РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.12.2025Справа № 910/12681/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Князькова В.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Газенерго-Трейд, м. Львів

до відповідача: Державної установи Центр громадського здоров`я Міністерства здоров`я України, м.Київ

про стягнення 342 663,96 грн, -

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Газенерго-Трейд звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної установи Центр громадського здоров`я Міністерства здоров`я України про стягнення заборгованості в розмірі 342 663,96 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх обов`язків за договором №302 від 26.05.2025 про постачання електричної енергії споживачу в частині оплати спожитої у липні 2025 електричної енергії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; визнано справу малозначною; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу для подання відповіді на відзив.

03.11.2025 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва відповідачем був поданий відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують постачання позивачем та споживання відповідачем електричної енергії за договором у липні 2025 року. Також відповідачем наголошено на тому, що з 26.05.2025 по 30.06.2025 ним було спожито 46 272 кВт.год. (з 51 000 кВт.год., які передбачені договором, а тому листом від 05.08.2025 № 04-12/05/5100/25 просив надати позивача розрахункові акти за травень-червень та запропонував припинити надання послуг з 30.06.2025, проте позивач, відмовив у припиненні надання послуг з 30.06.2025, а також не надав розрахункові акти за травень-червень. Державна установа «Центр громадського здоров`я Міністерства здоров`я України» у своєму відзиві вказувала на відсутність правових підстав для оплати поставленої позивачем електричної енергії за липень в рамках виконання умов договору до оплати поставленої електричної енергії за травень-червень. За твердженнями відповідача позивач припустився односторонньої зміни умов договору, а тому задоволення позовних вимог призведе до перевищення меж бюджетних асигнувань, що виділені відповідачу на закупівлю електричної енергії та буде суперечити умовам договору та зобов`язанням, які прийняв на себе відповідач. Також Державна установа «Центр громадського здоров`я Міністерства здоров`я України» вказувала на те, що поставка електричної енергії здійснювалась поза межами та обсягами, що визначені договором, а отже така заборгованість може бути стягнута виключно в порядку, визначеному статтею 1212 Цивільного кодексу України. До відзиву відповідачем були додані письмові заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотання про витребування доказів у позивача, а саме первинних документів, що підтверджують поставку електричної енергії відповідачу з 26.05.2025 по 30.06.2025.

Щодо заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження суд зазначає наступне.

За приписами частин 1-4 статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. У випадку, передбаченому частиною другою статті 247 цього Кодексу, за наслідками розгляду відповідного клопотання позивача суд з урахуванням конкретних обставин справи може: 1) задовольнити клопотання та визначити строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; або 2) відмовити в задоволенні клопотання та розглянути справу за правилами загального позовного провадження. Якщо суд за результатами розгляду клопотання позивача дійде висновку про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, він зазначає про це в ухвалі про відкриття провадження у справі. Якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Обґрунтовуючи подане клопотання відповідач посилається на те, що: відповідач є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки та розпорядником бюджетних коштів, які в умовах війни є стратегічним ресурсом України з агресором, а отже для відповідача захист його прав від безпідставного витрачання такого цінного ресурсу набуває особливого значення; у господарській справі № 910/12681/25 є певні особливості, а саме позивач має намір стягнути грошові кошти за послуги. Які не прийняті відповідачем, в обсягах, що перевищують планові, за постачання електричної енергії у липні 2025 року без виставлення рахунків та актів приймання-передачі за попередні місяці (травень-червень 2025 року).

Оцінивши доводи відповідача, суд не вбачає останні обґрунтованими, що вказує на відсутність підстав для задоволення заяви Державної установи Центр громадського здоров`я Міністерства здоров`я України.

Частиною 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, позовного провадження (загального або спрощеного).

Частина 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу наведених норм процесуального права, вбачається, що господарські суди, відкриваючи провадження у справі наділені певною дискрецією щодо можливості віднесення того чи іншого спору до категорії малозначних та, відповідно, здійснення судочинства у таких справах за правилами спрощеного провадження.

Водночас, згідно з частиною 3 статті 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За висновками суду, враховуючи те, що предметом спору у справі є стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, підстави стверджувати, що спір у справі є складним, обсяги та характер доказів у справі значними у суду відсутні.

Таким чином, за висновками суду, відповідачем не було наведено достатньо обґрунтованих заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, внаслідок чого відповідна заява була залишена судом без задоволення.

Щодо клопотання відповідача про витребування доказів у позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до положень 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах 2 та 3 статті 80 цього Кодексу. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Частиною 3 статті 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Водночас, звертаючись до суду з клопотаннями про витребування доказів, відповідачем, всупереч вимог статті 81 Господарського процесуального кодексу України, не наведено підстав неможливості самостійно отримати витребувані докази та не надано доказів вчинення спроб самостійного отримання вказаних доказів.

З урахуванням наведеного судом вказане клопотання було також залишено без задоволення..

09.12.2025 через систему «Електронний суд» позивачем до суду також було подане клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі», яке обґрунтоване тим, що вказаний суб`єкт господарювання може підтвердити або спростувати споживання електричної енергії відповідачем у травні-липні 2025 року.

Розглянувши подане клопотання позивача, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Частина 1-3 статті 50 Господарського процесуального кодексу України визначено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Керуючись наведеними нормами процесуального права, суд зазначає, що позивачем не вказано на які саме права та обов`язки Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» може вплинути рішення в цій господарській справі. Натомість можливість підтвердити чи спростувати певну інформацію в межах даної справи не може бути підставою визначення процесуального статусу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про залучення третьої особи.

Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

25.05.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю Газенерго-Трейд, як постачальником, та Державною установою «Центр громадського здоров`я Міністерства охорони здоров`я України», як споживачем, був укладений договір про постачання електричної енергії споживачу №302.

Пунктом 1.1 вказаного договору №302 від 25.05.2025 передбачено, що цей договір укладено за результатами здійснення процедури закупівлі згідно із особливостями здійснення публічних закупівель, а також положеннями Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про ринок електричної енергії» та ПРРЕЕ.

За умовами пункту 2.1 договору №302 від 25.05.2025 Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої Споживачем електричної енергії.

Для цілей Закону України «Про публічні закупівлі» предметом закупівлі за цим договором є код ДК 021:2015:09310000-5 Електрична енергія (електрична енергія) (далі товар або електрична енергія, або електроенергія) (пункт 2.2 договору №302 від 25.05.2025).

Відповідно до пункту 2.5 договору №302 від 25.05.2025 кількість (обсяг) електричної енергії, яка постачається за цим договором визначено у додатку 1 «Технічна специфікація» до договору та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу електричної енергії у оператора системи розподілу.

З Технічної специфікації вбачається, що кількість товару (обсяги електричної енергії), кВт*год визначені були в розмірі 51 000.

Відповідно до пункту 3.1 договору №302 від 25.05.2025 строк поставки товару: з моменту підписання сторонами договору по 31.12.2025 включно.

Постачальник за цим договором не має права вимагати від Споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена додатком 2 «Специфікація» до цього договору (пункт 3.6 договору).

Згідно з пунктами 4.1 та 4.3 договору для забезпечення безперервного надання послуг з постачання електричної енергії Споживачу, Постачальник зобов`язується здійснювати своєчасну закупівлю електричної енергії в обсягах, що за належних умов забезпечать задоволення попиту на споживання електричної енергії Споживачем. Постачальник зобов`язується забезпечити комерційну якість послуг, які надаються Споживачу за договором, що передбачає вчасне та повне інформування Споживача про умови постачання електричної енергії, ціни на електричну енергію та вартість послуг, що надаються, надання роз`яснень положень актів законодавства України, якими регулюються відносини сторін, ведення точних та прозорих розрахунків із Споживачем, а також можливість вирішення спірних питань шляхом досудового врегулювання.

Пунктом 5.1 договору сторони встановили, що загальна ціна договору становить 360 060,00 грн, в т.ч. ПДВ 60 010,00 грн, яка сплачується за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України. Ціна за одиницю товару визначається у додатках 2 «Специфікація» до цього договору. Ціна цього договору та ціна за одиницю товару може змінюватись у випадках, передбачених особливостями здійснення публічних закупівель.

Відповідно до пункту 5.4 договору №302 від 25.05.2025 оплата поставленої електричної енергії за цим договором здійснюється Споживачем протягом 10 робочих днів з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі Електричної енергії за відповідний розрахунковий період. Споживач протягом 5 (п`яти) робочих днів від дня отримання пакету розрахункових документів (рахунок, два примірника Акту приймання передачі електричної енергії тощо) зобов`язаний надати Постачальнику підписаний Акт приймання - передачі Електричної енергії (далі - Акт). Всі платіжні документи, що виставляються Постачальником Споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, ціну та обсяг, що погоджені сторонами цього договору. У випадку, якщо протягом зазначеного періоду Постачальник не отримає підписаний Споживачем примірник Акту або обґрунтованої відмови, Акт вважається погодженим та підписаним Споживачем. У разі затримки бюджетного фінансування. розрахунок за товар здійснюється з урахуванням ресурсної забезпеченості єдиного казначейського рахунка в черговості зазначеній в пункті 19 Порядку виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 09 червня 2021 року №590. Прострочення оплати за поставлений товар з підстав затримки бюджетного фінансування не є порушенням Споживачем зобов`язань за цим договором.

Як вказує позивач, на виконання умов договору №302 від 25.05.2025 позивачем було поставлено відповідачу електричну енергію в кількості 48 536кВт*год загальною вартістю 342 663,96 грн. На підтвердження вказаних обставин Постачальником до матеріалів справи долучені Акт приймання-передачі електричної енергії № РН-0003525 за липень 2025 року та дані Оператора системи розподілу ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі».

16.09.2025 позивачем на адресу відповідача був скерований лист № 16/09-570Ю з Актом приймання-передачі електричної енергії № РН-0003525 цінним листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, який було отримано відповідачем 19.09.2025.

У відповідь на вказаний лист Державна установа «Центр громадського здоров`я Міністерства здоров`я України» 18.09.2025 засобами поштового зв`язку скерувала лист №04-12/05/6294/14078/25 від 17.09.2025, в якому повідомила, що не отримувала паперового листа та/або первинного документу від позивача, а також не отримувала жодного акту за поставку електричної енергії за травень-червень 2025 року.

Наведені обставини зумовили звернення Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД» до суду із позовом про стягнення заборгованості в розмірі вартості спожитої електричної енергії в сумі 342 663,96 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статей 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, а відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Судом врахований той факт, що 28.08.2025 Господарський кодекс України втратив чинність, водночас, відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплений у наведеній нормі принцип незворотності дії закону та інших нормативно-правових актів у часі (lex ad praeterian non valet) полягає в тому, що дія їх не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання ними чинності, за винятком випадку коли закон або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював і Конституційний Суд України. Зокрема, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на вказане, беручи до уваги, що спір між сторонами виник до 28.08.2025, суд дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин приписів Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України Про ринок електричної енергії.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України Про ринок електричної енергії договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Згідно з частиною 3 статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Як встановлено судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів, відповідачем спожито отриману від позивача електричну енергію у період з травня по липень 2025 року включно в обсязі 48 536 кВт*год, загальною вартістю 342 663,96 грн.

На спростування доводів відповідача щодо відсутності належних доказів постачання позивачем та споживання електричної енергії відповідачем у липні 2025 року суд зазначає наступне.

Суд зауважує, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

У ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України вказано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.2 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У ст.77 Господарського процесуального кодексу України вказано, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В контексті наведених засад господарського судочинства суд звертає увагу учасників судового процесу на приписи ст.79 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зауважує, що стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Оцінюючи доводи відповідача, суд враховує, що у зв`язку із припиненням з 26.05.2025 дії договору про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Державною установою «Центр громадського здоров`я Міністерства охорони здоров`я України» та ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» за площадкою комерційного обліку Споживача 62Z271 (далі - ТКО), ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» створило в інформаційно-телекомунікаційній платформі «Датахаб» (далі - ДАТАХАБ) процес «Закінчення постачання» від 05.05.2025 за № 989477 з датою припинення постачання 26.05.2025.

У зв`язку із припиненням дії договору з попереднім постачальником Споживач уклав з новим постачальником ТОВ «ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД» договір про постачання електричної енергії споживачу від 26.05.2025 № 302, відповідно до якого початком постачання електричної енергії Споживачу є 26.05.2025.

Оператор системи розподілу (ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі») та Адміністратор комерційного обліку (НЕК «Укренерго») повідомили, що на підставі створеного ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» на платформі ДАТАХАБ процесу «Закінчення постачання», Споживача було переведено на постачання до ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» з 27.05.2025.

При цьому АКО та ОСР не було враховано факт укладення 26.05.2025 Споживачем договору з постачальником ТОВ «ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД».

ТОВ «ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД» повідомило, що на підставі створеного ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» на платформі Датахаб процесу «відключення споживача» за заборгованість, здійснити зміну СВБ / електропостачальника на ТОВ «ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД» не було можливим.

Після того, як ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» скасував процес відключення ТКО Споживача, на підставі створеного постачальником ТОВ «ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД» процесу «Зміна СВБ» в ДАТАХАБ за № 1081097 від 21.07.2025 Споживача було переведено на постачання до ТОВ «ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД» з 01.07.2025.

ОСР повідомив, що за ТКО Споживача: з 27.05.2025 по 31.05.2025, з 01.06.2025 по 16.06.2025 обсяги розподілені на постачальника ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО». На підставі створеного ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» процесу на платформі ДАТАХАБ щодо відключення Споживача 17.06.2025 та оскільки Споживач відноситься до критичних об`єктів фактичне відключення Споживача не відбулося, тому обсяги за період з 18.06.2025 по 30.06.2025 в розмірі 18938 кВт год віднесено на втрати ОСР. З 01.07.2025 по 31.07.2025 обсяги віднесено на постачальника ТОВ «ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД».

Внаслідок реалізації в ДАТАХАБ процесу «Зміна СВБ» електропостачальником Споживача було визначене ТОВ «ЕНЕРГЕТИЧНО- ІНВЕСТИЦІЙНА ГРУПА» з 11.08.2025.

Таким чином, оскільки 26.05.2025 Споживач уклав з новим постачальником ТОВ «ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД» договір про постачання електричної енергії споживачу, відповідно до якого днем початку постачання електричної енергії є 26.05.2025, переведення Споживача на постачання ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» з 27.05.2025 не відповідає положенням пункту 6.2.5 глави 6.2 розділу VIПРРЕЕ та договору.

Вказані обставини були відображені у листі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) за наслідками розгляду скарги відповідача від 19.08.20525 № 04-12/10/5448/11888/25.

Зокрема, НКРЕКП було зобов`язано Адміністратора комерційного обліку відкликати переведення Споживача з 27.05.2025 на постачання електричної енергії ДПЗД «Укрінтеренерго» та визначити з 26.05.2025 за ТКО Споживача СВБ/електропостачальником ТОВ «ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД»; ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», як постачальнику послуг комерційного обліку, провести коригування обсягів електричної енергії спожитої за ТКО Споживача шляхом їх віднесення з 26.05.2025 на ТОВ «ГАЗЕНЕРГО- ТРЕЙД», надати сторонам договірних відносин відкориговані звіти та здійснити відповідні коригування обсягів в ДАТАХАБ; адміністратору комерційного обліку здійснити нову сертифікацію даних комерційного обліку за період травень - червень 2025 року та надати Адміністратору розрахунків (АР) та іншим учасникам ринку сертифіковані дані комерційного обліку з урахуванням зняття обсягів споживача з СВБ постачальника «останньої надії» та віднесення обсягів Споживача з 26.05.2025 на СВБ ТОВ «ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД» тощо.

При цьому наявною в матеріалах справи копією листа позивача № 21/07-01 від 21.07.2025 на адресу ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» підтверджується намір позивача включити відповідача до переліку своїх споживачів саме з 26.05.2025 та зарахувати обсяги спожитої електричної енергії у травні -червні 2025 року в період споживання за липень 2025 року.

Суд відхиляє заперечення відповідача щодо перевищення договірних обсягів поставленої електричної енергії з підстав їх невідповідності наведеним обставинам, зокрема, обсяг електричної енергії, вартість якого заявлена до стягнення в межах даного позову становить 48 536 кВт*год та не перевищує договірний обсяг, визначений в технічній специфікації 51 000 кВт*год.

Таким чином, враховуючи вищевикладене у сукупності, суд зауважує, що доводи відповідача не спростовують обґрунтованості тверджень позивача про наявність спірної заборгованості.

Отже, відповідачем обставин виконання обов`язків за договором в частині оплати продукції, належним чином доказово не обґрунтовано, наявності заборгованості у заявленому до стягнення розмірі не спростовано.

Посилання відповідача на відсутність у нього паперових первинних документів та відповідних актів приймання-передачі спростовуються самим фактом їх наявності, що підтверджується переліком додатків до відзиву скерованого відповідачем до суду. Крім того, у матеріалах справи наявні належні докази на підтвердження отримання поштового відправлення відповідачем, скерованого позивачем 16.09.2025 із актом приймання-передачі електричної енергії за липень 2025 року.

У силу приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до пунктів 4.7 та 4.8 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018, оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії і може, зокрема, бути у формі: 1) планових платежів з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку; 2) попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку; 3) оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку. За наявності відповідного устаткування проведення оплати може бути реалізоване із застосуванням картки попередньої оплати. Форма та порядок оплати, терміни (строки) здійснення попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції до договору).

З урахуванням положень статті 530 Цивільного кодексу України та пункту 5.4 договору, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати спожитої електричної енергії на момент розгляду справи є таким, що настав.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відтак, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманої та спожитої електричної енергії за договором підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення основного боргу.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача щодо обрання позивачем неналежного способу захисту та необхідність використання правової конструкції статті 1212 Цивільного кодексу України. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що у межах розгляду цієї справи судом не було встановлено позадоговірного постачання та відповідно споживання електричної енергії, на яке посилався відповідач.

У свою чергу, положення договору не містять умов щодо обмеження відповідальності відповідача лише в межах обсягів, зазначених у договорі, відтак сплата вартості електричної енергії за погодженими обсягами не звільняє споживача від обов`язку здійснити оплату за весь фактично спожитий обсяг електроенергії, за умови, якщо такі обсяги перевищили раніше узгоджені.

Окрім того, обставини не підписання відповідачем актів приймання-передачі електричної енергії не спростовують його обов`язку оплатити вартість фактично отриманої від позивача електричної енергії, при цьому відповідачем в ході розгляду справи не було надано суду доказів того, що він не отримував від позивача у спірний період електричної енергії у зазначених в актах обсягах.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що скерування відповідачем листа від 05.08.2025 про припинення постачання електричної енергії з 30.06.2025 не створювало для позивача наслідків припинення виконання своїх обов`язків за договором у липні 2025 року. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що умовами пункту 10.1 договору Споживач має право в будь-який момент часу в односторонньому порядку розірвати цей договір та змінити Постачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії споживачу з новим електропостачальником, принаймні за 21 день до такої зміни вказавши дату або строки, в які буде відбуватись така зміна (початок дії нового договору про постачання електричної енергії). З боку відповідача не було дотримано строків повідомлення про припинення виконання обов`язків за договором, передбачених його умовами.

Водночас, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі Проніна проти України, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини Серявін та інші проти України вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

Суд також зважає, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі Шевельов проти України). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.05.2023 у справі №924/1351/20(924/214/22).

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, оцінивши подані докази, вимоги та заперечення учасників справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у заявленому розмірі.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Газенерго-Трейд до Державної установи Центр громадського здоров`я Міністерства здоров`я України про стягнення 342 663,96 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної установи Центр громадського здоров`я Міністерства здоров`я України (04071, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЯРОСЛАВСЬКА, будинок 41; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Газенерго-Трейд (79026, Львівська обл., місто Львів, вул.Стрийська, будинок 86-В, квартира 1; ) заборгованість у розмірі 342 663,96 грн та судовий збір в розмірі 5 139,95 грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного господарського суду.

Повний текст складено 22.12.2025.

Суддя В.В. Князьков