ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2025 м. Івано-ФранківськСправа № 909/875/25
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В., секретар судового засідання Масловський А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації

до відповідача: Спаської сільської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України"

про витребування з незаконного володіння земельної ділянки

за участю:

прокурор: Піварчук Андрій Михайлович,

від позивача: Ігнатенко Олексій Юрійович

установив: до Господарського суду Івано-Франківської області звернувся Заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації із позовною заявою до Спаської сільської ради про витребування у власність держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації із незаконного володіння земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0014 площею 1,6338 га.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Щодо підстав звернення прокурора з позовом до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Основного Закону, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, визначено у Законі України "Про прокуратуру".

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про прокуратуру", на прокуратуру покладається, зокрема, така функція як представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, зокрема, визначених цим Законом.

Згідно з частиною першою ст. 24 Закону України "Про прокуратуру", право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини (абзаци перший та другий частини третьої ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

У свою чергу, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього кодексу (ч. 4 ст. 53 ГПК України).

Звертаючись із позовною заявою, заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури зазначив, що фактично звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільнозначимого питання при розпорядженні земельними ділянками лісогосподарського призначення та повернення їх у розпорядження уповноваженого органу Івано-Франківської обласної державної адміністрації. У вказаній справі інтереси держави потребують невідкладного захисту, зважаючи на значимість їх порушення та можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу (у зв`язку зі зміною цільового призначення земельних ділянок та переданням їх у комунальну власність Спаської сільської ради в якості земель сільськогосподарського призначення, що може призвести до знищення лісових насаджень при приведенні земельних ділянок у стан придатний для обробітку). Невжиття заходів до усунення наявних порушень, може призвести до знищення лісу, відтак бездіяльність позивача зумовлює настання невідворотних негативних наслідків. Частина 5 ст. 122 Земельного кодексу України передбачає, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. Таким чином, саме Івано-Франківська обласна державна адміністрація є розпорядником земель лісогосподарського призначення.

Івано-Франківська обласна прокуратура відповідно до листа від 06.03.2025 повідомила Івано-Франківську обласну державну адміністрацію про виявлені порушення законодавства при зміні цільового призначення та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення, а також запропонувала вжити заходи реагування у межах компетенції.

У відповіді на вказане повідомлення від 03.04.2025 Івано-Франківська обласна державна адміністрація зазначила про те, що адміністрація не приймала рішення про вилучення або припинення права постійного користування, а також щодо зміни цільового призначення. Окрім того, Івано-Франківська обласна державна адміністрація готова взаємодіяти з прокуратурою задля вирішення проблемного питання та зазначила, що у зв`язку із обмеженим фінансування судового збору не заперечує щодо звернення до суду з відповідним позовом.

З наведеного вбачається, що заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури звертав увагу Івано-Франківської обласної державної адміністрації на виявлені прокурором порушення законодавства щодо накладення земель лісогосподарського призначення державної власності на земельну ділянку, на яку зареєстроване право комунальної власності та необхідність вжиття відповідних заходів реагування.

Натомість позивач обмежився лише повідомленням про неприйняття ним рішень з питань добровільної відмови, згоди на вилучення, припинення права постійного користування, відведення або зміну цільового призначення у комунальну власність земельної ділянки, проханням надати документи, що підтверджують викладені прокуратурою відомості, та не запереченням звернення прокуратури з відповідним позовом. Зазначене свідчить про невчинення позивачем активних дій на захист інтересів держави, як власника земель лісогосподарського призначення, розпорядником яких є позивач.

Згідно з викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 правової позиції прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

В свою чергу невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Отже суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. За висновками Великої Палати Верховного Суду прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Окрім цього Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 року у справі № 903/19/18 надавши оцінку доводам щодо відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави, а також недостатньої їх обґрунтованості, дійшла висновку, що незалежно від причин неможливості самостійно звернутися до суду вже сам факт не звернення уповноваженого органу здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах з позовом свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження.

Враховуючи наведені положення законодавства та висновки щодо застосування норм права Верховного Суду, оцінивши долучені до позовної заяви докази, суд визнає доведеним, що позивач не вжив належних та ефективних правових заходів щодо захисту інтересів держави, при наявності фактів, що свідчать про порушення законодавства, що регулює користування та розпорядження землями лісогосподарського призначення державної власності. Позивач не заявив позов щодо відновлення прав держави на спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення. Стверджувані прокурором порушення інтересів держави у цьому випадку полягають у протиправному включенні земель лісового фонду до земель комунальної власності, що, за відсутності вчинення невідкладних дій щодо захисту інтересів держави, може призвести до знищення лісових насаджень.

Надання позивачем лише відповіді прокуратурі без вчинення будь-яких активних дій щодо захисту інтересів держави на землі лісогосподарського призначення не спростовують виникнення у прокурора підстав для звернення до суду із позовом, оскільки бездіяльність уповноваженого на захист інтересів держави органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Отже, позивач неналежно здійснював захист інтересів держави у спірних правовідносинах, що відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" надає право прокурору здійснювати представництво у суді.

28.07.2025 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання на 22.09.2025; залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України".

11.08.2025 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" подала письмові пояснення щодо позову вх.№13144/25.

18.08.2025 Івано-Франківська обласна державна адміністрація подала додаткові пояснення у справі вх.№13547/25, які суд приєднав до матеріалів справи.

22.09.2025 суд постановив продовжити підготовче провадження до 28.10.2025 та відкласти підготовче засідання на 21.10.2025.

21.10.2025 суд постановив закрити підготовче провадження; розгляд справи по суті призначити на 17.11.2025.

17.11.2025 суд постановив оголосити перерву в судовому засіданні до 03.12.2025.

03.12.2025 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та перерву для проголошення рішення до 10.12.2025.

В судове засідання 10.12.2025 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в судове засідання не з"явилося, 11.08.2025 в письмових поясненнях просило суд розглядати позов без участі її уповноваженого представника.

10.12.2025 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція прокурора.

Позовні вимоги мотивовані тим, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0014 площею 1,6338 га сформована в результаті інвентаризації за рахунок земель державної власності лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні філії Карпатського лісового офісу ДП "Ліси України" (Грабівське лісництво Болехівського надлісництва) та використовуються для ведення лісового господарства.

Згідно з наявною в розпорядженні філії Карпатського лісового офісу ДП "Ліси України" картою-схемою передані у комунальну власність спірна земельна ділянка всією площею накладається на землі лісогосподарського призначення державної форми власності. Розпорядження земельними ділянками державної власності лісогосподарського призначення для лісогосподарських потреб покладене на Івано-Франківську обласну державну адміністрацію.

Погодження на зміну цільового призначення, добровільну відмову чи згоду на вилучення або відведення вищезазначеної земельної ділянки у комунальну власність Карпатський лісовий офіс ДП "Ліси України" та Івано-Франківська обласна державна адміністрація не давала.

Обґрунтовані позовні вимоги положеннями ст. 3, 15-1, 18, 19, 20, 55, 56, 57, 79-1, 84, 116, 117, 122, 141, 142, 149, 152, 156, 164 Земельного кодексу України, ст. 5, 7, 8, 16, 17, 31, 45, 47, 57, 48, 54 Лісового кодексу України, ст. 3, 15, 16, 391, 334, 396 Цивільного кодексу України, ст. 1, 4, 7, 9, 22, 24 Закону України "Про державний земельний кадастр", ст. 18, 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Позиція позивача.

Позивач підтримав заявлений прокурором позов, зазначив, що доданими до позовної заяви документами підтверджується накладення спірної земельної ділянки на землі лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні філії Карпатського лісового офісу ДП "Ліси України".

Розпорядження земельними ділянками державної власності лісогосподарського призначення покладено на Івано-Франківську обласну державну (військову) адміністрацію.

В свою чергу, Івано-Франківська обласна державна (військова) адміністрація, як розпорядник, не приймала рішення щодо припинення права постійного користування філії Карпатського лісового офісу ДП "Ліси України", а також щодо зміни цільового призначення земельної ділянки.

Позиція позивача обґрунтована ст. 13, 14 Конституції України, ст. 1, 19, 55, 56, 57, 84, 122, 149, 150 п. 24 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України, ст. 4, 5, 16, 17, 31, п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, п. 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державний земельний кадастр", ст. 13, 21, 28 Закону України "Про місцеві державні адміністрації".

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву на позов не подав, проти позову не заперечив

Позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України".

Третя особа зазначила, що вбачається порушення інтересів держави у сфері регулювання земельних відносин, оскільки з метою передання у приватну власність, з порушенням передбаченої земельним законодавством процедури, сформовані земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України".

Вказала, що вважає доведеним накладення спірної земельної ділянки на землі лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні філії Карпатського лісового офісу ДП "Ліси України". При цьому погодження на зміну цільового призначення, добровільну відмову чи згоду на вилучення або відведення зазначеної земельної ділянки у комунальну власність філія "філії Карпатського лісового офісу ДП "Ліси України" не надавала.

Позиція третьої особи обґрунтована положеннями ст. 6, 13, 14, 19 Конституції України, ст. 3, 19, 20, 55-57, 84, 116, 117, 122, 141, 142, 149, 156, 164 Земельного кодексу України, ст. 16, 17, 31, 45, 47, 48, 54 57 Лісового кодексу України, 391, 396 ЦК України, ст. 24 Закону України Про державний земельний кадастр.

Обставини справи. Оцінювання доказів.

Предметом доказування у цій справі є встановлення обставин державної реєстрації земельної ділянки в державному земельному кадастрі, вчинення державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку, формування земельної ділянки за рахунок земель державної власності лісогосподарського призначення.

Відповідно до Наказу Головного управління Держгеокадастру у Івано-Франківській області від 26.09.2018 № 9-647/15-18-СГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" Спаській сільській раді у комунальну власність передані земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 414,9512 га, які розташовані за межами населених пунктів Спаської територіальної громади, згідно з актом приймання-передачі земельних ділянок.

Згідно з актом приймання-передачі земельних ділянок від 27.09.2018 Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (далі - Управління) із земель державної власності у комунальну власність Спаської сільської ради передало землі сільськогосподарського призначення, куди ввійшла земельна ділянка площею 1,6338 га (кадастровий номер :03:001:0014). У додатку до Акта під порядковими номером 23 вищевказана земельна ділянка зазначена як така, що має цільове призначення 16.00 "Землі запасу".

У подальшому державний реєстратор Брошнів-Осадської селищної ради прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу, номер відомостей про речове право 29078618 від 20.11.2018), відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0014 площею 1,6338 га, власником якої вказана Спаська сільська рада. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 248.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме Розпорядження Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 07.02.1996 № 85 "Про надання в постійне користування земель лісового фонду" Івано-Франківська ОДА надала в постійне користування для ведення лісового господарства державним лісогосподарським підприємствам із земель запасу, які були в тимчасовому користуванні інших землекористувачів, земельні ділянки лісового фонду за межами населених пунктів згідно з додатком № 1.

У зазначеному додатку № 1 до Розпорядження обласної державної адміністрації № 85 від 07.02.1996 Брошнівському ДЛГ (правонаступником якого є філія Карпатський лісовий офіс ДП "Ліси України") надано у постійне користування землі лісового фонду площею 30259 га.

Згідно з проектом організації і розвитку лісового господарства Брошнівського держлісгоспу від 1997 року та на підставі технічної документації з інвентаризації земель лісогосподарського призначення, яка проведена у 2020 році, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості щодо об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки лісогосподарського призначення з кадастровим номером :03:001:0014 площею 1,6338 га, власником якої визначена Івано-Франківська обласна державна адміністрація, постійними землекористувачами - Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" (далі - ДСГП "Ліси України"), філія "Брошнівське лісове господарство" Грабівського лісництва.

Згідно з інформацією Державного земельного кадастру зазначена земельна ділянка розташована на території Спаської сільської ради, категорія земель - землі лісогосподарського призначення, цільове призначення - 09.01 "для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг".

Як вбачається з долучених до матеріалів карти - схеми накладки землі комунальної власності на лісові ділянки; викопіювання з матеріалів лісовпорядкування, проведеного по Грабівському лісництву у 2008 та 1996 роках; таксаційного опису Грабівського лісництва; викопіювання з Геопорталу "Ліси України" ; витягу з плану лісонасаджень Грабівського лісництва Брошнівського держлісгоспу 1996 року; викопіювання з Публічної кадастрової карти та із Геоінформаційної системи "Самозаліснені території України" по Спаській сільській раді, земельна ділянка, яка передана у комунальну власність Спаської сільської ради (кадастровий номер :03:001:0014), всією площею накладається на землі лісогосподарського призначення та має наступні таксаційні характеристики: квартал 37 виділ 5 -дерева 15-ти річні ялиці та буки, виділ 14 - пасовище.

Відповідно до додаткових пояснень вх.№ 13547/25 від 18.08.2025 Івано-Франківська обласна державна адміністрація, як розпорядник, не приймала рішення щодо припинення права постійного користування філії Карпатського лісового офісу ДП "Ліси України", а також щодо зміни цільового призначення земельної ділянки.

Вказане стало підставою для звернення прокурора в інтересах Івано-Франківської обласної державної адміністрації до суду за захистом порушеного права шляхом подання позову про витребування із незаконного володіння земельної ділянки.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.

Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією (стаття 13 Конституції України).

Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави (стаття 14 Конституції України).

Згідно з ст. 55 Земельного кодексу України, до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Як зазначено у статті 5 Лісового кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги.

Відповідно до частини першої статті 57 Земельного кодексу України, земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Статтями 7 та 8 Лісового кодексу України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

У державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.

Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Лісового кодексу України, у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності.

Як нормативно визначено статтями 45, 54 Лісового кодексу України, облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.

Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо, регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Відповідно до пункту 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Відтак, земельні ділянки, що охоплені матеріалами лісовпорядкування державного підприємства на підставі відповідних рішень органів влади, можуть перебувати лише у державній власності, відтак їх передача до земель комунальної власності є неправомірною.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень (ст. 20 Земельного кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до Закону.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 31 Лісового кодексу України до відання обласної державної адміністрації у сфері лісових відносин належить надання земельних лісових ділянок, що перебувають у державній власності, на відповідній території, у постійне користування для ведення лісового господарства.

Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України (ст. 57 Лісового кодексу України).

Враховуючи викладене, правом приймати рішення щодо розпорядження земельними ділянками державної власності лісогосподарського призначення наділені обласні державні адміністрації.

Згідно з підпунктами, а) та в) п. 24 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України (в редакції Закону України від 28.04.2021 № 1423-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин") землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

- що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);

- природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення.

Отже під час складання технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на території Спаської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області допущено включення в склад земельних ділянок з призначенням для особистого селянського господарства, земельної ділянки лісогосподарського призначення державної власності, що перебуває в постійному користуванні ДП "Ліси України" (філія Брошнівське лісове господарство"), що свідчить про те, що спірна земельна ділянка сформована при інвентаризації земель з порушенням вимог законодавства.

Через неврахування матеріалів лісовпорядкування під час проведення робіт щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, безпідставно змінена категорія земель та протиправно зареєстрована як власність територіальної громади спірна земельна ділянка лісогосподарського призначення державної власності.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (аналогічні за змістом висновки наведені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16).

Статтею 373 Цивільного кодексу України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 Цивільного кодексу України).

Заволодіння землями лісогосподарського призначення всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Перебування земельної ділянки у постійному користуванні державного лісогосподарського підприємства вказує на неможливість переходу права власності, крім випадків, передбачених у ст. 56 Земельного кодексу України, ст. 12 Лісового кодексу України.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16, коли обставини справи безумовно вказують на неможливість виникнення права комунальної чи приватної власності на земельні ділянки лісогосподарського призначення, зокрема тоді, коли вони перебувають у постійному користуванні спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства та воля на їх відчуження державою в особі уповноважених органів не виявлялась, способом захисту, що відповідає суті порушеного права держави, є подання позову про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння. Належним відповідачем за позовом про витребування від особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).

Щодо застосування такого способу захисту як віндикація у разі приналежності спірної земельної ділянки до земель лісового фонду (повне накладення) підтверджують також висновки викладені у постановах Верховного суду від 19.06.2024 у справі № 931/9/23 та від 18.07.2024 у справі № 931/14/23.

Якщо право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав, (постанова ВП ВС від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19, провадження № 14 - 212цс21).

Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння є підставою для внесення запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно незалежно від того, чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (статті 387-388 ЦК України), чи у порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України), чи у порядку примусового виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України), (пункт 38 постанови ВП ВС, 06.07.2022 у справі № 914/2618/16, провадження №12-25гс21).

Відтак земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0014 площею 1,6338 га підлягає витребуванню з незаконного володіння відповідача на користь її титульного власника - Івано-Франківської обласної державної адміністрації в судовому порядку за рішенням суду.

З огляду на встановлені судом обставини справи, заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури обрав належний та ефективний спосіб захисту, оскільки задоволення вимог про витребування земельної ділянки з незаконного володіння забезпечить поновлення порушених прав та інтересів держави у сфері охорони та збереження земель лісогосподарського призначення.

Висновок суду.

За таких обставин позов належить до задоволення.

Судові витрати.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 3 028 грн 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією №1137 від 17 липня 2025 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд враховуючи задоволення позовних вимог судовий збір в сумі 3 028 грн 00 коп., покладає на відповідача.

Керуючись статтями 8, 124 Конституції України, статтями 2, 86,129, 233, 236-238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

задовольнити позов Заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації до Спаської сільської ради про витребування з незаконного володіння земельної ділянки.

Витребувати у власність держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації () з незаконного володіння Спаської сільської ради () земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0014 площею 1,6338 га.

Стягнути з Спаської сільської ради, вул. Січових Стрільців, 79, с. Спас, Калуський район, Івано-Франківська область, 77624 (код 04355303) на користь Івано-Франківської обласної прокуратури, Отримувач: Івано-Франківська обласна прокуратура, ; рахунок (IBAN)UA0003924, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, код банку отримувача МФО 820172) 3 028 ( три тисячі двадцять вісім ) грн 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строк, встановлений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 15.12.2025

Суддя Т. В. Максимів