ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2025 р. Справа№ 925/1321/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Головчак О.В.;

від відповідача: Трепак О.І.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Уманський гранкар`єр"

на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 30.10.2025 року

за заявою Акціонерного товариства "Черкасиобленерго"

про забезпечення позову

у справі №925/1321/25 (суддя - Г.М.Скиба)

за позовом Акціонерного товариства "Черкасиобленерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Уманський гранкар`єр"

про стягнення 7 966 312,20 грн вартості необлікованої електричної енергії,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Черкасиобленерго" (далі позивач) звернулось в Господарський суду Черкаської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Уманський гранкар`єр" (далі відповідач) про стягнення 7068769,86 грн вартості необлікованої енергії, нарахованої на підставі Акта про порушення ПРРЕЕ від 28.06.2024 року №008237, 699504,08 грн інфляційних втрат та 198038,26 грн 3% річних.

Одночасно позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд:

- накласти арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Уманський гранкар`єр" (код ЄРПОУ 03575284) в межах ціни позову в розмірі 7966 312,20 грн, які знаходяться (обліковуються) на всіх рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Уманський гранкар`єр" в усіх банківських установах або інших кредитно-фінансових установах на території України;

- накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, яке належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Уманський гранкар`єр" (код ЄРПОУ 03575284);

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Уманський гранкар`єр" (код ЄРПОУ 03575284) вчиняти будь-які дії стосовно рухомого та нерухомого майна, що належить йому на праві власності, а саме: відчужувати та будь-яким іншим чином розпоряджатися, в тому числі, але не виключно, продавати, міняти, дарувати, розділяти (виділяти), передавати в іпотеку, позичку, до статутного капіталу.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 30.10.2025 року заяву Акціонерного товариства "Черкасиобленерго" про забезпечення позову задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Уманський гранкар`єр" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить поновити строк на апеляційне оскарження; скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 30.10.2025 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Черкаської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.

Так, представник скаржника зазначив, що звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову позивач приховав від суду факт віднесення Товариства з обмеженою відповідальністю «Уманський гранкар`єр» до категорії критично важливого підприємства для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.

Тобто, за твердженням скаржника, суд не врахував, що накладенням арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Уманський гранкар`єр», які знаходяться (обліковуються) на всіх рахунках Товариства в усіх банківських установах або інших кредитно-фінансових установах на території України, він блокував (паралізував) роботу критичного важливого в особливий період підприємства.

Крім того, за твердженням скаржника, на даний час відповідачем рішення Господарського суду Черкаської області від 06.06.2025 року та постанова Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2025 року, якими відмовлено в визнанні незаконним та скасувати рішення комісії ВСП «Уманські енергетичні мережі» ПАТ «Черкасиобленерго», оформлене протоколом № 008237 від 25.07.2024 року по розгляд акту про порушення № 008237 від 28.06.2024 року, яким нараховано відповідачу обсяг та вартість необлікованої електричної енергії на суму 7 068 769,86 грн оскаржені до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

При цьому, скаржник вказав, що заявник належним чином не обґрунтував необхідність застосування заходів забезпечення позову. Зі змісту відповідної заяви реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову не вбачається, заявником не зазначено жодних конкретних обставин які, на його думку, у випадку невжиття судом заходів забезпечення, можуть ускладнити виконання рішення у справі.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2025 року апеляційну скаргу у справі передано на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Уманський гранкар`єр" на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 30.10.2025 року у справі №925/1321/25..

21.11.2025 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого представник позивача просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення. Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 30.10.2025 року у справі №925/1321/25 без змін.

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Уманський гранкар`єр» не є об`єктом критичної інфраструктури

в розмінні чинного законодавства, то суд першої інстанції приймаючи ухвалу від 30.10.2025 року у справі № 925/1321/25 про забезпечення позову, не допустив порушень норм матеріального права.

При цьому, за твердженням представника позивача рішення Господарського суду Черкаської області від 06.06.2025 року у справі №925/1392/24 набрало законної сили, а позовна заява Акціонерного товариства «ЧЕРКАСИОБЛЕНЕРГО» ґрунтується на обставинах, що вже встановлені судами першої та апеляційної інстанцій.

В свою чергу, представник позивача зауважив, що враховуючи значний розмір позовних вимог, які ґрунтуються на обставинах, що встановлені при розгляді іншої справи (№925/1392/24) існують ризики, що рішення у цій справі не зможе ефективно відновити права Акціонерного товариства «ЧЕРКАСИОБЛЕНЕРГО», що і стало причиною для подання відповідної заяви про забезпечення позову.

Водночас, представник позивача вказав, що заходи забезпечення позову, вжиті судом першої інстанції в справі №925/1321/25, є цілком адекватними та співмірними із заявленими позивачем вимогами з огляду на вищевикладені обґрунтування та принцип верховенства права. Заходи забезпечення позову стосуються виключно предмету позову, а саме спрямовані на фактичне виконання рішення суду (у випадку його задоволення), стягнення з відповідача 7 068 769,86 грн вартості за необліковану електричну енергію, 699 504,08 грн інфляційних втрат, 198 038,26 грн 3% річних та 95 595,74 грн судового збору.

19.12.2025 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача до суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи копії постанови Верховного Суду від 18.12.2025 року у справі №925/1392/24, якою було скасовано рішення Господарського суду Черкаської області від 06.06.2025 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2025 року у справі №925/1392/24. Справу передано на новий розгляд до Господарського суду Черкаської області.

Представник скаржника в судовому засіданні 23.12.2025 року Північного апеляційного господарського суду підтримав доводів апеляційної скарги та просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні 23.12.2025 року Північного апеляційного господарського суду заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

У відповідності до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Згідно з п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Суд може застосовувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 та ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).

Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Отже, заява про забезпечення позову повинна бути обґрунтованою з поданням належних і допустимих доказів, що підтверджують можливість виникнення в подальшому ускладнень при виконанні судового рішення, забезпеченні ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом залежно від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Згідно правових висновків наведених Верховним Судом у постанові від 05.07.2024 року справа № 910/6287/23 у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення.

Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Колегія суддів зазначає, що обрання належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Крім того, під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Водночас для вирішення питання про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття відповідних заходів має значення правильне визначення предмета спору.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі №753/22860/17).

При використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

До того ж, заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.09.2023 року справа № 917/453/23.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна права позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.09.2023 року у справі № 917/453/23, від 26.09.2023 року у справі № 911/1518/22, від 18.10.2023 року у справі № 922/1864/23, від 11.01.2024 року у справі № 916/3599/23.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Схожа за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.09.2023 року у справі № 910/6804/23, від 18.10.2023 року у справі № 922/1864/23.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову не може ґрунтуватись на самих лише припущеннях позивача. Позивач повинен довести наявність обставин для забезпечення позову та необхідності забезпечення судом збалансованості інтересів усіх учасників процесу.

З метою мінімізації можливих зловживань із забезпеченням позову, процесуальним законодавством визначено наступне: по-перше, суду має бути надане підтвердження існування реальної загрози невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; по-друге, забезпечення позову має бути обґрунтованим, тобто заявник повинен обґрунтувати, чому невжиття заходів забезпечення може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, та як саме; по-третє, вид забезпечення позову повинен відповідати позовним вимогам та їхньому обсягу.

При цьому, вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а ще й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як встановлено місцевим господарським судом, між сторонами виник спір, пов`язаний із порушенням відповідачем Правил роздрібного ринку електричної енергії (вчинення дій, що призвели до зміни (заниження) показів приладу обліку, шляхом (зміни) схеми підключення лічильника розрахункових засобів обліку електричної енергії; зміни полярності вторинних кіл ТС по фазі "С") при виконанні зобов`язань за договором про приєднання до електричних мереж системи розподілу АТ "Черкасиобленерго".

Так, за результатами проведеної 28.06.2024 року перевірки на об`єкті за адресою: Черкаська область, Уманський район, с.Піківець, вул.Степана Бандери, виявлено порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії, а саме: вчинення дій, що призвели до зміни (заниження) показів приладу обліку, шляхом (зміни) схеми підключення лічильника розрахункових засобів обліку електричної енергії; зміни полярності вторинних кіл ТС по фазі "С", та складено Акт про порушення від 28.06.2024 №008237, за наслідками розгляду якого (протокол від 25.07.2024 №8237) комісією відповідно до п.8.4.8 та п.8.4.10 Правил роздрібного ринку електричної енергії проведено нарахування обсягу та вартості необлікованої електричної енергії в кількості 491880 кВт*год на суму 7068769,85 грн за 12 календарних місяців.

Відповідачем в добровільному порядку оплати вартості нарахованої необлікованої електричної енергії ні після отримання розрахункових документів за наслідками проведення засідання комісії з розгляду акту про порушення від 28.06.2024 року №008237 (09.10.2024 року) - здійснено не було.

Водночас, заявник у заяві про забезпеченні позову, зокрема посилався на нездійснення відповідачем в добровільному порядку оплати вартості нарахованої необлікованої електричної енергії як після отримання розрахункових документів за результатами проведення засідання комісії з розгляду акту про порушення (09.10.2024), так і за результатами розгляду справи №925/1392/24 Господарським судом Черкаської області; можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалено на користь позивача. Отже, заходи забезпечення позову (вимог), без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь заявника вже не призведе до захисту прав або інтересів заявника, за якими він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

Дослідивши викладені скаржником доводи і надані на їх підтвердження докази, врахувавши наявність зв`язку між заявленим заходом забезпечення позову у виді накладення арешту на грошові кошти, майно відповідача і предметом спору, співмірність і адекватність, колегія суддів дійшла висновку, що у даному випадку наявні підстави для забезпечення позову у спосіб накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно і грошові кошти.

Апеляційний господарський суд зазначає, що між сторонами існує спір щодо стягнення грошових коштів, а виконання в майбутньому судового рішення у даній справі у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у відповідача присудженої до стягнення суми заборгованості. Своєю чергою, відповідач не спростував наведені позивачем аргументи щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, оскільки доводи про безпідставність позовних вимог є предметом розгляду справи по суті спору, водночас предметом дослідження у даному випадку є встановлення наявності підстав для забезпечення позову та співмірності забезпечувальних заходів стосовно предмету спору.

Оскільки предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно та грошові кошти відповідача у межах суми позову, не порушить його прав володіти нерухомим майном

Водночас, колегія суддів відзначає, що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову. Водночас обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Також право відповідача розпоряджатися належними йому грошовими коштами обмежене ціною позову, що відповідає вимогам співмірності та пропорційності.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів, боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.06.2022 року № 908/2382/21 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року № 381/4019/18.

Верховний Суд в постанові від 09.09.2022 року у справі № 904/7630/21 зазначив, що під час вирішення питання щодо вжиття заходів із забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову.

Так, колегія суддів зауважує, що з метою уникнення подвійного забезпечення, суд першої інстанції наклав арешт на належне відповідачу нерухоме майно і грошові кошти в межах 7 966 312,20 грн, тобто накладено арешт на майно відповідача, вартість якого еквівалентна ціні позову.

Твердження скаржника, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував, що накладенням арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Уманський гранкар`єр», які знаходяться (обліковуються) на всіх рахунках Товариства в усіх банківських установах або інших кредитно-фінансових установах на території України, він блокував (паралізував) роботу критичного важливого в особливий період підприємства, колегія суддів не приймає як належне, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Уманський гранкар`єр» не є об`єктом критичної інфраструктури в розумінні чинного законодавства.

Разом з цим, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали, що на даний час рішення Господарського суду Черкаської області від 06.06.2025 року та постанова Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2025 року, якими було відмовлено в визнанні незаконним та скасувати рішення комісії ВСП «Уманські енергетичні мережі» ПАТ «Черкасиобленерго», оформлене протоколом № 008237 від 25.07.2024 року по розгляд акту про порушення № 008237 від 28.06.2024 року, яким нараховано відповідачу обсяг та вартість необлікованої електричної енергії на суму 7 068 769,86 грн скасовані Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду, оскільки постанова Верховного Суду ухвалена після винесення оскаржуваної ухвали та направлена на новий розгляд, при цьому заходи забезпечення обмежені сумою позовних вимог, відповідно рішення комісії ВСП «Уманські енергетичні мережі» ПАТ «Черкасиобленерго», оформлене протоколом № 008237 від 25.07.2024 року про розгляд акту про порушення № 008237 від 28.06.2024 року, яким позивачу було нараховано вартість не облікованої електроенергії в сумі 7068769,85 грн - і на даний час є чинним.

Крім того, наведена скаржником судова практика не є релевантною до тих правовідносин, які є спірними у цій справі, у зв`язку з чим доводи скаржника не можуть бути взяті судом до уваги.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладене ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

При цьому, колегія суддів відзначає, що заходи забезпечення позову є у будь якому випадку тимчасовими, такими, що вживаються до вирішення спору, тому у випадку встановлення судом необґрунтованості вимог позивача, відповідач не позбавлені можливості звернутись із обґрунтованим клопотанням про скасування заходів забезпечення позову; так само такі заходи можуть бути скасовані судом навіть до фактичного вирішення спору, якщо судом буде встановлено необґрунтованість їх подальшого збереження.

Судом апеляційної інстанції при винесені даної постанови було надано висновки щодо всіх суттєвих доводам скаржника із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

При цьому, колегія суддів погоджується з твердженнями позивача викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні статей 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скарги слід залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду першої інстанції без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Уманський гранкар`єр" на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 30.10.2025 року у справі №925/1321/25 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 30.10.2025 року у справі №925/1321/25 залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи №925/1321/25 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст. 286 - 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

А.Г. Майданевич

Дата підписання 24.12.2025 року.