ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2025 р. Справа№ 910/7572/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання: Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: Рудченко Є.Д.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Урбан-Менеджмент»

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2025 року

у справі №910/7572/25 (суддя Босий В.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Урбан-Менеджмент»

до Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Урбан-Менеджмент» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (далі - відповідач) про визнання недійсними та скасування рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані неправомірним постановленням Антимонопольним комітетом України рішення №73-р від 20.03.2025 року «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.10.2025 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Урбан-Менеджмент» відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Урбан-Менеджмент» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, зокрема ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.

Так, скаржник вказав, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в розумінні відповідних норм, щодо засвідчення факту ненадання інформації у визначені Комітетом строки.

При цьому, скаржник наголосив, що судом першої інстанції не враховано того факту, що у вимозі відповідачем не було встановлено обмеження кількості клопотання, які позивач має право подавати у разі відсутності можливості надання запитуваної інформації у визначений вимогою строк, при наданні обґрунтованих пояснень причин неможливості надання запитуваної інформації у визначений у вимозі строк. Відповідач не попередив позивач про ризики незадоволення клопотання та не встановив мінімальні строки на

які Комітет може подовжити терміни на надання інформації на вимогу у разі подання клопотання, та не встановив обов`язок позивачу при поданні клопотання зазначати яким чином товариство хоче отримати відповідь на клопотання в письмовому чи електронному вигляді.

Водночас, за твердженням представника скаржника судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги, що позивачем лише 08.03.2023 року в кінці робочого дня у відділенні АТ «Укрпошта» отримано у паперовому вигляді лист Комітету від 20.02.2023 року №128-21.1/09-4247е, яким відповідач відмовив продовжив термін надання інформації на вимогу до 01.03.2023 року (включно). Вищевказаний лист комітету не був направлений на електронну адресу позивача.

Крім того, скаржник наголосив, що відповіді на вимогу ним надавались в межах строків визначених відповідачем у вимозі, з урахуванням наданого відповідачем та використаного позивачем права щодо можливості звернення з Клопотаннями на подовження термінів надання відповіді. Позивачем було дотримано строків та процедури звернення з клопотанням, та надання відповідей.

Водночас, за твердженням скаржника судом першої інстанції також не досліджено, чому відповідачем не направлено вимогу до АТ «Укрпошта» з метою встановлення, чи знав позивач, що на його адресу надходили листи відповіді на клопотання від відповідача, чи повідомлявся позивач через смс-повідомлення, повідомлення, що підтримується засобами Інтернету, або повідомлення у паперовому вигляді за встановленим оператором поштового зв`язку зразком.

Разом з цим, представник скаржника зауважив, що розмір штрафу не відповідає вимогам порядку визначення розміру штрафу, що накладається за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України 14.12.2023 року № 22-pп, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.01.2024 року за № 123/41468.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2025 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Урбан-Менеджмент» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2025 у справі №910/386/25 своєю ухвалою від 21.10.2025 року.

06.11.2023 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого представник відповідача просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Крім того, представник відповідача, зокрема зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Урбан-Менеджмент» у встановлений заступником Голови комітету - державним уповноваженим строк інформацію та документи на пункти 5, 10 вимоги не надало, їх було надано поза межами строку, встановленого у вимогі.

При цьому, представник відповідача зауважив, що задоволення клопотання щодо продовження терміну надання інформації є правом, а не обов`язком комітету, а отже при направленні такого клопотання суб`єкт не має бути впевненим у його безумовному задоволенні та має орієнтуватись на строки, встановлені Комітетом без урахування запитуваного терміну продовження. Питання стосовно продовження/непродовження суб`єкту строку для надання інформації на вимогу Комітету відноситься до дискреційних повноважень цього органу, як і визначення строку, в межах якого комітет продовжує такому суб`єкту строк для надання інформації.

Більше того, за твердженням представника відповідача, що комітет не несе відповідальності за роботу АТ «Укрпошта», а також за обставини, пов`язані з отриманням юридичною особою поштових відправлень ,у тому числі щодо термінів їх вручення. Відповідно, юридична особа самостій1но несе обов`язок організувати процес отримання поштової кореспонденції у спосіб і в строки, які забезпечують виконання встановлених обов`язків, включаючи строки надання інформації за вимогами комітету. Позивач в свою чергу на надав доказів своєчасного вжиття ним заходів для добросовісного виконання вимоги Комітету у визначений строк.

Разом з цим, представник відповідача вказав, що Комітетом було враховано чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) Товариства з обмеженою відповідальністю «Урбан-Менеджмент» за 2024 рік, що становить 299268000,00 грн. При цьому розмір накладеного на позивача штрафу (498780,00 грн) не перевищує встановленого Законом розміру штрафу для вказаного виду порушення (до 1%, що дорівнює 2992680,00 грн). Таким чином, Комітет на підставі наведених у рішенні фактів наклав на позивача штраф відповідно до норм й у межах, визначених статтею 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Представник відповідача в судовому засіданні 10.12.2025 року Північного апеляційного господарського суду заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити - без змін.

Представник скаржника в судове засідання 10.12.2025 року Північного апеляційного господарського суду не прибув. Про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного документа (наявні в матеріалах справи).

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.03.2025 року Антимонопольним комітетом України за результатами розгляду справи №128-26.13/181-24 прийнято рішення №73-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» (далі - «Рішення»), яким визнано, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Урбан-Менеджмент» вчинили порушення, передбачене п. 14 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді подання інформації в неповному обсязі на вимогу заступника Голови Антимонопольного комітету України - державного уповноваженого від 06.01.2023 року №128-21.1/09-594е у встановлений ним строк.

За порушення, зазначене в пункті 1 резолютивної частини цього рішення, на Товариство з обмеженою відповідальністю «Урбан-Менеджмент» накладено штраф у розмірі 498780,00 грн. (п. 2 резолютивної частини Рішення).

Так, за твердженням позивача, спірне рішення є незаконним, необґрунтованим, а висновки, які містяться в рішенні здійснено внаслідок неповного з`ясування обставин справи, а обставини, які мають значення для справи і які визнано встановленими, не доведені, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

В силу ч. 1 ст. 3 Закону України "Про захист економічної конкуренції" законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист від недобросовісної конкуренції", інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель. Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, уповноважених з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Приписами ст. 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Частиною 1 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом тощо.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ст. 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині:

1) здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції;

2) контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій;

3) сприяння розвитку добросовісної конкуренції;

4) методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції;

5) здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері публічних закупівель;

6) проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, Комітетом, відповідно до покладених законодавством повноважень, проводився збір та аналіз інформації щодо дотримання суб`єктами господарювання законодавства про захист економічної конкуренції на ринку нафтопродуктів (пального), пов`язаних із встановленням цінна нафтопродукти протягом 2022 року.

З метою отримання інформації, необхідної для проведення дослідження, керуючись статтями 7, 16, 22 та 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Комітет звернувся до позивача із вимогою №128-21.1/09-954е від 06.01.2023 року «Про надання інформації», в якій просив позивача протягом чотирнадцяти календарних днів з дня отримання вимоги надати Комітету інформацію, пояснення та копії документів, що зазначені у вимозі.

Вказана вимога була отримана позивачем 08.02.2023 року, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується скаржником, а відтак останнім днем строку надання інформації на вимогу було 22.02.2023 року.

Позивач в свою чергу 17.02.2023 року листом за №16-14/104 надав Комітету інформацію запитувану у пунктах 1, 2, 6, 7, 8, 12.1, 15, 17, 18, 19, 20 та частково у пунктах 3, 4 Вимоги, а також звернувся із клопотанням про продовження терміну надання інформації та документів на пункти 5, 9, 10,13, 14, 16 та доповнень до пунктів 3, 4 до 01.04.2023 року.

Листом №128-21.1/09-4247е від 20.02.2023 року Комітет повідомив про продовження терміну надання інформації до 01.03.2023 року (включно).

08.03.2023 року позивач листом за №16-14/325 надав відповідачу інформацію на пункти 3, 4, 9, 13, 14, 16 вимоги, а також звернувся з клопотанням про продовження терміну надання інформації та документів на пункти 5 та 10 до 11.04.2023 року.

Комітет в свою чергу 14.03.2023 року листом №128-21.1/09-4967е відмовив позивачу у продовженні терміну надання інформації, оскільки клопотання надійшло поза межами строку надання відповіді на Вимогу.

Листом №16-14/353 від 20.03.2023 року позивач надав відповідачу інформацію на пункти 5 та 10 Вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Частиною 1 ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також зазначено і у Порядку розгляду Антимонопольним комітетом України та його територіальними відділеннями заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, який затверджений розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 року № 5, доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі.

Згідно п. 4 розділу 8 Порядку розгляду Антимонопольним комітетом України та його територіальними відділеннями заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженого Розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 року № 5, встановлено, що у рішенні наводяться мотиви рішення, зазначаються встановлені органом Комітету обставини справи з посиланням на відповідні докази, а також положення законодавства, якими орган Комітету керувався, приймаючи рішення, обґрунтування розміру штрафу та спростування заперечень, наданих особами, які беруть участь у справі, до подання з попередніми висновками у справі (у разі їх наявності).

Так, під час прийняття оскаржуваного рішення відповідач виходив з наступного.

Відповідачем у справі є Товариство з обмеженою відповідальністю «Урбан-Менеджмент».

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «Урбан-Менеджмент» є суб?єктами господарювання в розумінні ст. 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Предметом справи є вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю «Урбан-Менеджмент» порушення, передбаченого п. 14 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України на вимогу заступника голови Комітету державного уповноваженого від 06.01.2023 року №128-21.1/09-594е у встановлений ним строк.

Встановлюючи порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції, Комітет, зокрема, вказав на те, що наведена Товариством з обмеженою відповідальністю «Урбан-Менеджмент» інформація у відповіді на подання за результатами розгляду справи не спростовує вчинення відповідачем порушення, яке полягає в наданні в неповному обсязі інформації Антимонопольному комітету України.

Під час прийняття оскаржуваного рішення Антимонопольний комітет України виходив з того, що на вимогу Комітету у встановлений заступником Голови Комітету - державним уповноваженим строк товариство надало інформацію в неповному обсязі, що перешкоджало об`єктивному, повному та всебічному аналізу інформації під час проведення Комітетом дослідження ринків світлих нафтопродуктів (пального) щодо встановлення цін на нафтопродукти протягом 2022 року в межах дослідження.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист економічної конкуренції» розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

За приписами статті 22-1 названого вище Закону суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов`язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом, банківську, нотаріальну таємницю, податкову, статистичну звітність незалежно від її місцезнаходження, що перебуває у їх володінні та/або користуванні або доступна їм, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції та про державну допомогу суб`єктам господарювання. Інформація, що становить банківську таємницю, надається у порядку та обсязі, визначених Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Документи, статистична та інша інформація, необхідні для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції та про державну допомогу суб`єктам господарювання, надаються на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення безкоштовно. Вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України можуть передбачати як одноразове, так і періодичне надання інформації.

Відповідно до ч. 7 ст. 9 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Голова Антимонопольного комітету України має статус державного уповноваженого, передбачений цим Законом.

Законодавство про захист економічної конкуренції не містить вичерпного переліку випадків, у яких уповноважені особи АМК мають право вимагати відповідну інформацію у суб`єктів господарювання та інших осіб.

Обов`язок надання інформації на запит (вимогу) уповноваженої особи АМКУ повинен виконуватися суб`єктом господарювання незалежно від того, чи розпочата органом АМКУ справа про порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Інформація може бути витребувана як під час розгляду заяв, так і під час розгляду справ, а також в інших випадках, передбачених законом.

Для правової кваліфікації спірних правовідносин згідно з п. 14 ст.50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» вирішальним є встановлення саме факту надання або ненадання інформації на вимогу відповідача у повному обсязі.

Закон України «Про Антимонопольний комітет України» та інші нормативно-правові акти не містять положень про право суб`єктів господарювання на відмову від виконання вимоги уповноваженої особи АМКУ щодо подання інформації, необхідної для реалізації завдань, покладених на АМКУ.

Близька за змістом правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 29.05.2018 року у справі № 910/1589/17, від 17.09.2019 року у справі №904/332/19, від 24.10.2019 року у справі № 904/781/19, від 19.12.2019 року у справі № 910/12403/18, від 16.06.2022 року у справі № 910/18734/20.

Суд звертає увагу на те, що законодавчі акти України про захист економічної конкуренції не обмежують коло тих суб`єктів господарювання, у яких органом Антимонопольного комітету може бути витребувана інформація, лише тими особами, які беруть участь у справі.

Саме орган Антимонопольного комітету України визначає форму, спосіб та строк надання інформації, необхідної для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Законодавство про захист економічної конкуренції не наділяє суб`єкта господарювання правом на власний розсуд вирішувати питання щодо форми, способу та доцільності витребування органом Антимонопольного комітету України інформації, необхідної для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Близька за змістом правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 23.04.2019 року у справі №915/827/18, від 04.07.2019 року у справі № 910/13461/18, від 01.08.2019 року у справі № 910/15697/18, від 07.08.2019 року у справі № 910/13460/18, від 07.08.2019 року у справі №910/13472/18, від 26.09.2019 року у справі № 910/12393/18.

Отже, Антимонопольний комітет України та його органи для реалізації основного завдання, визначеного у статті 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», у частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції (пункт 1 статті 3) відповідно до повноважень, передбачених, зокрема, пунктами 4, 5 частини першої статті 7, статей 12, 22, 221 цього Закону, положень Закону України «Про захист економічної конкуренції» може витребувати інформацію, пов`язану з дослідженням наявності ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції суб`єктами господарювання, якщо вона є дійсною та об`єктивною необхідністю для виконання завдань органу.

При розгляді справ про неподання інформації чи подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню суд з`ясовує, чи повідомлено суб`єкта господарювання про необхідність надання ним відомостей та у який саме спосіб, а також причини, з яких відомості не надано або надано невчасно.

У постанові Верховного Суду від 20.05.2021 року у справі №915/112/20 викладено висновок, що саме орган Антимонопольного комітету України визначає форму, спосіб та строк надання інформації, необхідної для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції. Законодавство про захист економічної конкуренції не наділяє суб`єкта господарювання правом на власний розсуд вирішувати питання щодо форми, способу та доцільності витребування органом Антимонопольного комітету України інформації, необхідної для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Так, неподання інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню суб`єктом господарювання на вимогу органу Комітету є конкретним актом невиконання конкретної заснованої на законі вимоги державного органу, що й тягне за собою встановлену чинним законодавством відповідальність.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, вимога відповідача про надання інформації та документів отримана позивачем - 08.02.2023 року кінцева дата виконання - 22.02.2023 року, у подальшому цей термін продовжено до 01.03.2023 року (включно); надано інформацію з документами на виконання вимог пунктів 1, 2, 6, 7, 8, 12.1, 15, 17, 18, 19, 20, частково 3, 4 вимоги - 17.02.2023 року, на виконання пунктів 3, 4, 9, 13, 14, 16 вимоги - 08.03.2023 року та на виконання пунктів 5,10 вимоги - 20.03.2023 року.

Отже, станом на кінцеву дату (01.03.2023 року), визначену заступником Голови Антимонопольного комітету України - державним уповноваженим, позивачем надано лише інформацію з підтверджуючими документами на виконання пунктів 1, 2, 6, 7, 8, 12.1, 15, 17, 18, 19, 20, частково 3, 4 вимоги.

Інформації та документів на виконання пунктів 3, 4, 5, 9, 10, 13, 14, 16 вимоги позивачем у встановлений у вимозі строк не надано, надано їх надано 20.03.2023 року, тобто поза межами строку.

Твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що комітет не попередив позивача про ризики незадоволення відповідного клопотання та не встановив мінімальні строки на які Комітет може продовжити терміни на надання інформації на вимогу у разі подання клопотання, та не встановив обов`язок позивача при поданні клопотання зазначити яким чином позивач хоче отримати відповідь на клопотання в письмовому чи електронному виді, колегія суддів не визнає переконливими доводами, з огляду на наступне.

Так, звернення суб`єкта господарювання з клопотанням про продовження строку на надання відповіді на вимогу не може розглядатися як автоматичне продовження строків на надання відповіді.

Питання стосовно продовження / непродовження суб`єкту строку для надання інформації на вимогу Комітету відноситься до дискреційних повноважень цього органу, як і визначення строку, в межах якого Комітет продовжує такому суб`єкту строк для надання інформації

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.11.2023 року у справі №910/14562/22.

При цьому, колегія суддів відзначає, що у вимозі зазначалося, що відповідно до пунктів 13, 14, 15 ст. 50 та ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» неподання органу Комітету інформації у встановлені строки, подання інформації в неповному обсязі у встановлені строки, подання недостовірної інформації визнаються порушенням законодавства про захист економічної конкуренції і тягнуть за собою відповідальність у вигляді штрафу в розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Отже, позивача було проінформовано про правові наслідки неподання інформації у встановлений строк, подання недостовірної інформації або подання інформації в неповному обсязі.

Питання стосовно своєчасності отримання позивачем листа Комітету від 22.09.2022 року №128-21.1/09-2066е не впливає на обов`язок позивача в частині своєчасного надання інформації на вимогу органу АМК для виконання останнім завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Суд також звертає увагу на те, що у листі позивача від 17.02.2023 року №16-14/104 не зазначено, що заявник просить повідомити його про розгляд клопотання на його електронну адресу, як і не зазначено такої електронної адреси.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що відповіді на вимогу ним надавались в межах строків визначених відповідачем у вимозі, з урахуванням наданого відповідачем та використаного позивачем права щодо можливості звернення з Клопотаннями на подовження термінів надання відповіді. Позивачем було дотримано строків та процедури звернення з клопотанням, та надання відповідей, як безпідставне та необґрунтоване.

Крім того, колегія суддів відзначає, що Інформаційний лист Комітету, на який посилається позивач, має інформативний характер, не містить норм (приписів), обов`язкових для застосування, тобто, не є нормативно-правовим актом та не зареєстрований в міністерстві юстиції України, а, отже, посилання на нього не може вважатися підставою для скасування спірного рішення Комітету.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20.05.2021 року у справі №915/112/20.

Крім того, Верховний Суд у постановах від 27.03.2018 року у справі №910/13254/17, від 27.08.2018 року у справі №922/1874/17, від 21.01.2020 року у справі №910/12400/18 викладав правовий висновок, що рекомендаційні роз`яснення АМК України мають рекомендаційний характер та не містять норм (приписів), обов`язкових для застосування.

Відповідно до п. 14 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки.

Обов`язок надання інформації на запит (вимогу) уповноваженої особи Комітету повинен виконуватися суб`єктом господарювання незалежно від того, чи розпочата органом Комітету справа про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Тобто, ненадання інформації чи подання інформації в неповному обсязі у встановлені Комітетом строки, відповідно до визначеного ним змісту, обсягу та характеру (виходячи з її необхідності для виконання завдань органу) є актом невиконання заснованої на законі вимоги державного органу, що тягне за собою встановлену чинним законодавством відповідальність.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.01.2024 року у справі №910/1750/23.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач був зобов`язаний надати запитувану Комітетом у вимозі інформацію у строк до 01.03.2023 року (включно) у визначеному обсязі, чого позивачем не вчинено оскільки відповідні докази відсутні в матеріалах справи.

Отже, позивачем допущено порушення, передбачене п. 14 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України у встановлені заступником Голови комітету строки.

У цьому аспекті колегія суддів зазначає, що фактично, викладені скаржником в апеляційній скарзі доводи зводяться до власного суб`єктивного тлумачення ним відповідних норм права, якими врегульовано спірні правовідносини.

Крім того, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що розмір штрафу не відповідає вимогам порядку визначення розміру штрафу, що накладається за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України 14.12.2023 року № 22-pп, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.01.2024 року за № 123/41468, оскільки, останнє не підтверджено належними та допустимими доказами.

Так, у п. 45 рішення Комітету було враховано чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) Товариства з обмеженою відповідальністю «Урбан-Менеджмент» за 2024 рік, що становить 299268000,00 грн. При цьому розмір накладеного на позивача штрафу (498780,00 грн) не перевищує встановленого Законом розміру штрафу для вказаного виду порушення (до 1%, що дорівнює 2992680,00 грн).

При цьому, колегія суддів відзначає, що Закон України «Про захист економічної конкуренції» не містить норм, які надавали б господарському суду право зменшувати розмір (а відтак і суму) стягуваних штрафу та/або пені чи звільняти від їх сплати (у разі їх правомірного нарахування).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 16.06.2022 року у справі №917/530/21.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; не доведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Враховуючи викладене, колегія судді погоджується з висновком суд першої інстанції, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням та доведенням обставин, які мають значення для справи, а також з відповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 лютого 2010 року, пункт 58).

Судом апеляційної інстанції при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні відповіді доводам апелянта із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Урбан-Менеджмент» фактично зводяться до мотивів викладених у позовній заяві, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

При цьому, колегія суддів погоджується з твердженнями відповідача викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Урбан-Менеджмент» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2025 року у справі №910/7572/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2025 року у справі №910/7572/25 залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи №910/7572/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

А.Г. Майданевич

Дата підписання 22.12.2025 року.