РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2025Справа № 910/12598/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання) матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Одесавинпром»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міко Ресайклінг Україна»

про стягнення 228 701,56 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Приватного акціонерного товариства «Одесавинпром» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міко Ресайклінг Україна» про стягнення 228 701,56 грн, з яких: 123 383,44 грн основної заборгованості, 79 146,05 грн інфляційних втрат, 10 294,91 грн пені та 15 877,16 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки від 06.04.2021 № МРУГП/06/04.

20.10.2025 до суду від позивача надійшла заява про уточнення адреси позивача та долучення ордеру на представника позивача адвоката Папуші А.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2025 відкрито провадження у справі № 910/12598/25, її розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, заяв і клопотань.

Водночас, судом встановлено, що відповідач не має зареєстрованого електронного кабінету в системі Електронний Суд, у зв`язку з чим суд в ухвалі про відкриття провадження звернув увагу відповідача про наявність у нього обов`язку зареєструвати свій електронний кабінет та про можливість ознайомлення з матеріалами справи через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, судом на виконання приписів ч. 5 ст. 176 ГПК України ухвалу про відкриття провадження у даній справі від 20.10.2025 було направлено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Міко Ресайклінг Україна», зазначену в позові та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак поштовий конверт із вказаною ухвалою повернувся до суду не врученим, причиною повернення зазначено: «закінчення встановленого терміну зберігання».

Частиною 6 ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Слід зазначити, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат відмовився», «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т.п., врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Суд зазначає, що неотримання листа з ухвалою суду відповідачем та його повернення до суду є наслідком відсутності волевиявлення відповідача щодо його належного отримання, проте, ніяким чином не неналежним повідомленням про розгляд справи у розмінні ГПК України.

Враховуючи викладене вище, оскільки судом вжито всіх можливих заходів про повідомлення відповідача про розгляд справи, останній вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.

При цьому, за змістом ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 20.10.2025 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Станом на момент ухвалення даного рішення від відповідача письмового відзиву на позовну заяву до суду не надходило, як і не надходило будь-яких заяв чи клопотань по справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

УСТАНОВИВ:

06.04.2021 між Приватним акціонерним товариством «Одесавинпром» (далі позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІКО РЕСАЙКЛІНГ УКРАЇНА» (далі відповідач, покупець) укладено договір поставки № МРУГП/06/04 (надалі Договір).

Відповідно до умов п. 1.1. даного Договору позивач зобов`язується передати у власність відповідача алкогольні напої в асортименті (надалі товар), а відповідач зобов`язується приймати такий товар та своєчасно здійснювати оплату у порядку та на умовах, визначених Договором.

Сторони в п. 1.3 Договору обумовили, що найменування і асортимент товару вказуються у загальній специфікації згідно з додатком №1, який є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору ціна цього договору, в тому числі ПДВ, визначається шляхом складання вартості всіх партій товару, фактично поставлених за цим Договором. Ціна цього Договору становить вартість товару, поставленого протягом строку його дії що зазначається в підписаних сторонами видаткових накладних на товар.

Ціна за одиницю асортиментної позиції товару зазначається у Специфікації (додаток №1), яка є невід`ємною частиною цього Договору (п. 2.2. Договору).

Згідно з п. 2.3. Договору вартість партії товару покупець оплачує таким чином: протягом 3 (трьох) банківських днів з дати виготовлення (розливу) партії товару згідно даного Договору покупець сплачує решту вартості виготовленої партії товару на підставі виставленого постачальником рахунку.

Всі розрахунки за цим Договором здійснюються у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі виставлених останнім рахунків (п. 2.5. Договору).

Поставка товару здійснюється партіями (п. 6.2. Договору).

Відповідно до п. 6.3. Договору поставка товару здійснюється на умовах FCA згідно з правилами ІНКОТЕРМС-2010 (місце поставки: склад постачальника за адресою: Україна, Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Розівка, вул. Привокзальна, 1А).

На кожну окрему партію товару постачальник в момент передачі товару покупцеві передає останньому наступні документи на таку партію товару: видаткову накладну (оригінал); оригінал посвідчення якості; копію сертифіката відповідності, завірену в установленому порядку; товарно-транспортну накладну на переміщення алкогольних напоїв форми 1-ТН (алкогольні напої) оригінал. Постачальник зобов`язується здійснити реєстрацію податкових накладних з поставки кожної партії товару в Єдиному реєстрі податкових накладних в термін, передбачений законодавством (п. 6.5. Договору).

Покупець зобов`язаний прийняти товар у постачальника за умови наявності всіх документів зазначених у пункті 6.8. цього Договору та за умови відповідності товару таким документам (п. 6.7. Договору).

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими на те представниками та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2021, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по Договору (п. 11.1. Договору).

Доказів розірвання чи визнання недійсним договору поставки № МРУГП/06/04 від 06.04.2021 матеріали справи не містять, а тому суд приймає до уваги цей Договір як належну підставу у розумінні норм ст. 11 Цивільного кодексу України для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

На підтвердження виконання умов Договору щодо поставки товару на загальну суму 455 383,44 грн позивач надав суду видаткові накладні від 20.04.2021 № 1563 та від 07.07.2021 № 1790, товарно-транспортні накладні від 20.04.2021 та від 07.07.2021, податкові накладні від 07.07.2021 № 25 та від 20.04.2021 № 113 із квитанціями про реєстрацію податкових накладних в ЄРПН, акт звірки взаємних розрахунків від 11.06.2025, з якого вбачається зарахування позивачем часткових оплат відповідача за поставлений товар на загальну суму 332 000,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач не виконав свої зобов`язання з оплати поставленого товару у повному обсязі, у зв`язку з чим у відповідача утворився борг перед позивачем у розмірі 123 383,44 грн. Окрім того, у зв`язку з простроченням відповідача позивач нарахував та заявив до стягнення з останнього інфляційні втрати у розмірі 79 146,05 грн, 3% річних у розмірі 15 877,16 грн та пеню у розмірі 10 294,91 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивач на виконання умов Договору здійснив поставку товару на загальну суму 455 383,44 грн, що підтверджується видатковими накладними № 1563 від 20.04.2021 та № 1790 від 07.07.2021 та товарно-транспортними накладними.

При цьому, прийняття відповідачем товару на вказану суму коштів та виникнення обов`язку із його оплати підтверджується підписанням та скріпленням печаткою відповідача видаткової накладної № 1563 від 20.04.2021, товарно-транспортної накладної від 20.04.2021 № 1563, а також здійсненням часткових оплат товару.

Судом, в свою чергу, встановлено, що видаткова накладна № 1790 від 07.07.2021 та товарно-транспортна накладна від 07.07.2021 на суму 86 488,40 грн відповідачем не підписані, однак і не містять будь-яких зауважень відповідача щодо якості чи кількості поставленого товару. Будь-яких складених сторонами у відповідності до умов Договору актів про виявлені недоліки товару матеріали справи не містять, а відповідачем не надано під час розгляду справи пояснень щодо причин не підписання ним видаткової накладної № 1790 від 07.07.2021 та товарно-транспортної накладної від 07.07.2021 на суму 86 488,40 грн, як і не заперечено факту отримання товару на вказану суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до п. 2.5 Договору розрахунки за цим договором здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача на підставі виставлених ним рахунків. Однак, позивачем не надано в матеріали справи доказів виставлення відповідачу рахунків на оплату поставленого товару.

Втім, суд зазначає, що рахунок на оплату товару (робіт, послуг) за своєю правовою природою не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти для оплати товару (робіт, послуг), тобто має інформаційний характер. Неотримання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в силу ст. 613 ЦК України, а тому наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку сплатити у визначений договором строк плату за товар (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18, від 29.04.2020 у справі № 915/641/19, від 04.04.2023 у справі № 910/15426/20 та від 23.03.2023 у справі № 910/15424/20).

Отже, суд доходить висновку про наявність обов`язку відповідача оплатити наявну заборгованість у розмірі 123 383,44 грн за поставлений позивачем за Договором товар, у зв`язку з чим позовні вимоги у даній частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 10 294,91 грн, суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 ЦК України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 7.3. Договору, у випадку несвоєчасної оплати товару покупець на вимогу постачальника виплачує останньому пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми товару за кожний день прострочення.

При цьому, положеннями ч. 6 ст. 232 чинного у спірний період Господарського кодексу України унормовано, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що позивачем здійснюється її нарахування на залишки несплачених сум 36 897,04 грн за період прострочення з 24.04.2021 по 24.10.2021 та 86 486,40 грн за період прострочення з 12.07.2021 по 12.01.2022.

Перевіривши розрахунок пені, суд дійшов висновку про її обґрунтованість та необхідність задоволення у заявленому позивачем обсязі, а саме у розмірі 10 294,91 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 79 146,05 грн та 3% річних у розмірі 15 877,16 грн суд зазначає таке.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість та необхідність задоволення у заявлених позивачем обсягах.

Відповідач викладених у позові обставин свого прострочення перед позивачем за договором не заперечив та не спростував.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 72 000,00 грн. Однак, оскільки позивачем не було надано суду доказів фактичного понесення вказаних витрат на зазначену суму коштів, а також договору про надання правничої допомоги, наразі суд не вирішує питання щодо розподілу витрат позивача на правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міко Ресайклінг Україна» (03110, місто Київ, вулиця Олександра Пироговського 19, корп. 4, ідентифікаційний код 42946803) на користь Приватного акціонерного товариства «Одесавинпром» (68262, Одеська обл., Білгород-Дністровський район, село Розівка, вул. Французький бульвар, 1а, ідентифікаційний код 00412027) 123 383,44 грн основної заборгованості, 79 146,05 грн інфляційних втрат, 15 877,16 грн 3% річних, 10 294,91 грн пені та 2 744,42 грн судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного рішення: 23.12.2025.

Суддя Т. Ю. Трофименко