АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/2739/20(916/3275/21)
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Савицького Я.Ф., Філінюка І.Г.

при секретарі судового засідання: Герасименко Ю.С.

Представники учасників справи у судове засідання не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс"

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.07.2025 (повний текст складено та підписано 28.07.2025, суддя Гут С.Ф.)

у справі №916/2739/20(916/3275/21)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Укркава

про стягнення 29 200,50 грн

в межах справи №916/2739/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю „Укркава

ВСТАНОВИВ

У провадженні Господарського суду Одеської області перебуває справа №916/2739/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю „Укркава.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" звернулось до Господарського суду Одеської області із заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава" заборгованості у розмірі 29 200,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання електричної енергії споживачу в частині повної та своєчасної оплати спожитої електричної енергії.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.07.2025 по справі №916/2739/20(916/3275/21) залишено позов без розгляду.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що в його прохальній частині позовної заяви ТОВ "Енерго Збут Транс" було викладено прохання здійснювати провадження за участі представника позивача. Однак, представник ТОВ "Енерго Збут Транс" не приймав участь у судових засіданнях суду першої інстанції, хоча і був обізнаним про час, дату та місце розгляду справи.

Також, як наголошено місцевим господарським судом, позивачем не було надано суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відтак, враховуючи належне повідомлення позивача про судові засідання, відсутність в матеріалах справи заяви позивача про розгляд справи за відсутності представника, господарський суд на підставі частини 4 статті 202 та пункту 4 частини 1 статті 226 ГПК України дійшов висновку про залишення позову без розгляду.

Не погодившись із вказаною ухвалою до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся позивач з апеляційною скаргою в якій просить скасувати повністю ухвала Господарського суду Одеської області від 22.07.2025 у справі №916/2739/20 (916/3275/21) та передати справу на розгляд суду першої інстанції.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує наступним:

- в порушення вимог ч. 1 ст. 120 ГПК України суд першої інстанції викликав учасників справи для участі в судове засідання не зважаючи на те, що жодного разу не визнав їх явку до суду обов`язковою та не повідомив учасників справи про те, що їх явка до суду є обов`язковою;

- місцевий господарський суд не виносив жодної ухвали про виклик учасників справи, зокрема позивача, до суду, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 120 ГПК України. При цьому ухвала про відкладення судового розгляду не є ухвалою про виклик учасника справи до суду;

- в ухвалах про відкладення розгляду справи суд першої інстанції, в порушення вимог п.п. 6, 7 ч. 1 ст. 121 ГПК України не зазначав у зв`язку з чим викликається для участі в судовому розгляді позивач та наслідки неявки позивача у судове засідання;

- в порушення вимог ч. 2 ст. 121 ГПК України суд першої інстанції в ухвалі про відкладення судового засідання не зазначав чи є участь позивача обов`язковою;

- відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 202 ГПК України неявка учасника справи не перешкоджає її розгляду, а відповідно позивач в жодній мірі не затягував, не перешкоджав судовому розгляду. Суд першої інстанції без будь-яких перешкод міг розглядати справу у випадку неявки позивача, явка якого не визнана судом обов`язковою;

- в порушення вимог ч. 4 ст. 202 ГПК України місцевий господарський суд залишив позовну заяву без розгляду не зважаючи на те, що від ТОВ «Енерго Збут Транс» до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, а також не зважаючи на те, що неявка позивача у судове засідання не перешкоджала розгляду справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.09.2025 відкрито апеляційне провадження у цій справи та призначено справу до розгляду на 12.11.2025.

У зв`язку з оголошенням у м.Одесі повітряної тривоги та необхідністю перебування працівників та відвідувачів суду в укритті, а також обмеження доступу до приміщення суду представників учасників справи, судове засідання по справі №916/2739/20(916/3275/21) призначене на 12.11.2025 не відбулось.

Ухвалою суду від 17.11.2025 повідомлено учасників справи №916/2739/20(916/3275/21) про те, що наступне судове засідання з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.07.2025 відбудеться 08.12.2025.

08.12.2025 до суду апеляційної інстанції надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" в якій апелянт просив розглянути справу за відсутності свого представника.

У судове засідання призначене на 08.12.2025 представники учасників справи, які були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не з`явились.

Враховуючи наведене, а також те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вирішила за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Порядок звернення до господарського суду, а також здійснення судового провадження у господарській справі регламентовано нормами ГПК України.

Відповідно до частин 1- 4 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.

Вжиття заходів для ефективного розгляду та вирішення судового спору є обов`язком не тільки для держави, але й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року зі справи "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 ГПК України в разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.03.2023 у справі № 910/17906/21 сформулював висновок про те, що системний аналіз змісту частини 4 статті 202 та пункту 4 частини 1 статті 226 ГПК України свідчить, що процесуальним наслідком неявки позивача в судове засідання є залишення позову без розгляду.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду по суті спору у зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому, наслідком якої є можливість повторного звернення до суду з тотожним позовом.

Правове значення для прийняття судом рішення про залишення позову без розгляду з підстави нез`явлення позивача у судове засідання, передбаченої цими нормами процесуального права, має одночасна наявність таких обставин, так звані умови для залишення позову без розгляду у випадку неявки позивача в судове засідання: 1) належне повідомлення судом позивача про час і місце судового засідання; 2) неявка позивача в судове засідання або неповідомлення позивачем суду причин його неявки в судове засідання; 3) неподання позивачем суду заяви про розгляд справи за його відсутності.

При цьому зміст частини 4 статті 202 та пункту 4 частини 1 статті 226 ГПК України свідчить про те, що передбачена цими нормами процесуального права така процесуальна дія суду, як залишення позову без розгляду з підстави нез`явлення позивача у судове засідання або неповідомлення про причини своєї неявки, не залежить від того, чи була визнана судом явка позивача в судове засідання обов`язковою.

Обов`язковими умовами для застосування передбачених ч. 4 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності.

Крім того, у разі відсутності у позивача наміру брати участь у судовому засіданні, нормами статей 202, 226 ГПК України передбачено подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності. Тобто право позивача як особи, яка подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності (такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.06.2024 у справі №.916/2316/23).

Як вбачається з наявних матеріалів справи, у жовтні 2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава" заборгованості у розмірі 29 200,50 грн.

При цьому, у прохальній частині позовної заяви товариство просило здійснити провадження за участю представника позивача.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.10.2021 судом прийнято до провадження заяву №916/3275/21 Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава" 29 200,50 грн, об`єднано в одне провадження справу за №916/3275/21 та № 916/2739/20 та вирішено заяву розглядати в межах справи № 916/2739/20.

Враховуючи неодноразове оскарження процесуальних документів та перебування матеріалів справи №916/2739/20, в межах якої було прийнято до розгляду позовну заяву №916/3275/21 Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава" 29 200,50 грн, поза межами Господарського суду Одеської області, судом неодноразово відкладався розгляд заяви.

Так ухвалою суду від 10.04.2025 після повернення матеріалів справи №916/2739/20 до Господарського суду Одеської області було призначено судове засідання для розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава" 29 200,50 грн. заборгованості на 27.05.2025.

Дана ухвала була доставлена до Електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" - 11.04.2025 о 05:59.

27.05.2025 представники учасників справи у судове засідання не з`явились.

Ухвалою суду від 27.05.2025 відкладено розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" 01.07.2025.

Дана ухвала була доставлена до Електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" - 28.05.2025 о 12:49.

01.07.2025 представники учасників справи, у тому числі й ТОВ "Енерго Збут Транс" у судове засідання не з`явились.

Ухвалою суду від 01.07.2025 відкладено розгляд цієї справи на 22.07.2025.

Дана ухвала була доставлена до Електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" - 02.07.2025 о 13:55.

Однак, у судове засідання призначене на 22.07.2025 представник позивача не з`явився.

Отже, як свідчать наявні матеріали справи, позивач був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду даної справи, однак не забезпечив явку свого представника у судові засідання, не повідомив суд про причини його неявки в судове засідання, а також не подав до суду заяви про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до висновків Верховного Суду, зокрема, у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладених у постанові від 18.11.2022 у справі № 905/458/21, а саме:

- проаналізувавши положення ч. 4 ст. 202 та п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає про те, що у цих нормах законодавець не застосував слова "може", "має право", "за власної ініціативи" та інші подібні у своєму значенні слова. Зазначені норми процесуального права не передбачають можливості інших варіантів дій суду, окрім залишення позовної заяви без розгляду. Формулювання "суд залишає позов без розгляду", що міститься у ч. 4 ст. 202 ГПК України, та формулювання "суд залишає позов без розгляду", що міститься у п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України, виражає імперативну вказівку суду (судді) щодо заборони продовження розгляду справи, щодо завершення судового провадження без винесення рішення. З огляду на викладене Верховний Суд зазначає про те, що повноваження суду залишити позов без розгляду, передбачені цими нормами процесуального права відносяться до імперативних (пункт 8.4);

- норми, закріплені у ч. 4 ст. 202 та у п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України, за методом правового регулювання є імперативними, що означає те, що відповідно до цих норм процесуального права у разі неявки позивача в судове засідання за умови, що він був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, не повідомив суд про причини його неявки та не надав суду заяви про розгляд справи за його відсутності, суд має імперативний процесуальний обов`язок залишити позов без розгляду (пункт 8.4);

- відповідно до ч. 4 ст. 202 та п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України виключенням для обов`язкового залишення позову без розгляду можуть вважатися обставини, якщо позивач подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Тобто, суд розглядає справу по суті за умов, якщо: (1) позивач подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та (2) його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. При цьому, суд може розглянути можливість вирішення спору за відсутності позивача (з`ясувати, чи не перешкоджає нез`явлення позивача вирішенню спору) лише якщо від позивача надійшло клопотання про такий розгляд (про розгляд справи за відсутності позивача). У разі, якщо від позивача до суду не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд не має права розглядати справу, а тому не зобов`язаний надавати оцінку наявності такої можливості (пункт 8.7).

Отже, враховуючи, що позивач був належним чином повідомлений про час і місце судових засідань, проте його представник не з`явився в судові засідання, не повідомив суд про неможливість з`явитись у судові засідання, не подав заяву про розгляд справи за його відсутності, колегія суддів вважає такими, що відповідають нормам ГПК України та практиці Верховного Суду висновки суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Колегія суддів відхиляє твердження апелянта про те, що судом першої інстанції явка представника позивача не визнавалась обов`язковою, з огляду на таке.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду наголосила, що зміст частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що передбачена цими нормами процесуального права така процесуальна дія суду як залишення позову без розгляду з підстави нез`явлення позивача у судове засідання або неповідомлення про причини своєї неявки не залежить від того, чи була визнана судом явка позивача в судове засідання обов`язковою.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.06.2020 у справі № 910/16978/19, від 17.03.2023 у справі №910/17906/21.

У разі відсутності у позивача наміру брати участь у судовому засіданні, нормами статей 202, 226 Господарського процесуального кодексу України передбачено подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності. Тобто, право позивача як особи, яка подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності.

При цьому саме у разі подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності і лише в тому разі, якщо його нез`явлення перешкоджає розгляду справи, суд відповідно до вимог статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України може визнати явку позивача обов`язковою та викликати його в судове засідання.

Подібні висновки викладені в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.06.2020 у справі № 910/16978/19 та в постанові Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 910/14715/17.

Водночас частина 4 статті 202, пункт 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України не містять вимог про те, що для залишення позову без розгляду позивач має не з`явитися у судове засідання саме у зв`язку з визнанням судом його явки обов`язковою та викликом до суду.

Крім того, положення частини 4 статті 202 та пункту 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України не пов`язують залишення позовної заяви без розгляду з необхідністю надання судом оцінки можливості вирішення спору за відсутності представника позивача, який не з`явився на виклик суду, не повідомив про причини неявки, будучи належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду. Однак наведене не стосується випадків, коли позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Тобто оцінка можливості вирішення спору по суті за відсутності представника позивача має обов`язково надаватися судами у разі, якщо позивач не з`явився на виклик суду, але звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутності.

Такі висновки викладені, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.03.2023 у справі №910/17906/21.

З приводу посилання апелянта на те, що ним 21.09.2023 та 13.10.2023 було направлено до суду першої інстанції заяви про розгляд справи без участі представника позивача, судова колегія зазначає таке.

Статтею 6 ГПК України, зокрема, передбачено, що:

- у судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система (частині 1);

- позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в день надходження документів (частина 2);

- Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції;

- адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку. Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат (частина 6);

- реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі. Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", якщо інше не передбачено цим Кодексом (частина 8).

Документи (у тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частини 5, 6 статті 42 ГПК України).

Відповідно до пунктів 24, 25 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21 підсистема "Електронний суд" - це підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, між користувачем цієї підсистеми та Вищою радою правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи. Документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо), пов`язані з розглядом справ у суді, можуть подаватися до суду в електронній формі виключно з використанням підсистеми "Електронний суд", якщо інше не визначено процесуальним законодавством чи цим Положенням.

Згідно з пунктом 16 зазначеного Положення процесуальні документи та докази можуть подаватися до суду в електронній формі, а процесуальні дії - вчинятися в електронній формі виключно за допомогою ЄСІТС, за винятком випадків, передбачених процесуальним законом, цим положенням, а також випадків, коли суд до якого подаються документи та докази не інтегровано до ЄСІТС.

Таким чином, альтернативою звернення учасників справи до суду з позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником, є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи через підсистему "Електронний кабінет".

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду наведеною в ухвалах від 28.11.2023 у справі №903/585/23, від 18.12.2023 у справі № 910/909/21, від 26.08.2025 у справі № 904/5414/24, від 16.06.2025 у справі № 910/4863/22.

Отже, ТОВ "Енерго Збут Транс" може подавати процесуальні документи до суду через електронний кабінет в ЄСІТС або в паперовій формі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.09.2023 у справі № 204/2321/22 підтвердила необхідність дотримання вищевикладених положень адвокатами, нотаріусами, приватними виконавцями, судовими експертами, державними органами та органами місцевого самоврядування, суб`єктами господарювання державного та комунального секторів економіки, які реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку.

У даному випадку, як вбачається з наявних матеріалів справи, заяви про розгляд справи за відсутності позивача були підписані адвокатом Слободяником І.П., на якого покладеного обов`язок реєстрації електронного кабінету в ЄСІТС, підписані електронним цифровим підписом представника та направленні на електронну пошту суду.

Відповідно, такі заяви подані не шляхом формування документа у системі "Електронний суд" в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, чи у паперовому вигляді через засоби поштового зв`язку, а тому товариство використало спосіб звернення до суду, не передбачений чинним процесуальним законодавством.

А тому, судом першої інстанції, під час прийняття оскаржуваної ухвали, цілком обґрунтовано не було взято до уваги подані не у визначений чинним процесуальним законодавством спосіб заяви позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, а тому не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішеня, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційні скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що підстави для скасування ухвали Господарського суду Одеської області від 22.07.2025 по справі №916/2739/20(916/3275/21) відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.07.2025 по справі №916/2739/20(916/3275/21) залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 15.12.2025.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Філінюк І.Г.