ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26.12.2025 Справа № 908/1796/22

м. Запоріжжя Запорізької області

Суддя Господарського суду Запорізької області Дроздова С.С., розглянувши матеріали заяви Комунального підприємства Облводоканал Запорізької обласної ради про забезпечення позову

УСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство Облводоканал Запорізької обласної ради звернулося до Господарського суду Запорізької області із заявою про перегляд рішення Господарського суду Запорізької області від 08.02.2023 по справі № 908/1796/22 за нововиявленими обставинами.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.12.2025 заяву про перегляд рішення Господарського суду Запорізької області від 08.02.2023 по справі № 908/1796/22 за нововиявленими обставинами передано судді Дроздовій С.С.

Також, Комунальним підприємством Облводоканал Запорізької обласної ради була подана заява про забезпечення позову.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.12.2025 заяву передано до розгляду судді Дроздова С.С.

Заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу - наказу Господарського суду Запорізької області від 29.03.2023 у справі № 908/1796/22.

В обґрунтування зазначає, що у справі № 908/1796/22 подана заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами і за результатами розгляду цієї заяви відповідач КП «Облводоканал» ЗОР просить змінити рішення у даній справі від 08.02.2023 та відмовити ТОВ«Запоріжжяелектропостачання» в стягненні з КП «Облводоканал`ЗОР Документ сформований в системі «Електронний суд» 24.12.2025 3 3 933 136,51грн. заборгованості за спожиту електричну енергію, 40 303,40грн. 3 % річних, 189 991,22грн. інфляційних втрат та 62 451,47грн. судового збору. За результатами розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами відповідач КП «Облводоканал» ЗОР сподівається на отримання іншого судового рішення, яким у позові буде відмовлено повністю. Але, якщо в даний час не зупинити стягнення на підставі виконавчого документа - наказу Господарського суду Запорізької області у справі № 908/1796/22 3 933 136,51грн. заборгованості за спожиту електричну енергію, 40 303,40грн. 3 % річних, 189 991,22грн. інфляційних втрат та 62 451,47грн. судового збору, загалом 4 225 882,60 грн. негативно вплине на фінансовий стан підприємства. Необхідність зупинення стягнення на підставі виконавчого документа викликана наступними обставинами: 1) КП «Облводоканал» ЗОР є підприємством-монополістом, що надає послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що підтверджується Статутом та ліцензією виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 25.04.2014. Підприємство внаслідок збройної агресії російської федерації перебуває у тяжкому фінансовому стані. Підприємство як виконавець надає послуги з централізованого водопостачання та водовідведення на території Запорізького району - м. Вільнянськ, сел. Новомиколаївка, сел. Малокатеринівка, сел. Кушугум, сел. Балабіно, інших населених пунктів району, що підтверджується рішенням виконкому Вільнянської міської ради від 14.03.2019 № 31 «Про визначення виконавця послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення», рішенням Новомиколаївської селищної ради від 07.11.2019 № 20 «Про визначення виконавця послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення», рішенням виконкому Кушугумської селищної ради від 22.06.2023 № 107 «Про визначення виконавця послуг з централізованого водопостачання». Вказані населенні пункти безпосередньо прилягають до території, де ведуться бойові дії, частина з них знаходиться під постійними обстрілами, тому забезпечення їх питною водою потребує значних зусиль з боку як підприємства так і його трудового колективу та витрат кошів на забезпечення виробничого процесу. Підприємство включено до секторального переліку об`єктів критичної інфраструктури за типами основної послуг - централізоване водопостачання та водовідведення відповідно до листа Міністерства розвитку громад та території України № 8/11/4515-22 від 05.12.2022.

Оцінюючи обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття визначених ним заходів до забезпечення позову, суд не вбачає підстав для вжиття таких, з огляду на наступне.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту. Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, вжиття заходів забезпечення позову є правом, а не обов`язком суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Виходячи з загальних положень законодавства, суд вважає за необхідне зауважити, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання стосовно необхідності у забезпеченні позову, суд виходить з того, що адекватність заходу до забезпечення позову, який застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з розміром грошових коштів, на які вимагається накладення арешту, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.07.2024р. у справі № 925/1459/23, від 06.06.2024 у справі № 910/17599/23, від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22, від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.07.2024 у справі № 925/1459/23, від 06.06.2024 у справі № 910/17599/23, від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 13.12.2023 у справі № 921/290/23.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023р. у справі № 905/448/22 та постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 14.08.2023 у справі № 904/1329/23, від 11.07.2023 у справі № 917/322/23, від 28.07.2023 у справі № 911/2797/22.

Разом з тим, метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 р. у справі № 910/15328/23, від 01.05.2023 у справі № 914/257/23, від 06.03.2023 у справі № 916/2239/22.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, господарський суд враховує, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, - ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 та постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023р. у справі № 905/448/22, постанові Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23.

Відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У даному випадку, заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу - наказу Господарського суду Запорізької області від 29.03.2023 у справі № 908/1796/22.

Верховний Суд у постанові від 26 червня 2023 року у справі № 925/731/18 виклав правові позиції щодо вжиття заходів забезпечення у справі на стадії перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 925/731/18 (ЄДРСРУ № 111833181) досліджував питання щодо забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа (постанова від 26.06.2023) та зазначив наступне:

« 4.15. Незважаючи на судове рішення у справі № 925/731/18, яке набрало законної сили, та на виконання якого господарським судом видано наказ, ухвала Господарського суду Черкаської області від 22.11.2022 містить заборону на вчинення дій на виконання судового рішення у справі № 925/731/18, оскільки нею зупинено стягнення на підставі виконавчого документа - наказу суду у справі № 925/731/18 від 10.03.2020 шляхом заборони звернення стягнення у процедурі виконавчого провадження № 67676892 на всі види обладнання, механізмів, спецтранспорту та об`єктів нерухомого майна АТ "ДАШУКІВСЬКІ БЕНТОНІТИ", які за своїм призначенням використовуються у виробничих процесах та забезпечують його виробничу діяльність, до часу набрання законної сили рішенням у справі № 925/731/18 за заявою АТ "ДАШУКІВСЬКІ БЕНТОНІТИ" про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. За таких обставин вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа фактично спрямовані на зупинення виконання судового рішення у справі № 925/731/18, що свідчить про порушення прав стягувача у виконавчому провадженні.

4.16. З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновками апеляційного господарського суду про те, що ухвала суду першої інстанції про задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення у справі не відповідає вимогам статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, оскільки висновки суду першої інстанції суперечать статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, висновкам Європейського суду з прав людини та висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 24.06.2021 у справі № 310/9167/20, від 12.08.2021 у справі № 908/309/21.

Натомість висновки суду апеляційної інстанції про те, що вжиття заходів забезпечення у справі на стадії перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа та заборона звернення стягнення у процедурі виконавчого провадження спрямовані на зупинення виконання судового рішення в цій справі і свідчать про порушення прав позивача як стягувача у виконавчому провадженні, є обґрунтованими.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що заява відповідача не відповідає меті правового інституту забезпечення позову, не спрямована на реальне та ефективне виконання судового рішення або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.».

Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»)».

Крім того, подібний висновок про недопустимість забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили викладений у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 у справі № 908/309/21, від 04.11.2021 у справі № 907/416/21, від 24.06.2021 у справі № 310/9167/20, від 12.01.2023 у справі № 334/9179/21».

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Конституційний Суд України неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

На цій підставі слід дійти висновку, що невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності; суд, за загальним правилом, не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання такою стороною судового рішення, що набуло законної сили.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейським судом з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" (рішення від 19.03.1997) зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням. У рішенні від 18.05.2004 Європейський суд з прав людини у справі "Продан проти Молдови" також наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній із сторін.

З урахуванням наведеного вбачається, що заходи забезпечення шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа фактично спрямовані на зупинення виконання судового рішення, що свідчить про порушення прав стягувача, а тому заява про їх застосування не підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що станом на 26.12.2025 матеріали справи № 908/1796/22 не містять доказів виконання наказу суду від 29.03.2023 у справі № 908/1796/22, що також і не підтверджено Комунального підприємства Облводоканал Запорізької обласної ради.

Відповідно до результатів пошуку виконавчих проваджень в АСВП, станом на 25.12.2025 у автоматизованій системі виконавчого провадження не міститься інформації про перебування на виконанні наказу Господарського суду Запорізької області від 29.03.2023 по справі № 908/1796/22, доказів протилежного заявником (Комунальним підприємством Облводоканал Запорізької обласної ради) також не надано.

Отже, виникнення обставин, щодо можливого виконання рішення суду у даній справі, набудуть актуальності для боржника тільки після пред`явлення стягувачем наказу суду до виконання, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У ХВ А Л И В:

У задоволенні заяви Комунального підприємства Облводоканал Запорізької обласної ради про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Відповідно до ст.ст. 140, 255, 256 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її підписання в порядку, встановленому ст. 257 цього Кодексу.

Ухвалу підписано 26.12.2025.

Суддя С.С. Дроздова