ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16 грудня 2025 року Справа № 903/890/25

Господарський суд Волинської області у складі головуючої судді Бідюк С.В., за участі секретаря судового засідання Бортнюк М.В., розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Негабарит, смт. Люблинець, Ковельський р-н., Волинська обл.

до відповідача: фірми MTE YAPI TICARET ANONIM SIRKETI (МТЕ ЯПИ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ) Турецька республіка, в особі Представництва МТЕ ЯПИ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ, м. Луцьк

про розірвання договору та стягнення 512 158,11 грн,

В засіданні приймали участь:

від позивача: Коляда Д.І. (в режимі відеоконференції)

від відповідача: н/з

ВСТАНОВИВ:

08.09.2025 через підсистему Електронний суд надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Негабарит до фірми MTE YAPI TICARET ANONIM SIRKETI (МТЕ ЯПИ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ) в особі Представництва МТЕ ЯПИ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ про розірвання договору зберігання від 09.11.2018 та стягнення 512158,11 грн, з яких: 201 600 грн основного боргу, 17 891,84 грн 3% річних, 82205,42 грн інфляційних втрат, 210 460,85 грн штрафу.

Ухвалою суду від 12.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі 08.10.2025 о 10:00 год. Встановлено: відповідачу - строк не пізніше ніж протягом 15 календарних днів з дня вручення цієї ухвали подати суду відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, який відповідатиме приписам статті 165 ГПК України. Одночасно копію відзиву з долученими до нього документами надіслати позивачу, докази відправки надати суду; строк не пізніше ніж протягом 5 календарних днів з дня отримання відповіді на відзив подати суду заперечення на відповідь на відзив з доказами надіслання позивачу; позивачу - строк не пізніше ніж протягом 5 календарних днів з дня отримання відзиву на позов подати відповідь на відзив з доказами надіслання відповідачу.

Позивач правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника не направив, хоч був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Ч.5 ст. 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої ст. 120 Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 ГПК України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Докази реєстрації відповідачем електронного кабінету в матеріалах справи відсутні.

Частинами 2, 4, 7 ст. 120 ГПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно свідоцтва про реєстрацію Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, місцезнаходженням представництва фірми MTE YAPI TICARET ANONIM SIRKETI (МТЕ ЯПИ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ) є м. Луцьк, вул. Яровиця, буд. 18.

Така ж адреса зазначена у позовній заяві.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 12.09.2025 направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на зареєстровану адресу представництва відповідача.

Однак, судова повістка повернута 20.09.2025 об`єктом поштового зв`язку з позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до ст. 13 Закону України Про міжнародне приватне право передбачає, документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною 2 статті 74 Закону України Про міжнародне приватне право на вимогу суду, який розглядає справу, іноземна юридична особа має представити оформлений з урахуванням статті 13 цього Закону документ, що є доказом правосуб`єктності юридичної особи (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо).

На території України відповідач фірма MTE YAPI TICARET ANONIM SIRKETI (МТЕ ЯПИ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ діє, в тому числі, через зареєстроване представництво МТЕ ЯПИ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ.

Представництво зареєстроване на території України з присвоєнням номеру .

Разом з тим суд здійснивши перевірку представництва відповідача встановив, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості стосовно останнього за кодом .

Долучені позивачем відомості з ЄДРПОУ та Свідоцтво про реєстрацію представництва датовані 2018 роком.

Так, судом встановлено, що відповідачем у справі визначено фірму MTE YAPI TICARET ANONIM SIRKETI (МТЕ ЯПИ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ, яка є нерезидентом України у той час відомості, які б підтверджували, що станом на дату подання позовної заяви на території України наявне офіційно зареєстрованого представництва відповідача на момент вирішення питання про розгляд справи у суду відсутні.

Враховуючи вищевикладене, з метою повного та всебічного розгляду справи, встановлення всіх обставин справи, виконання вимог ГПК України щодо належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи судом, виконання мети підготовчого провадження, суд дійшов висновку про відкладення підготовчого провадження на 29.10.2025 о 14:00 год та зобов`язання позивача надати суду докази реєстрації представництва відповідача станом на день розгляду справи судом.

На адресу суду від позивача надійшли заява від 20.10.2025 про долучення доказів реєстрації представництва відповідача станом на день розгляду справи судом; клопотання від 29.10.2025 про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з необхідністю надіслання позовної заяви з додатками відповідачу за вказаною Міністерством юстиції України новою адресою реєстрації відповідача. Крім того у клопотанні від 29.10.2025 позивач просить стягнути з відповідача 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що направлені на зареєстроване місцезнаходження відповідача ухвали суду від 12.09.2025, 08.10.2025 повернуті об`єктом поштового зв`язку з позначкою одержувач відсутній за вказаною адресою.

Враховуючи вищевикладене, з метою належного повідомлення відповідача про наявність даного спору в суді, суд протокольною ухвалою від 29.10.2025 задовольнив клопотання позивача та відклав підготовче засідання на 11.11.2025 о 12:30 год.

У судовому засіданні представник позивача закриття підготовчого провадження не заперечив.

Направлена на юридичну адресу представництва відповідача ухвала суду від 29.10.2025 повернута об`єктом поштового зв`язку з позначкою адресат відсутній за вказаною адресою.

Відзив відповідача на адресу суду не надходив.

Заслухавши пояснення представника позивача, враховуючи відсутність не розглянутих заяв/клопотань, виконання мети підготовчого провадження, суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 03.12.2025 о 14:30 год.

Заслухавши пояснення представника позивача, з метою надання сторонам можливості підготуватися до судових дебатів, суд протокольною ухвалою від 03.12.2025 розгляд справи по суті відклав на 16.12.2025 об 11:30 год.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника не направив, хоч бу належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно із ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи вищевикладене, норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів, не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Статтею 193 Господарського кодексу України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

За положеннями статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Предметом заявлених ТОВ «Негабарит» позовних вимог є вимога про розірвання договору зберігання від 09.11.2018 та стягнення вартості наданих на підставі договору послуг зі зберігання майна відповідача.

Судом встановлено, що 09.11.2018 між ТОВ «Негабарит» (Зберігач) та АТ «МТЕ ЯПИ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ» в особі представництва МТЕ ЯПИ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ в Україні (Поклажодавець) укладено договір зберігання.

Згідно умов договору зберігач зобов`язується надати місце для зберігання та зберігати майно, яке передане поклажодавцем протягом строку визначеного у даному договорі (п. 1.1). Загальна площа місця для розміщення майна, а саме імпортований в Україну демонтований асфальтний завод Amman asphalt zavod (model: 1997) на зберігання 1 000 кв.м (п.п. 2.1, 2.2.3). Поклажодавець передає майно, зазначене в п. 2 договору, в такому місці: м. Ковель, вул. Володимирська, 154 А відповідно до акту приймання-передачі майна не пізніше від дати зазначеної в п. 3.3.1 договору (п. 3.1). Строк зберігання: початок 09.11.2018, закінчення зберігання 08.12.2018 (п. 3.3). Оплата за послуги по зберіганню майна становить 2 800 грн з ПДВ за 1 календарний місяць зберігання (п. 4.1). Оплата здійснюється у безготівковій формі, шляхом перерахування місячної плати на банківський рахунок зберігача протягом 3 банківських днів на підставі наданого зберігачем рахунку (п. 4.2). Поклажодавець зобов`язаний забрати річ у зберігача після закінчення строку зберігання згідно п. 3.3 цього договору протягом 1 календарного дня (п. 5.2.1). У випадку прострочення строку ,вказаного у п. 5.2.1 даного договору, поклажодавець сплачує зберігачу штраф у розмірі 1440 доларів США за офіційним курсом НБУ на день виставлення рахунку за кожен календарний місяць прострочення отримання майна із зберігання (п. 6.4). Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до строку, зазначеного в п. 3.3.2 цього договору. Строк дії договору може бути продовжено за взаємною згодою сторін (п. 7.1).

Сторонами укладено додаткові угоди №1 від 07.12.2018, №2 від 08.01.2019, №3 від 08.02.2019, №4 від 07.03.2019, №5 від 05.04.2019, №6 від 08.05.2019, №7 від 07.06.2019, згідно яких визначили, що кінцевим днем зберігання є 08.07.2019.

Додатковою угодою № б/н від 17.02.2020 у зв`язку із зміною директора МТЕ ЯПИ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ, викладено преамбулу договору у відповідній редакції.

Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання (ст.ст. 938, 946 ЦК України).

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Передача майна на зберігання підтверджується підписаним ТОВ «Негабарит» та представництвом МТЕ ЯПИ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ в Україні актом приймання-передачі майна від 09.11.2018.

Позивач вказує, що у зв`язку із допущенням відповідачем істотного порушення умов договору в частині невнесення протягом тривалого часу оплати за надані послуг зберігання, він позбавлений того, на що розраховував при укладенні спірного договору, а відтак просить розірвати договір зберігання від 09.11.2018 на підставі ст. 651 ЦК України.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 651 ЦК України та частині першій статті 188 Господарського кодексу України, розірвання договору допускається лише за згодою сторін.

Виключенням з цього загального правила є випадки, якщо право на односторонню відмову від договору передбачене договором або законом.

Відповідно до частин другої та третьої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

У статті 653 ЦК України визначені правові наслідки розірвання договору, за змістом якої у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором. Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, наслідком розірвання договору є припинення зобов`язання, що виникли між сторонами на підставі такого розірваного договору.

Відповідно до сталої та послідовної позиції Верховного Суду розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. До таких висновків дійшов Верховний Суд й у постановах від 18.11.2019 у справі № 910/16750/18, від 07.08.2018 у справі № 910/7981/17, від 14.07.2021 у справі № 911/1442/19, від 21.06.2022 у справі № 911/3276/20 від 24.10.2024 у cправі № 911/2231/23.

Отже, перш ніж розглядати по суті заявлену у справі вимогу про розірвання договору господарському суду належить пересвідчитись (шляхом встановлення відповідних обставин та оцінки пов`язаних з цим доказів зі справи) у чинності такого договору.

При цьому застосування приписів статей 651, 653 ЦК України має універсальний характер незалежно від правової природи правочину, якого стосується спір.

Суд зазначає про те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 щодо змісту понять строк договору, строк виконання зобов`язання і термін виконання зобов`язання відзначила таке: 29. Поняття строк договору, строк виконання зобов`язання та термін виконання зобов`язання згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті).

Поняття строк виконання зобов`язання і термін виконання зобов`язання охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Отже, строк дії договору та строк/термін виконання зобов`язання за своїм юридичним змістом не є тотожними поняттями, та в залежності від умов договору, укладеного між сторонами, останні можуть як співпадати між собою, так і бути відмінними один від одного.

Як встановлено судом, договір від 09.11.2018 набирає чинності з моменту підписання та діє до 08.07.2019 (кінцевий термін зберігання визначений додатковою угодою №7 від 07.06.2019).

Таким чином, спірний договір припинив свою дію 09.07.2019.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.09.2023 зі справи № 910/8413/21 виснувала щодо недоцільності розірвання договору, який є припиненим (нечинним) на час звернення до суду з відповідною вимогою, зазначивши, що задоволення вимоги про розірвання договору, який вже є припиненим, не тільки не поновить порушені права позивача, але є неможливим як таке.

З цим позовом у справі позивач ТОВ «Негабарит» звернувся у вересні 2025 року.

Ураховуючи викладене вище, що строк дії спірного договору закінчився, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову у частині вимог про розірвання договору.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 201 600 грн заборгованості за надані згідно договору зберігання від 09.11.2018 послуги зі зберігання майна за період з жовтня 2019 року по вересень 2025 року.

На підтвердження наданих послуг позивач подає акти здачі-приймання робіт (наданих послуг) за вказаний період та за підписом лише самого виконавця ТОВ «Негабарит».

Разом з тим, суд зазначає, що не підписання відповідачем актів наданих послуг не впливає на настання строку оплати, оскільки обов`язок відповідача оплатити надані позивачем послуги зі зберігання виникає незалежно від факту підписання ним акту, а у зв`язку з фактом надання вказаних послуг позивачем.

В той же час, як встановлено судом, договір зберігання від 09.11.2018 припинив свою дію 09.07.2019, у зв`язку з чим вимога про стягнення заборгованості за надані послуги зі зберігання за припиненим договором є необґрунтованою.

Водночас відповідно до ч. 3 ст. 946 ЦК України у разі, якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Отже, відповідач (поклажодавець) зобов`язаний оплатити надані позивачем (зберігачем) послуги за весь час зберігання майна, навіть після завершення дії договору, якщо поклажодавець таке майно не забрав.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про отримання відповідачем майна за актом приймання-передачі.

Продовження зберігання майна після закінчення строку, встановленого договором зберігання від 09.11.2018, надає зберігачу право вимагати оплати за весь фактичний час зберігання.

За період з жовтня 2019 року по вересень 2025 року ТОВ «Негабарит» були надані відповідачу послуги зі зберігання майна на загальну суму 201 600 грн.

Станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду строк оплати відповідачем наданих позивачем послуг є таким, що настав.

Таким чином, оскільки докази отримання відповідачем майна, яке знаходиться на зберіганні у позивача, та належної оплати за його фактичне зберігання за період жовтня 2019 року по вересень 2025 року у матеріалах справи відсутні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 201 600 грн за вказаний період є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст. 946 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, дійшов висновку, що нараховані ним 17 891,84 грн 3% річних та 82 205,42 грн інфляційних втрат є підставними та підлягають до стягнення з відповідача.

Також позивач просить стягнути з відповідача 210 460,85 грн штрафу, нарахованого у відповідності до п. 6.4 договору, згідно якого у випадку прострочення строку, вказаного у п. 5.2.1 даного договору, поклажодавець сплачує зберігачу штраф у розмірі 1440 доларів США за офіційним курсом НБУ на день виставлення рахунку за кожен календарний місяць прострочення отримання майна із зберігання

Штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з положеннями ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1-3 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання

Частиною 1 ст. 547 ЦК України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Згідно ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У той же час, як вбачається із матеріалів справи, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за фактичного надані послуги зберігання після припинення строку дії Договору .

Однак, суд зазначає, що забезпечення неустойкою (у вигляді штрафу) виконання відповідачем зобов`язання щодо отримання майна після закінчення строку зберігання припинилося, у зв`язку із припиненням дії договору, а тому відсутні підстави для застосування до відповідача господарської санкції у вигляді штрафу після припинення дії договору.

Іншої угоди, якою б було забезпечено неустойкою виконання відповідачем зобов`язання щодо отримання майна після припинення дії договору сторонами спору суду не надано, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 210 460,85 грн штрафу, нарахованого у відповідності до п. 6.4 договору, не підлягають задоволенню.

У позовній заяві від 08.09.2025, заяві від 28.10.2025 позивач просить стягнути з відповідача 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У гл. 8 роз. I ГПК України закріплений інститут судових витрат.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (див. п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).

Статтею 123 ГПК України, яка визначає види судових витрат, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст. 126 ГПК України).

Порядок розподілу судових витрат визначений у ст. ст. 129 - 130 ГПК України. Так, за ч. 4 ст. 129 ГПК України розподіл інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи та встановлює, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру заявлених вимог.

Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.

За приписами ст. 1 цього Закону:

- договір про надання правничої допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт - оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону);

- представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону);

- інші види правничої допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Види адвокатської діяльності визначає ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", відповідно до якої ними, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Частинами 1 - 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру і погодинної оплати (див. п. 4.20 постанови Верховного Суду від 15.04.2025 у справі № 910/6138/24).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

15.12.2022 між Колядою Д.І. (адвокат) та ТОВ «Негабарит» (клієнт) укладено договір про надання правничої (правової) допомоги №17, згідно умов якого адвокат зобов`язується надати клієнту правничу допомогу щодо представництва інтересів у всіх судових справах що стосуються діяльності клієнта, а клієнт сплатити гонорар за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором (п. 1.1). За результатами надання правової допомоги складається акт прийому-передачі, що підписується представниками кожної сторони. В акті вказується обсяг наданої адвокатом правової допомоги та її вартість (п. 3.2). Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2025 (п. 6.1).

27.10.2025 сторонами підписано акт приймання-передачі наданих послуг, згідно якого адвокатом надані, а клієнтом прийняті у повному обсязі послуги загальною вартістю 10 000 грн, а саме:

- консультації клієнта щодо порядку стягнення заборгованості за договором зберігання б/н від 09.11.2018, укладеним між ТОВ «Негабарит» (як зберігачем) та представництвом МТЕ ЯПИ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ в Україні (як покалжодавцем);

- вивчення документів та збирання доказів щодо надання ТОВ «Негабарит» послуг зберігання;

- підготовка та подача позовної заяви про розірвання договору зберігання б/н від 09.11.2018 та стягнення з представництва МТЕ ЯПИ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ в Україні на користь ТОВ «Негабарит» заборгованості за надані послуги;

- надання консультацій ТОВ «Негабарит» з питань відкриття провадження у справі, порядку і строків судового розгляду, порядку оскарження рішень та ухвал суду;

- подача адвокатського запиту від 14.10.2025 до Міністерства юстиції України щодо підтвердження актуальності державної реєстрації представництва МТЕ ЯПИ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ в Україні;

- подача до Господарського суду Волинської області клопотання про долучення до матеріалів справи листа Міністерства юстиції України від 20.10.2025 на підтвердження актуальності державної реєстрації представництва МТЕ ЯПИ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ в Україні;

- супровід розгляду справи 903/890/25 у Господарському суді Волинської області.

Оплата наданих послуг підтверджується платіжною інструкцією від 27.10.2025 на суму 10 000 грн.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у п. 6.35 постанови від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22 сформулював висновок про те, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Усталеним у судовій практиці є те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію "реальності" адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію "розумності" їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує і ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Здійснюючи аналіз вказаних вище норм права, Велика Палата Верховного Суду, Верховний Суд також неодноразово зазначали таке:

- нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (див. п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19);

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18);

- у разі недотримання вимог ч. 5 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22);

- витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України (див. п. 6.5 постанови об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.03.2019 у справі № 922/445/19).

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 126 ГПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст.126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Як встановлено судом із заявленої позивачем 512158,11 грн заборгованості, підставними та підлягають до стягнення з відповідача є 201600 грн основного боргу, 17891,84 грн 3% річних, 82205,42 грн інфляційних втрат. У позові на суму 210460,85 грн судом відмовлено.

Згідно п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи часткове задоволення позову підставними є витрати ТОВ «Негабарит» на професійну правничу допомогу в сумі 5890,71 грн, що є пропорційними задоволеним вимогам позивача.

Дослідивши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Негабарит про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, надані докази в їх сукупності, враховуючи предмет спору та складність справи, об`єм фактично наданих послуг, з метою дотримання співмірності, обґрунтованості та пропорційності при вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, які є доведеними, документально обґрунтованими, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу товариства в сумі 5890,71 грн, що є витратами, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

При цьому судом враховано відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в частині задоволених позовних вимог сумі 3620,37 грн слід покласти на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 76-80, 86, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фірми MTE YAPI TICARET ANONIM SIRKETI (МТЕ ЯПИ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ) в особі Представництва "МТЕ ЯПИ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ" (, місцезнаходження Представництва: 43005, Волинська область, м. Луцьк, просп. Президента Грушевського, буд 30, кв. (офіс) 518) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Негабарит (вул. Заводська, 7а, смт. Люблинець, Ковельський р-н., Волинська обл., ) 201600 грн основного боргу, 17891,84 грн 3% річних, 82205,42 грн інфляційних втрат, 3620,37 грн витрат по сплаті судового збору та 5890,71 грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього: 311 208,34 грн (триста одинадцять тисяч двісті вісім грн 34 коп).

3. У задоволенні позовних вимог про розірвання договору зберігання б/н від 09.11.2018, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Негабарит та фірмою МТЕ ЯПИ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ в особі Представництва "МТЕ ЯПИ ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ" в Україні, стягнення 210 460,85 грн штрафу - відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 22.12.2025.

Суддя С. В. Бідюк