ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" грудня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/2450/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи:

за позовом: Акціонерного товариства "Херсонська Теплоелектроцентраль" (73000, Херсонська обл., м. Херсон, Бериславське шосе, буд. 1)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Путіліної Ганни Олександрівни ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 20 549,57 грн

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог Акціонерного товариства "Херсонська Теплоелектроцентраль".

23.06.2025 Акціонерне товариство "Херсонська Теплоелектроцентраль" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Путіліної Ганни Олександрівни, в якій просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 21 277,72 грн та судовий збір.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про безпідставне (без договору) споживання відповідачем майна у вигляді послуги з централізованого опалення в приміщенні останньої з 01.01.2022 до 01.03.2022 на суму 19 961,39 грн. Крім того, позивач зазначає про наявність у останньої заборгованості з оплати абонентської плати у сумі 1 316,33 грн.

7.07.2025 до суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій останній просить суд стягнути з відповідача суму безпідставно набутого майна у розмірі 20 549,57 грн (заборгованість з оплати спожитої теплової енергії у сумі 19 233,24 грн, зі сплати абонентської плати - 1 316,33 грн).

Таким чином, суд розглядає позовні вимоги Акціонерного товариства "Херсонська Теплоелектроцентраль" в редакції вищенаведеної заяви від 7.07.2025.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.06.2025 відкрито провадження у справі №916/2450/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження, а також запропоновано позивачу надати пояснення щодо визначення суми коригування за березень 2022 року (1 784,68 грн) без врахування коефіцієнту 1,408 згідно з наказом АТ "Херсонська Теплоелектроцентраль" №60 від 17.03.2022 та пояснення щодо нарахування плати за абонентське обслуговування з огляду на відсутність укладеного між сторонами договору.

Ухвалою суду про відкриття провадження у справі сторонам було запропоновано відповідачу подати відзив на позов в порядку ст.165 ГПК України, встановивши строк для надання відзиву та його надіслання позивачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а також заперечення на відповідь на відзив, встановивши строк для надання заперечень та надіслання їх позивачу до 30.07.2025, а також запропоновано позивачу надати відповідь на відзив, встановивши строк для надання відповіді на відзив та її надіслання відповідачу до 25.07.2025.

Вказаною ухвалою також було роз`яснено про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.

Ухвала суду від 30.06.2025 була надіслана та доставлена позивачу та відповідачу до електронних кабінетів останніх 1.07.2025 о 16:56, що підтверджується відповідними довідками про доставку електронного документу, наявними в матеріалах справи (а.с.53-54).

7.07.2025 до суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій останній зазначив, що з технічних причин позивачем не було здійснено коригування за березень 2022 року (1 784,68 грн) із врахування коефіцієнту 1,408 згідно з наказом АТ "Херсонська Теплоелектроцентраль" №60 від 17.03.2022.

За результатами здійснення коригування за березень 2022 року (1 784,68 грн) із врахування коефіцієнту 1,408 згідно з наказом АТ "Херсонська Теплоелектроцентраль" №60 від 17.03.2022 відбулось зменшення суми боргу за березень на 728,15 грн, з огляду на що заборгованість відповідача з оплати спожитої теплової енергії складає 19 233,24 грн, зі сплати абонентської плати - 1 316,33 грн.

Таким чином, позивач просить суд стягнути з фізичної особи-підприємця Путіліної Ганни Олександрівни суму безпідставно набутого майна у розмірі 20 549,57 грн.

9.07.2025 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі, у яких останній зазначає, що АТ «Херсонська ТЕЦ» та Фізична особа-підприємець Путіліна Ганна Олександрівна не уклали письмового договору про постачання теплової енергії, хоча відповідач фактично продовжував користуватися послугами, які АТ «Херсонська ТЕЦ» надає споживачу-відповідачу. Відповідач не підписав заяву-приєднання, однак продовжував отримувати послугу з постачання теплової енергії та за постачання теплої води, що підтверджується поданим позивачем довідкою заборгованості за теплову енергію за період з січня 2022 року по серпень 2025 рік.

4.09.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просить суд поновити строк для подання відзиву та відмовити в задоволенні позовних вимог

Розглянувши подане відповідачем клопотання про поновлення строку на подання відзиву, керуючись завданнями господарського судочинства, які превалюють над будь-якими іншими міркування у судовому процесі, суд, з метою повного та всебічного розгляду справи, вважає за доцільне поновити відповідний строк та прийняти відзив до розгляду.

4.09.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній просив суд відмовити у поновленні строку на подання відзиву на позовну заяву; відмовити у задоволенні відзиву на позовну заяву у разі поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву; поновити строк на подання відповіді на відзив у разі, якщо буде поновлений строк на подання відзиву на позовну заяву, так як строк подання відповіді на відзиву залежить від строку надання відзиву, а також задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Враховуючи поновлення судом строку на подання відзиву на позовну заяву, суд вважає за необхідне поновити строк на подання відповіді на відзив та прийняти останню до розгляду.

9.10.2025 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких останній, зокрема, зазначає, що здійснює діяльність в м. Херсоні, тобто, в зоні активних бойових дій, та просить суд поновити строк для подання заперечень.

З огляду на наведені обставини суд також вважає за доцільне поновити строк на подання відповідних заперечень та прийняти їх до розгляду.

14.10.2025 до суду від Путіліна С.О. надійшла заява про подання недостовірної інформації фізичною особою-підприємцем Путіліною Ганною Олександрівною стосовно реєстрації місця її проживання (прописки) по справі №916/2450/25, у якій останній просить суд звернути увагу на те, що рішенням Оболонського районного суду в місті Києві від 16 березня 2015 року по справі ун.№756/16066/14-ц (пр.№2/756/936/15), що набрало законної сили 27 березня 2015 року, Путіліна Ганна Олександрівна знята з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Листом Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 29.09.2025 за №104/22-726 повідомлено, що відповідно до інформації, що міститься в картотеці відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 15.11.2007 та 25.06.2015 знята з реєстрації місця проживання за рішенням Оболонського районного суду.

При цьому, ОСОБА_2 зазначив, що ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та просив врахувати цю інформацію під час розгляду справи №916/2450/25.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Враховуючи необхідність забезпечення доступу до правосуддя, гарантованого державою та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в умовах воєнного стану, поновлення судом строків на подання заяв по суті справи, суд вважає за можливе розглянути дану справу в межах розумного строку.

3. Позиція учасників справи.

3.1. Доводи Акціонерного товариства "Херсонська Теплоелектроцентраль".

В обґрунтування позовних вимог АТ "Херсонська Теплоелектроцентраль" зазначає, що здійснює постачання теплової енергії до приміщень, які належать відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.2021, що розташовані у АДРЕСА_3 ), опалювальною площею 113,4 кв.м, оскільки не існує можливості припинити постачання теплової енергії відповідачу, не завдавши шкоди іншим споживачам.

При цьому, відповідач не підписав заяву-приєднання, однак продовжував отримувати послугу з постачання теплової енергії та постачання теплої води, що підтверджується поданою позивачем довідкою заборгованості за теплову енергію за період з січня 2022 року по серпень 2025 рік.

У зв`язку з цим відповідач отримував теплову енергію без договору з 01.01.2022 до 01.03.2022 на суму 40 961,99 грн.

22.02.2022 відповідачем було сплачено борг за спожиту теплову енергію у розмірі 21 728,75 грн.

Таким чином, як зазначає позивач, за відповідачем обліковується заборгованість за послуги з постачання теплової енергії в розмірі 19 233,24 грн, яка утворилася за період з 01.01.2022 по 31.03.2022.

Крім того, позивач зазначає, що факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, а Закони України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про теплопостачання» не передбачають безоплатного споживання теплової енергії та зобов`язують споживачів здійснювати оплату за фактично отриману теплову енергію щомісячно. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг, не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

Враховуючи вищенаведене, АТ «Херсонська ТЕЦ» також просить суд стягнути з відповідача плату за абонентське обслуговування у розмірі 1 316,33 грн.

При цьому, позивач зазначає, що у даному випадку відсутні підстави для застосування постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» щодо заборони нарахування плати за житлово-комунальні послуги, оскільки відповідач є власником саме нежитлового приміщення, яке не призначено для проживання, а призначено для здійснення господарської діяльності, а також з огляду на те, що у спірний період відповідні положення в Постанові №206 були відсутні.

Крім того, у зазначений період територія Херсонської міської ради не була визначена як тимчасово окупована, а сам факт тимчасової окупації Херсонської міської територіальної громади (нормативно) був визнаний лише після її деокупації. У свою чергу, Постанова КМУ № 206 від 05.03.2022 (в редакції Постанови КМУ № 1405 від 29.12.2023) не містить положень, які б зобов`язували надавача такої комунальної послуги як постачання теплової енергії, здійснювати перерахунки плати за надані послуги у період тимчасової окупації або її списання, у тому числі за період до набрання чинності Постановою КМУ №1405 від 29.12.2023.

3.2. Доводи Фізичної особи-підприємця Путіліної Ганни Олександрівни.

Відповідач не визнає заявлені позовні вимоги та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідач зазначає, що нею 22.02.2022 було сплачено 21 728,75 грн. Водночас, позивач в обґрунтування своїх вимог не надав належних доказів помісячного споживання відповідачем теплової енергії за січень 2022 р. - 2,67 Гкал., лютий 2022 р. - 1,34 Гкал. та березень 2022 р. - 1,51 Гкал., відтак, відповідач зауважує, що матеріали справи не містять фактичних даних, які стали базою розрахунку заборгованості.

При цьому, відповідач зауважує, що показання споживання в період з січня до березня 2022 року не знімались, рахунки та акти наданих послуг відповідачем не погоджувались, з огляду на що відповідач вважає, що докази виникнення споживання відповідачем теплової енергії в зазначеному розмірі відсутні, а розрахунок заборгованості здійснено безпідставно на підставі неналежних даних.

Крім того, відповідач зазначає, що Херсонська міська територіальна громада з 01.03.2022 по 11.11.2022 включена до «Тимчасово окупованої території», а з 01.05.2023 включена до «Територій активних бойових дій, на яких працюють державні електронні інформаційні ресурси».

При цьому, ліцензії, надані суб`єктам господарювання до набрання чинності Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" згідно із Законом України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", та/або сертифікати, надані згідно із Декретом Кабінету Міністрів України від 10 травня 1993 року № 46-93 "Про стандартизацію і сертифікацію", та/або дозволи, надані згідно із Законом України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності": а) вважаються недійсними на тимчасово окупованій території.

Отже, з огляду на те, що в період з 01.03.2022 до 31.03.2022 року АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» не змінювало своєї податкової адреси, юридична особа не мала права здійснювати свою господарську діяльність з огляду на недійсність ліцензії на території Херсонській міській територіальній громаді, та не мала права здійснювати збір, розрахунок даних обліку теплопостачання, а всі його дії (правочини), здійснені в період з 01.03.2022 до 11.11.2022, в тому числі щодо визначення споживання та нарахування заборгованості, на думку відповідача, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що нарахування за споживання ФОП Путіліною Г.О. теплопостачання за березень 2022 року в розмірі 1,51 Гкал. (10 841,02 грн) є необґрунтованим, а розрахунок цієї заборгованості є неналежним доказом, адже містить відомості, які внесені за період окупації Херсонської міської територіальної громади, тому такі відомості є нікчемними, а доказ споживання електричної енергії відповідачем, який міститься у справі, є неналежним.

При цьому, заборгованість за постачання теплової енергії, нарахована після 24.02.2022 до 31.03.2022, є безпідставною та її стягнення забороняється в судовому порядку з відповідача в силу Постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану.

4. Фактичні обставини, встановлені судом.

На підтвердження права власності Путіліної Г.О. на нежитлове приміщення (кафе) загальною площею 113,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 позивачем надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 3.06.2021 (а.с.9).

На підтвердження обсягів споживання відповідачем у спірному періоді теплової енергії позивачем надано суду акт перевірки технічного стану засобів обліку теплової енергії від 5.01.2022 (споживачем вказано ФОП «Путіліна» (Пластун), з якого вбачається, що засоби обліку теплової енергії за адресою: вул.Кулика, 135, технічно справні та опломбовані, кількість теплової енергії за показаннями приладу обліку 30,71 МВт./год. Вказаний акт підписаний представником позивача та представником відповідача -Янченко Е.Ю. (а.с.10); акт контрольного зняття показників приладів обліку теплової енергії у абонентів АТ «Херсонська ТЕЦ» від 15.02.2023, підписаний представниками позивача та відповідача, згідно з яким показання теплового лічильника становили 36,72 МВт. (а.с.10 зі звороту).

Позивачем також надано суду методику розрахунку з проведення розрахунків за споживання теплової енергії стосовно лічильників теплоти для закритих систем теплопостачання, в яких кількість теплової енергії відображається в МВТ, який встановлений у нежитловому приміщенні по АДРЕСА_4 (Путіліна Ганна Олександрівна) (а.с.11), згідно з якою розрахунок за спожиту теплову енергію за звітний період проводиться за формулою: Q = Q спож. т.л., Гкал, Q спож.т.л. - кількість спожитої теплової енергії абонентом за звітний період, що визначена за показаннями теплолічильника, Гкал.

Кількість спожитої теплової енергії, визначена за показаннями теплового лічильника, розраховується за формулою: Q спож. т.л. = (Wк - Wп) * 0, 86, Гкал, де Wк, Wп - кінцеве і початкове показання теплового лічильника за звітний період, в МВтгодинах; Тк - календарний час звітного періоду, год., Тк = 24 n, 24 - це кількість годин у добі, n - кількість днів звітному періоді; Тфакт. - фактичний час роботи теплолічильника за звітний період, год.

З вказаної Методики вбачається, що з 05.01.2022 до 15.02.2023 звіти по приладу обліку не надавалися. Розрахунки за цій період були зроблені згідно контрольних показників приладів обліку та актів повірки технічного стану.

Таким чином, позивачем здійснено наступний розрахунок: 36,72 МВт - 30,71 МВт = 6,01 МВт *0,86= 5,1686 Гкал (вжили без втрат згідно приладу). Втрати - 0,1 Гкал. Втрати розраховуються по таблицям, які є у проектній документації споживача, якщо температури немає в таблиці, вона береться за найменшою температурою в таблицях.

Розрахунок за січень 2022р.: кількість днів у звітному періоді n = 27, кількість годин у добі = 24, Т1 под. 67,1 °, Т2 обр. 57,3°, Q втрат = кількість годин у добі * n = (таб.№1 сума (Т1+Т2) 27*24*0,0000615=0,04 Гкал.

Розрахунок за лютий 2022 р.: кількість днів у звітному періоді n = 28, кількість годин у добі = 24, Т1 под. 64,7°, Т2 обр. 38,4°, Q втрат = кількість годин у добі * n = (таб.№1 сума (Т1+Т2) 28*24*0,0000502 = 0,03 Гкал.

Розрахунок за березень 2022 р.: кількість днів у звітному періоді n = 31, кількість годин у добі = 24, Т1 под. 55,5°, Т2 обр. 38,4°, Q втрат = кількість годин у добі * n = (таб.№1 сума (Т1+Т2) 31*24*0,0000453=0,03 Гкал.

Матеріали справи містять таблицю втрат теплової енергії на об`єкті: кафе, м.Херсон, вул.І.Кулика,135 (а.с.13 зі звороту).

Таким чином, за січень 2022 р. виставлено 2,63 Гкал, втрати - 0,04 Гкал; за лютий 2022 р. - 1,31 Гкал, втрати - 0,03 Гкал; за березень 2022 р. 1,48 Гкал, втрати 0,03 Гкал. Всього 5,42 Гкал, втрати - 0,1 Гкал. Різниця 5,52 - 5,2686 (з втратами) = 0,25 Гкал повернено Путіліній Г.

Позивачем також надані акти перевірки технічного стану приладів обліку та звірки показників теплолічильника після закінчення опалювального періоду 2023-2024 р., перед початком опалювального сезону 2024-2025 р., а також акт контрольного зняття показників приладів обліку теплової енергії у абонентів АТ «Херсонська ТЕЦ» від 6.02.2025, з яких вбачається відсутність доступу до приладу обліку та відсутність відповідальної особи (а.с.12-13).

Позивачем надано суду розрахунок спожитої теплової енергії зі період січень 2022 р.-грудень 2023 р. (а.с.58), з якого вбачається, що відповідачем за січень 2022 р. було спожито 2,67 Гкал. на суму 21 728,75 грн, за лютий 2022 р. 1,34 Гкал. на суму 10 905,05 грн, за березень 2022 р. 1,16 Гкал. на суму 8 328,19 грн (з урахуванням коригувань). Всього 40 961,99 грн.

При цьому, в наведеному розрахунку зазначено, що позивачем здійснено коригування нарахування по Постанові КМУ №1209 від 10.11.2021 за січень-березень 2022 р. на підставі наказів АТ "Херсонська Теплоелектроцентраль" №274 від 26.11.2021 (а.с.74-75), №27 від 31.01.2022 (а.с.34-35), №58 від 25.02.2022 (а.с.36-37), №60 від 17.03.2022 (а.с.38-39). Таким чином, всього спожито 5,17 Гкал., нараховано 40 961,99 грн.

Нарахування у вказаний період проведено на підставі тарифів, затверджених рішенням Виконавчого комітету Херсонської міської ради №895 від 16.12.2021 (а.с.33).

Позивачем надано суду довідку щодо руху заборгованості за період з 1.01.2022 до 1.08.2025, з яких вбачається, що відповідачем 22.02.2022 було сплачено 21 728,75 грн (а.с.57). Таким чином, заборгованість відповідача станом на 1.08.2025 становить 19 233,24 грн.

На підставі визначених АТ "Херсонська Теплоелектроцентраль" обсягів, позивачем виставлено наступні рахунки-акти №1000 за спожиту теплову енергію за період січень-лютий 2022 р. (а.с.18-19): за січень 2022 р. на суму 21 728,75 грн з ПДВ, за лютий 2022 р. на суму 10 905,05 грн з ПДВ, за березень 2022 р. на суму 10 841,02 грн з ПДВ.

Матеріали справи містять розпорядження АТ "Херсонська Теплоелектроцентраль" №23-р/1 від 1.12.2020, №21-р від 19.10.2021 з 01.11.2021, №24-р від 12.11.2021, №06-р від 19.06.2023 та №03-р від 31.01.2024 щодо встановлення розміру плати за абонентське обслуговування (а.с.40-42).

Позивачем також були виставлені рахунки-акти №1000 за абонентське обслуговування (а.с.17-29) за період з грудня 2021 р. до квітня 2025 р. на загальну суму 1 356,33 грн. При цьому, в акті звірки взаємних розрахунків за абонентське обслуговування від 10.06.2025 зазначено про зарахування 40 грн, сплачених відповідачем 13.01.2022 в якості оплати абонентської плати (а.с.30), що також відображено в довідці щодо руху заборгованості за період з 1.12.2021 до 1.05.2025 (а.с.31). Таким чином, позивач зазначає, що заборгованість відповідача зі сплати абонентської плати станом на 1.06.2025 становить 1 316,33 грн (зокрема, за січень 2022 року заборгованість становить 30,34 грн (з урахуванням оплати 40 грн, частково зарахованої в якості погашення заборгованості за грудень 2021 р. у сумі 35,17 грн); за лютий 2022 року 35,17 грн).

В матеріалах справи наявна вимога від 11.06.2025 про сплату заборгованості у сумі 21 277,72 грн, надіслана на адресу відповідача разом з актами взаємних розрахунків, рахунками-актами та індивідуальним договором №49 від 10.06.2025 (в двох примірниках) (а.с.32, 44).

5. Позиція суду.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Укладання договору на постачання теплової енергії передбачено ст. 24, 25 Закону України "Про теплопостачання" та є обов`язковим для сторін на підставі закону.

За змістом ст.25 Закону України "Про теплопостачання" теплогенеруюча, теплотранспортна та теплопостачальна організації мають право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами, водночас, своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є основними обов`язками споживача теплової енергії (ст. 24 Закону).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

За нормами статті 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать, комунальні послуги, зокрема, послуги з постачання теплової енергії.

Положеннями ч.1, 2 ст.12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що договір постачання теплової енергії між позивачем та відповідачем не укладався, що також не заперечується сторонами.

Статтею 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Приписами ст. 526 ЦК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Правовідносини, які виникли між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманого товару, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за поставлений товар.

Крім того, обов`язок сплатити за надану й спожиту теплову енергію випливає також з положення частини першої статті 11 ЦК України.

Відмова споживача від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частини третьої статті 6, статей 627, 630 ЦК України, Закону України від 02.06.2005 №2633 «Про теплопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

При цьому, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг, сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Для звільнення від оплати за комунальні послуги особа повинна у встановленому порядку відмовитись від таких послуг та не здійснювати фактичного користування ними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, від 16 вересня 2020 року у справі № 755/10683/17, від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.03.2024 у справі № 462/1232/23).

На підтвердження обсягів споживання відповідачем у спірному періоді теплової енергії позивачем надано суду акт перевірки технічного стану засобів обліку теплової енергії від 5.01.2022 (споживачем вказано ФОП «Путіліна» (Пластун), підписаний представником позивача та представником відповідача, з якого вбачається, що засоби обліку теплової енергії за адресою: вул.Кулика, 135 технічно справні та опломбовані, кількість теплової енергії за показаннями приладу обліку 30,71 МВт./год. (а.с.10); та акт контрольного зняття показників приладів обліку теплової енергії у абонентів АТ «Херсонська ТЕЦ» від 15.02.2023, підписаний представниками позивача та відповідача, згідно з яким показання теплового лічильника становили 36,72 МВт. (а.с.10 зі звороту).

Позивачем також надано суду розрахунок спожитої теплової енергії зі період січень 2022 р.-грудень 2023 р. (а.с.58), з якого вбачається, що відповідачем за січень 2022 р. було спожито 2,67 Гкал. на суму 21 728,75 грн, за лютий 2022 р. 1,34 Гкал. на суму 10 905,05 грн, за березень 2022 р. 1,16 Гкал. на суму 8 328,19 грн (з урахуванням коригувань).

При цьому, в наведеному розрахунку зазначено, що позивачем здійснено коригування нарахування по Постанові КМУ №1209 від 10.11.2021 за січень-березень 2022 р. на підставі наказів АТ "Херсонська Теплоелектроцентраль" №274 від 26.11.2021 (а.с.74-75), №27 від 31.01.2022 (а.с.34-35), №58 від 25.02.2022 (а.с.36-37), №60 від 17.03.2022 (а.с.38-39). Таким чином, всього спожито 5,17 Гкал., нараховано 40 961,99 грн.

Нарахування у вказаний період проведено на підставі тарифів, затверджених рішенням Виконавчого комітету Херсонської міської ради №895 від 16.12.2021 (а.с.33).

Крім того, позивачем надано Методику розрахунку (а.с.11), розроблену на основі Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України 14.02.2007 №71, з якої вбачається, що з 05.01.2022 до 15.02.2023 звіти по приладу обліку не надавалися. Розрахунки за цій період були зроблені згідно контрольних показників приладів обліку та актів повірки технічного стану, з огляду на що позивачем здійснено наступний розрахунок: 36,72 МВт (згідно з актом контрольного зняття показників приладів обліку теплової енергії від 15.02.2023) - 30,71 МВт (згідно з актом перевірки технічного стану засобів обліку теплової енергії від 5.01.2022) = 6,01 МВт *0,86= 5,1686 Гкал (вжили без втрат згідно приладу).

За таких обставин, суд не бере до уваги доводи відповідача стосовно ненадання позивачем належних доказів помісячного споживання відповідачем теплової енергії.

При цьому, як вбачається з наданої позивачем довідки щодо руху заборгованості, 22.02.2022 відповідачем було сплачено 21 728,75 грн за поставлену у січні 2022 р. теплову енергію за відсутності укладеного між сторонами договору (а.с.57).

Таким чином, фактично позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за поставлену теплову енергію за лютий 2022 р. у сумі 10 905,05 грн та за березень 2022 р. у сумі 8 328,19 грн.

Щодо стягнення з відповідача заборгованості за лютий 2022 р. у сумі 10 905,05 грн суд зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів, що підтвердили б інші обсяги споживання теплової енергії у спірний період, аніж зазначено позивачем, а також не надано контррозрахунку заборгованості. При цьому, суд також враховує, що відповідачем не надано звіти по приладу обліку, що фактично й зумовило здійснення визначення позивачем обсягів теплової енергії на підставі контрольних показників приладів обліку та актів повірки технічного стану. При цьому, відповідач документів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем у повному обсязі або спростовували наявність такої заборгованості, суду не надав.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати заборгованості за договором не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за поставлену теплову енергію за лютий 2022 р. у сумі 10 905,05 грн.

Натомість, щодо позовних вимог стосовно стягнення з відповідача заборгованості за поставлену теплову енергію за березень 2022 р. у сумі 8 328,19 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено, та він діє до тепер.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні", до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється, в тому числі, нарахування плати за житлово-комунальні послуги з дати початку по дату завершення тимчасової окупації територій, включених до переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, та стягнення заборгованості за ці послуги, утвореної після 24 лютого 2022 р. за відповідний період окупації, споживачів та/або членів їх сімей на відповідній території (абз.4 п.1 Постанови №206 в редакції постанови КМУ №1405 від 29.12.2023).

При цьому, суд зауважує, що вказана тимчасова заборона передбачена Постановою №206, а не Постановою №1405.

Постанова №1405 є лише нормативним актом, яким вносяться зміни до нормативного акту (Постанови №206), яким тимчасово врегульовані правовідносини, які стосуються нарахування та стягнення плати за житлово-комунальні послуги на виключно тимчасово окупованих територіях з дати початку по дату завершення тимчасової окупації територій.

Водночас, пунктом 2 Постанови №206 чітко встановлено, що така підлягає застосуванню з 24.02.2022.

Отже, Постанова №206 стосується суспільних відносин, які виникли після набрання нею чинності та тривають на дату набрання нею чинності, зокрема і змін, які внесені Постановою №1405.

За наведених обставин, суд зазначає, що Постанова №206, в редакції Постанови №1405, має пряму дію у часі, оскільки її норми поширюються на суспільні відносини, які виникли після набрання нею чинності, а також суспільні відносини, які виникли до набрання нею чинності, але які не були врегульовані враховуючи особливості правового статусу воєнного стану, та продовжують існувати на момент набрання нею чинності.

Такими суспільними відносинами є споживання житлово-комунальних послуг на тимчасово окупованих територіях, зокрема з дати початку по дату завершення тимчасової окупації територій.

Тобто, заборона нарахування плати за житлово-комунальні послуги та стягнення заборгованості за ці послуги, відповідно до абзацу 4 пункту 1 Постанови №206 (в редакції Постанови №1405) є чинною з 30.12.2023. Водночас, така заборона стосується тимчасово окупованих територій; періоду окупації - з дати початку по дату завершення тимчасової окупації; включення таких територій до переліку тимчасово окупованих територій України; стосується заборгованості утвореної після 24.02.2022 за відповідний період окупації, споживачів та/або членів їх сімей на відповідній території.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах КАС ВС від 19.05.2025 у справі № 420/17630/24 та від 22.05.2025 у справі № 420/15960/24.

З огляду на наведене, суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що Постанова КМУ №206 від 05.03.2022 (в редакції Постанови КМУ № 1405 від 29.12.2023) не містить положень, які б зобов`язували надавача такої комунальної послуги як постачання теплової енергії, здійснювати перерахунки плати за надані послуги у період тимчасової окупації або її списання, у тому числі за період до набрання чинності Постановою КМУ №1405 від 29.12.2023.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 22.12.2022 за №309, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за №1668/39004, включено до переліку тимчасово окупованої території у період з 01.03.2022 до 11.11.2022 Херсонську міську територіальну громаду.

При цьому, як вже було встановлено судом, постачання теплової енергії, стягнення оплати за яку є предметом спору, здійснювалось до приміщення відповідача, що розташоване у місті Херсон.

Отже, з огляду на вищевикладене у сукупності, враховуючи, що позивачем заявлено вимогу щодо стягнення заборгованості у розмірі 8 328,19 грн за спожиту теплову енергію у березні 2022 року, виходячи з приписів постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану", суд бере до уваги доводи відповідача у цій частині та доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог у цій частині та відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 8 328,19 грн за спожиту теплову енергію у березні 2022 року.

При цьому, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд також спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі Проніна проти України, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Враховуючи зазначене, з огляду на предмет даного позову, суд не надає оцінки іншим доводам відповідача, наведеним в обґрунтування заперечень проти позову, як таким, що виходять за рамки позовних вимог.

Щодо вимог про стягнення заборгованості зі сплати абонентської плати у сумі 1 316,33 грн.

Відповідно до п.11 ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», власники (співвласники) приміщень у будівлі, в якій окремі приміщення є самостійними об`єктами нерухомого майна, у разі приєднання такого будинку (будівлі) до зовнішніх інженерних мереж або обладнання такого будинку (будівлі) системою автономного теплопостачання, автономного гарячого водопостачання, автономного водопостачання, зобов`язані забезпечити оснащення належних їм приміщень вузлами розподільного обліку відповідно теплової енергії, гарячої води, питної води, крім випадків, передбачених частинами п`ятою - сьомою цієї статті.

На підставі частини першої статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обслуговування та заміна вузлів комерційного обліку здійснюються оператором зовнішніх інженерних мереж відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено договорами про надання комунальних послуг, укладеними відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», з урахуванням вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку (їх складових частин) відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування - за умови укладення індивідуальних договорів або індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем про надання комунальних послуг та з урахуванням особливостей, визначених цим Законом і Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Частина четверта статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» визначає, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором.

Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Пункти 9, 30, 32 Правил № 630 визначають, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

Відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», який набрав чинності 02 серпня 2017 року та постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 02 листопада 2017 року № 1344, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг виконала перерахунок вартості тарифів та вилучила з них витрати, пов`язані з обслуговуванням та повіркою загальнобудинкових та індивідуальних засобів обліку, тим самим поклавши обов`язок на власника індивідуального засобу обліку води за власний рахунок здійснювати їх періодичну повірку, обслуговування та ремонт, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року у справі № 229/1539/17 (провадження № 61-27909сво18) міститься правовий висновок про те, що саме виконавець послуги несе відповідальність за своєчасну повірку засобу обліку води, встановленого у будинку споживача, його обслуговування і ремонт, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки. Вказані висновки є цілком релевантними до правовідносин з постачання теплової енергії.

Відтак, суд доходить висновку про те, що обов`язок справляння плати за абонентське обслуговування є законодавчо встановленим лише за наявності укладеного індивідуального договору з постачання теплової енергії.

Натомість, як було встановлено судом та не заперечується сторонами, у спірний період між АТ "Херсонська Теплоелектроцентраль" та ФОП Путіліною Г. О. індивідуальний договір з постачання теплової енергії укладений не був. Доказів укладення договору позивач суду не надав, відповідний договір у матеріалах справи відсутній.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості зі сплати послуг з абонентського обслуговування у сумі 1 316,33 грн.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторін пропорційно.

Керуючись ст.129, 232, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Путіліної Ганни Олександрівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Херсонська Теплоелектроцентраль" (73000, Херсонська обл., м. Херсон, Бериславське шосе, буд. 1, ) основний борг у сумі 10 905 /десять тисяч дев`ятсот п`ять/ грн 05 коп., судовий збір у сумі 1 285 /одна тисяча двісті вісімдесят п`ять/ грн 50 коп.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Ю.М. Щавинська