ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
29 грудня 2025 року м. ТернопільСправа № 921/128/25
Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Шумського І.П.
за участі секретаря судового засідання Баб`юка А.В
розглянув заяву б/н від 22.12.2025 (вх.№8984 від 23.12.2025) Борсуківської сільської ради Кременецького району Тернопільської області про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 921/128/25
про визнання нечинними та скасування рішень відповідача, а також скасування державної реєстрації земельної ділянки.
позивача не з`явився;
відповідача не з`явився.
Суть справи:
В провадженні Господарського суду Тернопільської області перебувала справа №921/128/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Едельвейс ЛТД до відповідача Борсуківської сільської ради Кременецького району Тернопільської області про визнання нечинними та скасування рішень відповідача, а також скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Ухвалою суду від 18.12.2025 закрито провадження у справі №921/128/25 за п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмета спору.
23.12.2025 до Господарського суду Тернопільської області надійшла заява б/н від 22.12.2025 (вх.№8984 від 23.12.2025) Борсуківської сільської ради Кременецького району Тернопільської області (відповідача у справі) про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 921/128/25.
Ухвалою суду від 23.12.2025 прийнято до розгляду заяву б/н від 22.12.2025 (вх.№8984 від 23.12.2025) Борсуківської сільської ради про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №921/128/25; призначено судове засідання у справі №921/128/25 по розгляду заяви на 29 грудня 2025 року на 11:00 год., та запропоновано позивачу до 26.12.2025 (за наявності) надати суду письмові заперечення щодо заяви про стягнення судових витрат у справі № 921/128/25.
24.12.2025 через систему Електронний суд від представника позивача Ороновської О.М надійшла заява б/н від 24.12.2025 (вх. №9023 від 24.12.2025), відповідно до якої просить суд: судове засідання у справі №921/128/25 по розгляду заяви відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу здійснити за відсутності позивача та його представника, а також розгляд даної заяви здійснити на розсуд Господарського суду Тернопільської області.
В судове засідання 29.12.2025 представники сторін не з`явилися, хоча, про дату час та місце його проведення повідомлені належним чином.
Як вже зазначалось, у заяві б/н від 24.12.2025 (вх. №9023 від 24.12.2025) представник позивача просила суд: розгляд заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу здійснити за відсутності позивача та його представника.
Разом з тим, 29.12.2025 через систему Електронний суд від представника відповідача Вітіва В.А надійшло клопотання б/н від 29.12.2025 (вх. №9082 від 29.12.2025), відповідно до якого підтримує заяву про стягнення правничих витрат та просить суд розглядати заяву без участі відповідача та представника.
Стаття 42 ГПК України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.
Згідно з ч. 4 ст. 244 ГПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
З огляду на викладене та скорочені строки розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, суд прийшов до висновку, що учасникам справи було створено належні умови для підготовки до розгляду заяви, надання заяв по суті її розгляду та доказів в обґрунтування своїх вимог або заперечень, тому є підстави для розгляду заяви за наявними в справі матеріалами.
Відповідно до частини першої статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з пунктів 1-3 частини першої статті 232 ГПК України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови.
Розглянувши заяву б/н від 22.12.2025 (вх. №8984 від 23.12.2025) Борсуківської сільської ради Кременецького району Тернопільської області про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №921/128/25 , суд зазначає наступне.
Положеннями ст. 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Стаття 16 ГПК України вказує, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.126 ГПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст.129 ГПК України).
Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 49 постанови від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц).
Згідно із ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2021 у справі №550/936/18 зазначила, що питання про стягнення (визначення, розподіл) судових витрат вирішується зазвичай при вирішенні питання про закінчення судового провадження, тобто при закритті провадження у справі, залишенні позову без розгляду чи вирішенні спору по суті з ухваленням рішення суду. Окремо питання про стягнення судових витрат вирішується у разі, якщо судом воно не вирішувалося при ухваленні відповідного судового рішення про закінчення розгляду справи.
Як вже зазначалось, відповідно до частини першої статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені (частина п`ята статті 244 ГПК України).
Згідно з пунктів 1-3 частини першої статті 232 ГПК України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови.
У постанові Верховного Суду від 06.03.2024 у справі № 905/1840/21 колегія суддів відзначає, що у разі, якщо закінчено судове провадження (тобто, закрито провадження у справі/залишено позов без розгляду/вирішено спір по суті), і судом не вирішено питання про розподіл судових витрат, суд у порядку статті 244 ГПК України має право за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення до основного рішення у справі (ухвали про закриття провадження у справі; ухвали про залишення позову без розгляду; рішення/постанови за результатом розгляду справи по суті), яким закінчено провадження у справі. Відповідно, в залежності від виду прийнятого судом процесуального рішення ухваленого за результатом закінчення розгляду справи (ухвали/рішення/постанови), залежить і назва додаткового рішення у справі, якими можуть відповідно бути: додаткова ухвала, додаткове рішення, додаткова постанова.
Водночас порядок ухвалення додаткового рішення встановлений, зокрема частиною третьою статті 244 (якщо вирішено спір по суті спору) та частиною п`ятою статті 130 ГПК України (у разі закриття провадження у справі/залишення позову без розгляду).
Механізм реалізації закріпленого у частині третій статті 130 ГПК України права на відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи (до яких належать, зокрема і витрати на професійну правничу допомогу), закріплений у частині п`ятій статті 130 ГПК України, відповідно до якої у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
У постанові Верховного Суду від 06.03.2025 у справі №905/1840/21 зазначено, що при застосуванні частини п`ятої статті 130 ГПК України судом має бути встановлена наявність/відсутність саме необґрунтованих дій позивача. Такі критерії встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин. Тобто, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи (зокрема витрат на професійну правничу допомогу), у разі закриття провадження у справі, можливе лише у випадку доведення стороною та встановлення судом необґрунтованості дій позивача.
Відтак, відповідно до приписів частини п`ятої статті 130 ГПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема:
- чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов;
- чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору;
- чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача;
- чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Разом з тим, Верховний Суд акцентує, що поняття "необґрунтованість дій позивача" не є тотожнім таким поняттям як "зловживання правом", "неправомірність дій" або ж "встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача" (така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 01.12.2022 у справі 922/2017/17).
Отже, Борсуківській сільській раді Кременецького району Тернопільської області слід було довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується тощо.
Судом встановлено, що існування жодної із наведених вище обставин відповідачем не доведено, а тому відсутні підстави для покладення на позивача судових витрат на професійну правничу допомогу.
Водночас, як зазначалось раніше провадження у даній справі було закрито за п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України. Тобто, за відсутності предмету спору, про що суд повідомили обидві сторони у справі. Дана підстава завершення розгляду справи передбачає наявність між сторонами спору на час звернення до суду та його подальше припинення (врегулювання). Відсутність спору до порушення провадження у справі зумовила б відмову в позові, а не закриття провадження у справі.
Керуючись ст. ст. 3, 4, 16, 73, 74, 76, 77, 86, 91, 123, 126, 129, 130, 233, 236-240, 244 ГПК України
1. В задоволенні заяви б/н від 22.12.2025 (вх.№8984 від 23.12.2025) Борсуківської сільської ради Кременецького району Тернопільської області про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Додаткова ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (30.12.2025) суддею та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статті з 253 по 259 ГПК України.
Суддя І.П. Шумський