ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17 грудня 2025 року Справа № 903/397/25

Господарський суд Волинської області у складі судді Слободян О.Г., за участю секретаря судового засідання Мачульської Л.В.,

представника стягувача (скаржника): адвоката Яковченка Р.Г.,

представника боржника: адвоката Боричевського В.М.,

представника органу ДВС: головного державного виконавця Левчук І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

скаргу Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго

на дії (постанову) державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції

по справі № 903/397/25

за позовом Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньелектрозбут

про стягнення 8796467грн 75коп

встановив: ПрАТ Національна енергетична компанія Укренерго звернулося до Господарського суду Волинської області із скаргою на дії (постанову) головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Левчук Ірини Олегівни, в якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 12.11.2025, винесену головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Левчук Іриною Олегівною в межах виконавчого провадження №79464796.

В обгрунтування вказаної скарги скаржник зазначає, що державний виконавець порушив право НЕК Укренерго як стягувача у виконавчому провадженні на задоволення своїх вимог і зупинив виконавчі дії за відсутності законних підстав.

Державний виконавець був обізнаний, що НКРЕКП опублікувала інформацію про справу №903/397/25 лише щодо частини задоволених позовних вимог (за зобов`язаннями, що виникли до 01.09.2024, згідно з Законом), а не щодо всіх сум, зазначених у наказі Господарського суду Волинської області від 08.09.2025 №903/397/25-1.

Проте державний виконавець в оскаржуваній постанові зупинив вчинення виконавчих дій в цілому (а не лише в частині 620 606,43 грн 3% річних і 2 824 988,64 грн інфляційних втрат), не врахувавши, що згідно з наказом Господарського суду Волинської області від 08.09.2025 підлягають стягненню значно більші суми, ніж зазначені у переліку на сайті НКРЕКП.

Ухвалою суду від 27.11.2025 скаргу Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго прийнято до розгляду; призначено розгляд скарги в судовому засіданні 17 грудня 2025 року; запропоновано головному державному виконавцю Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Левчук Ірині Олегівні та боржнику - Товариству з обмеженою відповідальністю Волиньелектрозбут надати суду письмові пояснення по суті поданої скарги. Явка учасників виконавчого провадження у судове засідання визнана на їх розсуд.

03.12.2025 від ТОВ Волиньелектрозбут надійшло пояснення щодо скарги стягувача на постанову державного виконавця, в якій боржник зазначає, що пунктом 105 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено застосування правового механізму часткового зупинення вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень. У разі прийняття судом рішення, що стосується стягнення грошових коштів за невиконання грошових зобов`язань, які виникли у визначений законом період (з 24 лютого 2022 року по 1 вересня 2024 року), виконання відповідного судового рішення зупиняється в цілому, не залежно від того, повністю чи частково невиконані грошові зобов`язання охоплюються згаданим періодом. На користь такого тлумачення зазначеної норми Закону вказує також те, що саме позивач (кредитор, стягувач) у підставах позову визначає період виникнення грошових зобов`язань, за невиконання яких він просить суд стягнути інфляційні втрати та проценти річних. Відповідно, за необхідності, такий позивач може реалізувати своє право на стягнення нарахувань, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, шляхом подання окремих позовів, вимоги по яким можуть не охоплюватись періодом, в рамках якого функціонує механізм зупинення вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень. ТОВ Волиньелектрозбут вважає, що скарга стягувача є необгрунтованою, а її доводи суперечать законодавству, що визначає порядок здійснення виконавчого провадження в Україні.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається у двадцятиденний строк з дня прийняття її до розгляду у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

У виняткових випадках для належної підготовки справи до розгляду цей строк може бути продовжений не більше ніж на двадцять днів за вмотивованим клопотанням однієї зі сторін або за ініціативою суду.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

В судовому засіданні 17.12.2025 представник скаржника вимоги, викладені у скарзі підтримав, просив її задовольнити.

Представник боржника заперечив щодо поданої скарги та просив у її задоволенні відмовити.

Представник органу ДВС зазначив, що Законом не передбачено права та обов`язку державного виконавця на розмежування сум стягнення. Державний виконавець виносить постанову щодо зупинення виконавчого провадження в цілому, оскільки немає повноважень самостійно визначати суми, які підлягають стягненню з боржника в рамках виконавчого провадження щодо виконання рішення суду.

Дослідивши додані до скарги докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення учасників справи, господарський суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 01.07.2025 у справі №903/397/25, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.08.2025, позов ПрАТ Національна енергетична компанія Укренерго задовольнено повністю. Стягнуто з ТОВ Волиньелектрозбут на користь ПрАТ Національна енергетична компанія Укренерго 8796467грн 75коп (з яких: 7242313грн 73коп інфляційних втрат та 1554154грн 02коп - 3% річних), а також 105557грн 61коп витрат по сплаті судового збору.

08.09.2025 на виконання рішення суду видано наказ №903/397/25-1.

19.09.2025 ПрАТ Національна енергетична компанія Укренерго надіслала до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву про примусове виконання рішення суду, яка була отримана органом ДВС 24.09.2025.

29.10.2025 постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Левчук І.О. відкрито виконавче провадження №79464796 з виконання наказу суду №903/397/25-1.

12.11.2025 на підставі на пп. 1 п. 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон), державним виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №79464796.

Не погоджуючь із постановою Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зупинення вчинення виконавчих дій від 12.11.2025 ВП №79464796, скаржник ПрАТ «НЕК «Укренерго» звернувся до суду із скаргою, в якій просить визнати неправомірною та скасувати зазначену постанову про зупинення вчинення виконавчих.

Обгрунтовуючи вимоги скарги ПрАТ «НЕК «Укренерго» зазначає, що в оскаржуваній постанові державного виконавця від 12.11.2025 зазначено: «на офіційному веб-сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг включено ТОВ «ВЕЗ» до Переліку учасників ринку електричної енергії, на яких поширюється пункт 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження».

ТОВ «Волиньелектрозбут» надісло державному виконавцю заяву від 30.10.2025 про зупинення вчинення виконавчих дій, до якої було додано копію інформації з вебсайту НКРЕКП, у тому числі аркуша з номером справи 903/397/25 і Додатком №1 «Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат (у зв`язку з простроченням оплати ТОВ «Волиньелектрозбут» за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 №0136-02024 за липень-серпень 2024 року»).

Скаржник доводить, що можливість зупинення виконавчих дій стосується лише тих зобов`язань, які виникли з 24.02.2022 по 01.09.2024, тому справа №903/397/25 внесена до переліку на сайті НКРЕКП виключно в частині нарахувань за зобов`язаннями липня-серпня 2024 року: 620 606,43 грн 3% річних (246 054,00 грн щодо липня 2024 року і 374 552,43 грн 3% річних щодо серпня 2024 року); 2 824 988,64 грн інфляційних втрат (980 280,39 грн щодо липня 2024 року і 1 844 708,25 грн щодо серпня 2024 року). Саме цю частину розрахунку 3% річних та інфляційних втрат НКРЕКП опублікувала на сайті як додаток №1 до інформації про справу №903/397/25. Отже, державний виконавець був обізнаний, що НКРЕКП опублікувала інформацію про справу №903/397/25 лише щодо частини задоволених позовних вимог (за зобов`язаннями, що виникли до 01.09.2024, згідно з Законом), а не щодо всіх сум, зазначених у наказі Господарського суду Волинської області від 08.09.2025 №903/397/25-1.

ПрАТ Національна енергетична компанія Укренерго вказує, що державний виконавець зупинив вчинення виконавчих дій в цілому (а не лише в частині 620 606,43 грн 3% річних і 2 824 988,64 грн інфляційних втрат), не врахувавши, що згідно з наказом Господарського суду Волинської області від 08.09.2025 підлягають стягненню значно більші суми, ніж зазначені у переліку на сайті НКРЕКП. Відтак державний виконавець порушив право НЕК «Укренерго» як стягувача у виконавчому провадженні на задоволення своїх вимог і зупинив виконавчі дії за відсутності законних підставпри цьому у матеріалах виконавчого провадження відсутня навіть постанова про арешт коштів боржника. Через протиправні дії державного виконавця залишається повністю невиконаним наказ Господарського суду Волинської області від 08.09.2025 №903/397/25-1.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 18 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується з нормами частини другої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження". Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій виконавця.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

З матеріалів справи №903/397/25 вбачається, що згідно розрахунку ТОВ «Волиньелектрозбут» було нараховано 7242313грн 73коп інфляційних втрат та 1554154грн 02коп - 3% річних за період липень грудень 2024 року, які були стягнуті судом відповідно до рішення від 01.07.2025 у даній справі.

Згідно пп. 1 п. 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що тимчасово, на час дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, зупиняється вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень (у тому числі накладення арешту на майно та грошові кошти) у виконавчих провадженнях у частині стягнення сум індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання, 3 процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання чи іншого розміру процентів, встановлених договором або законом, сум неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошових зобов`язань, сплата яких передбачена договорами, за грошовими зобов`язаннями суб`єктів господарювання, що виникли у період з 24 лютого 2022 року по 1 вересня 2024 року, за якими боржниками є учасники ринку електричної енергії, перелік яких із зазначенням номерів судових справ оприлюднюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на її офіційному веб-сайті, зокрема постачальників універсальних послуг перед оператором системи передачі за договорами про надання послуг з передачі.

На сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг опубліковано Перелік учасників ринку електричної енергії, передбачений пунктом 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», до якого включено ТОВ «Волиньелектрозбут» із зазначенням конкретних номерів судових справ. У вказаному переліку зазначено номер даної справи - №903/397/25.

Суд зазначає, що пунктом 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено застосування правового

механізму часткового зупинення вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень. З аналізу наведеної норми Закону можна дійти висновку, що у разі прийняття судом рішення, що стосується стягненнягрошових коштів за невиконання грошових зобов`язань, які виникли у визначений законом період (з 24 лютого 2022 року по 1 вересня 2024 року), виконання відповідного судового рішення зупиняється в цілому, не залежно від того, повністю чи частково невиконані грошові зобов`язання охоплюються згаданим періодом.

Саме позивач (кредитор, стягувач) у підставах позову визначає період виникнення грошових зобов`язань, за невиконання яких він просить суд стягнути інфляційні втрати та проценти річних. Відповідно, за необхідності, такий позивач може реалізувати своє право на стягнення нарахувань, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, шляхом подання окремих позовів, вимоги по яким можуть не охоплюватись періодом, в рамках якого функціонує механізм зупинення вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень.

Згідно висновків, викладених в пунктах 39, 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі 2540/3203/18, Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII (далі Інструкція), яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню. Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому

числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Пунктом 17 розділу ІІІ вказаної Інструкції передбачено, що за наявності обставин, передбачених статтею 34, пунктами 1-4, 1-5, 10-2, підпунктом 1 пункту 10-3, підпунктом 1 пункту 10-4, пунктом 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, виконавець виносить постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, крім випадків, визначених Законом.

При цьому ні нормами Закону, ні Інструкції не визначено для виконавця правил поведінки, відповідно до яких останній за наявності обставин, передбачених пунктом 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, міг би винести постанову про зупинення вчинення виконавчих дій частково, лише щодо частини суми, яка підлягає стягненню з боржника в рамках виконавчого провадження. Більше того, законодавством України взагалі не передбачена можливість часткового зупинення вчинення виконавчих дій.

Також суд звертає увагу, що виконавець відповідно до частини першої статті 14 Закону України Про виконавче провадження є одним з учасників виконавчого провадження. Державний виконавець є суб`єктом виконавчих процесуальних правовідносин, статус якого характеризується владними повноваженнями.

Повноваження виконавця щодо вчинення виконавчих дій наведені у статті 18 Закону України Про виконавче провадження через визначення переліку прав і обов`язків виконавця.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання (підпункти 1, 3 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Державний виконавець, встановивши що ТОВ «Волиньелектрозбут» включено до Переліку учасників ринку електричної енергії, на яких поширюється пункт 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», опублікованого на сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах

енергетики та комунальних послуг, із зазначенням справи - №903/397/25, зобов`язаний був зупинити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні стосовно виконання наказу суду №903/397/25-1 від 08.09.2025.

Закон не надає державному виконавцю повноважень оцінювати, тлумачити або перевіряти обсяг заборгованості, яка підлягає стягненню з боржника. Самостійна оцінка державним виконавцем того, на яку частину стягнення сум індексу інфляції та 3 процентів річних за грошовими зобов`язаннями у виконавчому провадженні поширюється п.10-5 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», по суті є виходом за межі його повноважень та втручанням у сферу компетенції інших органів. Така поведінка суперечить загальним принципам виконавчого провадження, які передбачають обов`язковість дотримання чітко визначеного порядку та меж повноважень.

Тобто державний виконавець, виявивши наявність вказаних законних передумов, був зобов`язаний зупинити виконавчі дії в межах виконавчого провадження №79464796 на підставі пп. 1 п.10-5 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче проваження».

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.11.2025 у справі №903/62/23.

Враховуючи зазначене, головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Левчук І.О. правомірно виніс постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 12.11.2025 в межах виконавчого провадження №79464796.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги ПрАТ Національна енергетична компанія Укренерго.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини 1 статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Статтею 343 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись Законом України Про виконавче провадження, ст.ст. 234, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні скарги Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго на дії (постанову) державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255 ГПК України в строк та порядку, встановленому ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст ухвали складено та підписано 19.12.2025.

Суддя О. Г. Слободян