РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.12.2025Справа № 910/5102/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Морозова С.М., при секретарі судового засідання Кот О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства Українська залізниця

в особі філії Центр з ремонту та експлуатації колійних машин Акціонерного товариства Українська залізниця

до Товариства з обмеженою відповідальністю Техойл НК

про зобов`язання вчинити дії та стягнення 384 424,21 грн, -

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23.04.2025 року до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Центр з ремонту та експлуатації колійних машин Акціонерного товариства Українська залізниця (позивач) про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю Техойл НК (відповідач) виконати обов`язок в натурі за Договором поставки ЦРЕКМ/В-18168 від 16.07.20118 року передати позивачу бензин А-92- Євро5-Е5 та А-95-Євро5-Е5 у кількості 12 180 літрів і про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат в розмірі в розмірі 251 239,10 грн, суми 3% річних в розмірі 56 586,81 грн, суми пені в розмірі 55 321,00 грн та суми штрафу в розмірі 21 277,30 грн, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору в частині отоварення талонів.

Ухвалою від 12.05.2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви.

26.05.2025 року від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.07.2025.

08.07.2025 до суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2025 запропоновано Акціонерному товариству Українська залізниця в особі філії Центр з ремонту та експлуатації колійних машин Акціонерного товариства Українська залізниця повідомити Товариство з обмеженою відповідальністю Техойл НК про дату, час і місце наступного судового засідання, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання до 19.08.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2025 відкладено підготовче засідання до 14.10.2025.

Ухвалою від 14.10.2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 09.12.2025 року.

В судове засідання 09.12.2025 року сторони не з`явились.

У зв`язку з неявкою в судове засідання 09.12.2025 року представників учасників справи, розгляд справи було завершено в порядку письмового провадження, а тому, згідно ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення у даній справі є дата складення його повного тексту.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16.07.2018 між позивачем (замовник) та відповідачем (постачальник) було укладено Договір поставки №ЦРЕКМ/В-18168 (далі Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався у 2018 році поставити і передати у власність замовнику, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в Специфікації (Додаток №1 до Договору).

Найменування продукції: бензин А-95-Євро-Е5, А-92-Євро5-Е5 по талонах (бланках дозволах).

Специфікацією до Договору визначено найменування кількість продукції - 29500 літрів та вартість 865 560,00 грн.

Відповідно до п. 4.1. Договору постачальник здійснює поставку продукції автомобільним або залізничним транспортом на умовах DDP, пункт призначення перелік автозаправних станцій постачальника, які знаходяться від виробничих структурних підрозділів філії «ЦРЕКМ» ПАТ «Укрзалізниця» в радіусі не більше 20 км.

Відповідно до п. 4.2. Договору передача замовнику продукції за цим Договором здійснюється на автозаправних станціях постачальника шляхом заправки автомобілів покупця при пред`явленні представниками замовника талонів (бланків-дозволів) на фіксовану кількість палива.

Відповідно до п. 4.5. Договору строк дії талонів (бланків-дозволів) не менше 12 місяців з моменту їх отримання замовником.

Термін дії даного Договору встановлюється з моменту його підписання до 31.12.2018 року, а в разі наявності потреби замовника, що підтверджено відповідним повідомленням та рознарядкою на адресу постачальника та в частині оплати до повного виконання. (п. 11.8. Договору).

Згідно повідомлень №845 від 31.08.2018, №618 від 14.09.2018, №578 від 11.10.2018 та №636 від 12.10.2018 замовник сплатив постачальнику 865 560,00 грн.

Згідно з видатковими накладними №НКТ-002202 від 23.07.2018 та №НКТ-001442 від 15.08.2018 постачальником передано, а замовником прийнято Товар (Бензин) в талонах на 29500 літрів.

Строк дії талонів до 21.05.2019 та 23.07.2019. Отже, 21.05.2019 та 23.07.2019 є останнім стоком виконання постачальним взятих на себе зобов`язань з поставки товару по кожній з поставок.

Позивач зазначає, що відповідач не виконав зобов`язання в частині постачання пального у повному обсязі.

З пояснень позивача вбачається, що протягом строку дії талонів отримання пального на визначених в Додатку №2 до Договору автозаправних станціях у 2018 - 2019 роках було не можливе, оскільки працівники АЗС відмовлялися приймати талони на пальне, що підтверджується поясненнями представників позивача.

Позивач стверджує, що на його неодноразові звернення до відповідача, працівники останнього в телефонному режимі обіцяли вирішення даного питання, але на автозаправних станціях повідомляли, що не мають договірних відносин з ТОВ Техойл НК. Позивач зазначає, що ним не було отримано 12180 літрів бензину А-92 та А-95.

Листом від 30.03.2019 №6/348 позивач звертався до відповідача з проханням повернути кошти за невикористані талони, проте відповіді не отримав.

Станом не день розгляду справи в суді відповідач не поставив позивачеві 12180 літрів бензину, а саме 5230 літрів А-92 та 6950 літрів А-95, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом про зобов`язання відповідача передати позивачу придбаний ним товар за Договором. Крім того, позивачем на суму непоставленого товару було нараховано суму інфляційних втрат в розмірі 251 239,10 грн, суми 3% річних в розмірі 56 586,81 грн, суми пені в розмірі 55 321,00 грн та суми штрафу в розмірі 21 277,30 грн.

Відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики, від 20.05.2008 № 281/171/578/155 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за № 805/15496, талон (на відпуск пального) - це спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Згідно з п. 1 ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі (ст. 16 ЦК України).

В даному випадку під примусовим виконанням обов`язку в натурі розуміється здійснення відповідачем таких дій, які він мав би вчинити згідно з договором - передати придбаний товар.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як визначено статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно із ст. 667 ЦК України, якщо право власності переходить до покупця раніше від передання товару, продавець зобов`язаний до передання зберігати товар, не допускаючи його погіршення.

З системного аналізу умов вищевказаного Договору та суті правовідносин між сторонами, вбачається, що під поставкою товару розуміється саме поставка бензину марки А-92 та А-95, в свою чергу передача відповідачем талонів (скретч-карток) не свідчить про повне виконання умов Договору.

Позивач отримав талони, частину яких не зміг обміняти на паливо на АЗС з вини відповідача, отже, фактична поставка палива за відповідною частиною талонів не відбулася з незалежних від позивача обставин.

Таким чином, відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання з поставки товару у визначеній Договором кількості та не виконав умови Договору в частині забезпечення можливості вільного обміну талонів (скретч-карток) на товар, що позбавило позивача права отримати товар за Договором шляхом здійснення обміну талонів на бензин.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 2 статті 693 ЦК України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідачем не спростовано тверджень позивача наведених у позові та не доведено факт отримання позивачем бензину А-95 у кількості 6950 літрів та А-92 у кількості 5230 літрів, який було придбано останнім за Договором.

Враховуючи наведені вище норми ЦК України та беручи до уваги матеріали справи, позивач має право вимагати передати йому частину товару, який ним було оплачено, але фактично не отримано.

У зв`язку із чим, позовна вимога про зобов`язання відповідача передати придбаний на підставі Договору товар підлягає задоволенню.

Позивачем на суму непоставленого товару у загальній кількості 12180 літрів 303 961,52 грн було нараховано штраф, що становить 7% від цієї суми, а саме у розмірі 21 277,30 грн.

Відповідно до п. 8.1 Договору за порушення термінів постачання постачальник оплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставлених в строк талонів (бланків-дозволів) на умовах передбачених п. 4.4. даного Договору, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми непоставлених в строк талонів (бланків-дозволів). При цьому постачальник не звільняється від виконання своїх зобов`язань допоставити талони (бланки-дозволи), якщо про інше не попередив письмово заявник.

Статтею 230 ГК України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Враховуючи, що позивачем не було отримано товар на суму 303 961,52 грн за Договором, у річний строк від дня видачі талонів, позивач правомірно нарахував до стягнення штраф на підставі п. 8.1. Договору, а отже з відповідача підлягає стягнення 21 277,30 грн, що складає 7% від вартості непоставленого товару.

При цьому, перевіривши наведені позивачем розрахунки суми пені в розмірі 55 321,00 грн, в межах часових параметрів здійснених позивачем нарахувань санкцій (з 02.01.2019р. по 02.07.2019р.), судом встановлено, що здійснені вони невірно, а тому, із врахуванням визначених судом вище останніх днів дії паливних карток та вартості заборгованого пального, отриманих по тій чи іншій видатковій накладній, сума пені від вартості неотриманого пального, за розрахунками суду становить 1 808,14 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню на вказану суму.

Що ж стосується заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 251 239,10 грн та 3% річні у сумі 56 586,81 грн, то суд не вбачає підстав для задоволення цих вимог, враховуючи наступне.

Так, обґрунтовуючи заявлені до стягнення 3% річних та інфляційні втрати позивач посилаючись на статті 536 та 625 ЦК України вказує на те, що відповідач безпідставно користувався грошовими коштами у сумі 303 961,52 грн, що є вартістю не отриманого позивачем товару за Договором.

Суд зауважує, що у даному випадку позивач не просить стягнути з відповідача попередню оплату за непоставлений товар, а просить виконати обов`язок за Договором в натурі шляхом передачі товару. Оскільки у відповідача не виникає грошового обов`язку з повернення попередньої оплати за бензин А-92 та А-95 на суму 303 961,52 грн, відповідно підстав для нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму товару немає.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовано, водночас позивачем не доведено суду наявності правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за неналежне виконання умов Договору у вигляді санкцій понад суми, визнані судом обґрунтованими.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги, підлягають частковому задоволенню та зобов`язанню відповідача передати бензин і стягненню з відповідача на користь позивача суми пені в розмірі 1 808,14 грн та суми штрафу в розмірі 21 277,30 грн.

Судовий збір в розмірі 3 374,28 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Техойл НК» (6, адреса: м. Київ, вул. Ярославів Вал, 5-В) виконати обов`язок в натурі за Договором поставки №ЦРЕКМ/В-18168 від 16.07.2018 року та передати Акціонерному товариству «Українська залізниця» (, адреса: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5) бензин А-92-Євро5-Е5 в кількості 5230 літрів (п`ять тисяч двісті тридцять літрів) та бензин А-95-Євро5-Е5 в кількості 6 950 літрів (шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят літрів).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл НК» (6, адреса: м. Київ, вул. Ярославів Вал, 5-В) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, адреса: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5) суму пені в розмірі 1 808,14 грн (одна тисяча вісімсот вісім гривень 14 копійок), суму штрафу в розмірі 21 277,30 грн (двадцять одна тисяча двісті сімдесят сім гривень 30 копійок) та суму судового збору в розмірі 3 374,28 грн (три тисячі триста сімдесят чотири гривні 28 копійок).

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. МОРОЗОВ