак зазначив, що такої вимоги Прокурор не заявляв.

Суд апеляційної інстанції також зазначив, що Прокурор у цьому випадку не довів факту перебування частини спірної земельної ділянки в межах національного природного парку, тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову Прокурора є правильним.

5.37. Колегія суддів зазначає, що при визначенні способу захисту у справі, яка розглядається, суд апеляційної інстанції врахував установлені судом першої інстанції фактичні обставини. Зокрема, суд апеляційної інстанції констатував, що Прокурор не довів належними та допустимими доказами у справі місце розташування спірної земельної ділянки (повністю або частково) на території НПП "Кам`янська Січ". Суд апеляційної інстанції зауважив, що Прокурор не ініціював в судовому порядку проведення судового експертного дослідження спірного питання. Тому, за висновком апеляційного господарського суду, відсутні підстави вважати, що ГУ Держгеокадастру шляхом прийняття наказу від 30.11.2020 № 19 передав земельну ділянку саме природно-заповідного фонду державної форми власності, на якій розташований НПП "Кам`янська Січ", у комунальну власність Милівської сільської ради.

5.38. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є повноваженням судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. Подібні висновки також викладені в постановах Верховного Суду від 15.10.2024 у справі № 917/531/19, від 08.10.2024 у справі № 911/549/21, від 24.09.2024 у справі № 910/3143/21, від 13.08.2024 у справі № 910/9909/23, від 11.06.2024 у справі № 923/47/22.

5.39. У справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про недоведення Прокурором того, що спірна земельна ділянка (повністю або частково) входить до території НПП "Кам`янська Січ" та належить до земель природно-заповідного фонду, на які поширюється особливий режим територій об`єктів природно-заповідного фонду. Тому висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 12.03.2024 у справі № 927/1206/21, на які посилається скаржник, щодо ефективного способу захисту права власності на земельні ділянки, які є обмежено оборотоздатними, не підлягають урахуванню при вирішенні цього спору.

5.40. Скаржник також зазначає, що в постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 401/2400/16-ц, від 15.05.2018 у справі № 809/739/17, від 20.09.2018 у справі № 126/1373/17, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 20.03.2019 у справі № 756/5081/14-ц, від 03.07.2019 у справі № 756/5080/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 554/9719/18 викладені висновки щодо належності такого способу захисту як оскарження рішень ГУ Держгеокадастру.

5.41. Колегія суддів установила, що в постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 401/2400/16-ц, від 15.05.2018 у справі № 809/739/17, від 20.09.2018 у справі № 126/1373/17, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 20.03.2019 у справі № 756/5081/14-ц, від 03.07.2019 у справі № 756/5080/14-ц, на які посилається скаржник, сформульовано висновки щодо юрисдикції судів при розгляді справ (цивільних, господарських, адміністративних), у яких предметом позову є вимоги про визнання незаконними та скасування рішень органів влади чи місцевого самоврядування у сфері земельних відносин. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 554/9719/18, на яку посилається скаржник, викладено висновок щодо юрисдикції судів при розгляді справ щодо усунення перешкод у користуванні частиною прибудинкової території багатоквартирного будинку.

5.42. У зазначених постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 401/2400/16-ц, від 15.05.2018 у справі № 809/739/17, від 20.09.2018 у справі № 126/1373/17, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 20.03.2019 у справі № 756/5081/14-ц, від 03.07.2019 у справі № 756/5080/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 554/9719/18 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з погляду його законності, а вимога про визнання такого рішення незаконним і його скасування - розглядатися за правилами цивільного судочинства, якщо внаслідок реалізації такого рішення у фізичної особи виникло цивільне право і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У цьому разі вказану вимогу можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являти до суду для розгляду за правилами цивільного судочинства, якщо фактично метою заявлення зазначеної позовної вимоги є оспорювання речового права (права власності), що виникло внаслідок реалізації відповідного рішення суб`єкта владних повноважень.

5.43. Колегія суддів, розглянувши наведені доводи скаржника, зазначає, що питання щодо належності та ефективності способу захисту вирішується у кожній справі з урахуванням установлених фактичних обставин. Прокурор, звертаючись із вимогою про визнання недійсним і скасування наказу ГУ Держгеокадастру, стверджував, що цей наказ ГУ Держгеокадастру став підставою для незаконного формування та передачі в комунальну власність земельної ділянки природно-заповідного фонду державної форми власності, та в подальшому - протиправної державної реєстрації права власності на цю земельну ділянку зі зміною відповідно її цільового призначення. Проте суди попередніх інстанцій установили, що Прокурор не довів належними та допустимими доказами місцерозташування спірної земельної ділянки (повністю або частково) на території НПП "Кам`янська Січ". Тому, за висновками судів, відсутні підстави вважати, що ГУ Держгеокадастру шляхом прийняття наказу від 30.11.2020 № 19 передало земельну ділянку природно-заповідного фонду державної форми власності, на якій розташований НПП "Кам`янська Січ", у комунальну власність Милівської сільської ради.

З урахуванням наведених установлених обставин колегія суддів вважає, що висновки суду апеляційної інстанції не суперечать висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 401/2400/16-ц, від 15.05.2018 у справі № 809/739/17, від 20.09.2018 у справі № 126/1373/17, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 20.03.2019 у справі № 756/5081/14-ц, від 03.07.2019 у справі № 756/5080/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 554/9719/18, на які посилається скаржник.

5.44. Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала висновки, відповідно до яких якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Реєстру запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11. 2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14.11. 2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146)).

Водночас у цій справі суди встановили, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.12.2020 зареєстровано право комунальної власності Милівської сільської ради на спірну земельну ділянку. При цьому Прокурор не довів того, що спірна земельна ділянка належить до земель природно-заповідного фонду. Тому висновки апеляційного господарського суду про те, що належним і ефективним способом захисту права держави у випадку його порушення є віндикаційний позов, зроблені з урахуванням установлених фактичних обставин справи та не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається скаржник.

5.45. Колегія суддів також установила, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.08.2021 у справі № 922/443/20, на яку посилається скаржник, викладено висновок про застосування статей 124, 134 Земельного кодексу України у правовідносинах щодо надання в користування земельної ділянки державної чи комунальної власності фізичним або юридичним особам без проведення земельних торгів.

5.46. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, на яку посилається скаржник, предметом позову були вимоги про визнання недійсними та скасування державних актів на право користування земельними ділянками.

5.47. Колегія суддів зазначає, що висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.08.2021 у справі № 922/443/20, від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, сформовані за інших фактичних обставин та щодо правовідносин, які не є подібними зі справою, яка розглядається, ні за змістом, ні за правовим регулюванням, тому не підлягають застосуванню у справі, що розглядається.

5.48. Отже, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень із цих підстав.

5.49. За результатами перегляду оскаржуваних судових рішень у касаційному порядку Верховний Суд дійшов висновку про правильність кваліфікації спірних правовідносин судами із правильним застосуванням норм матеріального права та процесуального права. Тому в цьому випадку відсутні правові підстави для скасування чи зміни судових рішень, що оскаржуються.

5.50. Крім того, деякі доводи скаржника зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судами при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками господарських судів, які покладені в основу оскаржуваних судових рішень.

5.51. Інші доводи, викладені в касаційній скарзі, стосуються з`ясування обставин, уже встановлених апеляційним господарським судом, та переоцінки вже оцінених ним доказів у справі, тому суд касаційної інстанції не може взяти їх до уваги згідно з положеннями частини другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.3. За змістом частини першої статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені в касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

7. Судові витрати

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Херсонської обласної прокуратури залишити без задоволення.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2025 та рішення Господарського суду Одеської області від 07.05.2025 у справі № 916/5767/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак