ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2025 р. Cправа № 902/395/25

Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни, за участю секретаря судового засідання Багулової Є.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Керівника Хмільницької окружної прокуратури (23100, Вінницька область, місто Хмільник, вулиця Чорновола Вячеслава, будинок 34, ідентифікаційний код юридичної особи 02909909)

в інтересах держави в особі:

позивача - Вінницької обласної державної (військової) адміністрації, 21050, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Соборна, будинок 70, ідентифікаційний код юридичної особи 20089290

до відповідача-1 - Калинівської міської ради, 22400, Вінницька обл., Хмільницький район, місто Калинівка, вулиця Нестерчука В., будинок 19, ідентифікаційний код юридичної особи 04326106

до відповідача-2 - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Діброва і К", 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, просп. Богдана Хмельницького, буд. 147 Ж, офіс 10, ідентифікаційний код юридичної особи 31348645

до відповідача-3 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Кеарфілд", 03124, місто Київ, б. Гавела Вацлава, будинок 4, ідентифікаційний код юридичної особи 43296758.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління містобудування та архітектури Вінницької обласної державної адміністрації, 21059, Вінницька обл., Вінницький район, місто Вінниця, вулиця Соборна, будинок, 15а, ідентифікаційний код юридичної особи 43723537

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання недійсним договору та зобов`язання повернути земельну ділянку

за участю:

прокурора - Моніч Л.В., згідно посвідчення

представник позивача Хомеренчук Ю.О., у порядку самопредставництва

представник відповідача-1 не з`явився

представник відповідача-2 не з`явився

представник відповідача-3 не з`явився

представник третьої особи не з`явився

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду Вінницької області 31.03.2025 року надійшла позовна заява № 56/1-1169-25 від 28.03.2025 (вх. № 424/25 від 31.03.2025) керівника Хмільницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької обласної державної (військової) адміністрації до Калинівської міської ради та до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Діброва і К" про усунення перешкоди власнику - державі в особі Вінницької обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою історико-культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 шляхом визнання недійсним договору укладеного між Калинівською районною державною адміністрацією та СТОВ "Діброва і К", який продовжений додатковою угодою, укладеною між Калинівською міською радою та СТОВ "Діброва і К" від 12.12.2024 та зобов`язання Калинівської міської ради та СТОВ "Діброва і К" повернути державі в особі Вінницької обласної військової (державної) адміністрації земельну ділянку історико-культурного призначення з кадастровими номером :04:000:0269 площею 10,882 га.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2025 справу розподілено судді Шамшуріній М.В.

Ухвалою від 07.04.2025 судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі 902/395/25 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 06 травня 2025 року о 10:30 год., залучено до участі у справі № 902/395/25 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Управління містобудування та архітектури Вінницької обласної державної адміністрації та витребувано у Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області документи.

10.04.2025 на електронну адресу суду від Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надійшов супровідний лист № 1621/475-25 від 10.04.2025 (вх. №01-34/3763/25 від 10.04.2025) з додатками на виконання вимог суду.

17.04.2025 на поштову адресу суду від Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надійшов супровідний лист № 1621/475-25 від 10.04.2025 (вх. №01-34/4033/25 від 17.04.2025) з додатками на виконання вимог суду.

23.04.2025 до суду від позивача надійшли пояснення № б/н від 23.04.2025 (вх. № 01-34/4270/25 від 23.04.2025).

24.04.2025 до суду від третьої особи надійшли пояснення щодо позову № б/н від 23.04.2025 (вх. № 01-34/43000/25 від 24.04.2025). У вказаних поясненнях третя особа клопотала про розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

24.04.2025 до суду від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву № б/н від 24.04.2025 (вх. № 01-34/4354/25 від 24.04.2025) у якому відповідач заперечив щодо заявлених позовних вимог з підстав зазначених у відзиві, у задоволенні позову просив відмовити.

25.04.2025 до суду від відповідача-2 надійшло клопотання № б/н від 25.04.2025 (вх. № 01-34/4399/25 від 25.04.2025) про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на відповідача Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

28.04.2025 до суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву № б/н від 25.04.2025 (вх. № 01-34/4412/25 від 28.04.2025) у якому відповідач заперечив щодо заявлених позовних вимог з підстав зазначених у відзиві, у задоволенні позову просив відмовити.

02.05.2025 до суду від прокурора надійшла відповідь на відзив відповідача-1 № 56/1-889вих-25 від 30.04.2025 (вх. № 01-34/4697/25 від 02.05.2025).

02.05.2025 до суду від прокурора надійшла відповідь на відзив відповідача-2 № 56/1-1336вих-25 від 28.04.2025 (вх. № 01-34/4690/25 від 02.05.2025).

У судовому засіданні 06.05.2025 судом, з метою забезпечення рівності на змагальності учасників справи, реалізації ними свої процесуальних прав та обов`язків, з метою висловлення учасниками справи правових позицій щодо клопотання про залучення третьої особи, постановлено ухвалу про оголошення перерви у підготовчому засіданні у справі №902/395/25 до 11:00 23.05.2025.

20.05.2025 до суду від прокурора надійшли пояснення №56/1-1024вих-25 від 16.05.2025 (вх. № 01-34/5388/25 від 20.05.2025) щодо клопотання про залучення третьої особи.

21.05.2025 до суду від позивача надійшли заперечення на клопотання щодо залучення третьої особи № б/н від 21.05.2025 (вх. № 01-34/5470/25 від 21.05.2025).

У судовому засіданні 23.05.2025 судом постановлено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання відповідача-2 № б/н від 25.04.2025 (вх. № 01-34/4399/25 від 25.04.2025) про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на відповідача Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, яку занесено до протоколу судового засідання.

За наслідком судового засідання 23.05.2025 судом постановлено ухвалу про оголошення перерви у підготовчому судовому засіданні у справі № 902/395/25 до 10.06.2025 о 14:00, яку занесено до протоколу судового засідання.

10.06.2025 до суду від прокурора надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи № 15/3-793вих-25 від 09.06.2025 (вх. № 01-34/6217/25 від 10.06.2025).

Ухвалою від 10.06.2025 судом закрито підготовче провадження у справі № 902/395/25, призначено справу № 902/395/25 до судового розгляду по суті у судовому засіданні 03.07.2025 року о 14:00 год.

03.07.2025 до суду від відповідача-2 надійшли клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату № б/н від 03.07.2025 (вх. № 01-34/7056/25 та вх. № 01-34/7076/25 від 03.07.2025).

За наслідком судового засідання 03.07.2025 судом постановлено ухвалу про задоволення клопотання відповідача-2 та про відкладення судового засідання з розгляду справи № 902/395/25 по суті (з урахуванням графіку розгляду справ та затвердженого графіку відпусток Господарського суду Вінницької області) на 10:00 год. 15.08.2025, яку занесено до протоколу судового засідання.

14.08.2025 до суду від відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату № б/н від 14.08.2025 (вх. № 01-34/8538/25 від 04.06.2025).

У судовому засіданні 15.08.2025 з розгляду справи по суті судом постановлено ухвалу про оголошення перерви до 14:00 год. 11.09.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання.

За наслідком судового засідання 11.09.2025 судом постановлено ухвалу про оголошення перерви до 10:00 год. 19.09.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання.

17.09.2025 до суду від прокурора надійшло клопотання № 56/1-2211вих-25 від 17.09.2025 (вх. № 01-34/9882/25 від 17.09.2025) про повернення до стадії підготовчого провадження.

Ухвалою від 18.09.2025 судом клопотання керівника Хмільницької окружної прокуратури № 56/1-2211вих-25 від 17.09.2025 (вх. № 01-34/9882/25 від 17.09.2025) про повернення до стадії підготовчого провадження задоволено, постановлено повернутися зі стадії розгляду справи № 902/395/25 по суті до стадії розгляду справи у підготовчому провадженні, призначено підготовче судове засідання у справі № 902/395/25 09.10.2025 року о 14:00 год.

03.10.2025 до суду від прокурора надійшло клопотання № б/н від 03.10.2025 (вх. № 01-34/10631/25 від 03.10.2025) про залучення до участі у справі № 902/395/25 в якості співвідповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Кеарфілд" (ідентифікаційний код юридичної особи 43296758).

06.10.2025 до суду від прокурора надійшла заява № б/н від 06.10.2025 (вх. № 01-34/10757/25) про зміну предмету позову у справі № 902/395/25.

У судовому засіданні 09.10.2025 судом постановлено ухвалу про оголошення перерви у підготовчому засіданні до 09:30 год. 17.10.2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання.

14.10.2025 до суду від прокурора надійшла заява № 56/1-2506вих-25 від 14.10.2025 (вх. № 01-34/11093/25) про зміну предмету позову.

У судовому засіданні 17.10.2025 судом постановлено ухвалу про задоволення клопотання прокурора про залишення без розгляду заяви від 06.10.2025 про зміну предмету позову та про залишення без розгляду заяви прокурора № б/н від 06.10.2025 (вх. № 01-34/10757/25) про зміну предмету позову у справі № 902/395/25, яку занесено до протоколу судового засідання.

У судовому засіданні прокурор та представник позивача підтримали подане клопотання прокурора № б/н від 03.10.2025 (вх. № 01-34/10631/25 від 03.10.2025) про залучення до участі у справі № 902/395/25 в якості співвідповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Кеарфілд" (ідентифікаційний код юридичної особи 43296758) та заяву №56/1-2506вих-25 від 14.10.2025 (вх. № 01-34/11093/25) про зміну предмету позову.

Ухвалою суду від 17.10.2025 року клопотання прокурора № б/н від 03.10.2025 (вх. № 01-34/10631/25 від 03.10.2025) про залучення співвідповідача у справі № 902/395/25 задоволено, залучено до участі у справі № 902/395/25 в якості співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Кеарфілд" (ідентифікаційний код юридичної особи 43296758), заяву прокурора № 56/1-2506вих-25 від 14.10.2025 (вх. № 01-34/11093/25) про зміну предмету позову прийнято до розгляду, постановлено здійснювати подальший розгляд справи №902/395/25 з урахуванням цієї заяви та відкладено підготовче засідання у справі № 902/395/25 на 06.11.25 о 10:30 год.

З урахуванням прийнятої судом заяви прокурора про зміну предмета позову, предметом позову у цій справі є вимоги керівника Хмільницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької обласної державної (військової) адміністрації до Калинівської міської ради, до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Діброва і К" та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кеарфілд" про усунення перешкоди власнику - державі в особі Вінницької обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою історико-культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 шляхом:

- визнання недійсним договору оренди земельної ділянки історико-культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 від 26.11.2007 року, укладений між Калинівською районною державною адміністрацією та СТОВ "Діброва і К", який продовжений додатковою угодою, укладеною між Калинівською міською радою та СТОВ "Діброва і К" від 12.12.2024;

- зобов`язання Калинівської міської ради, СТОВ "Діброва і К" та ТОВ "Кеарфілд" повернути державі в особі Вінницької обласної військової (державної) адміністрації земельну ділянку історико-культурного призначення з кадастровими номером :04:000:0269 площею 10,882 га.

Ухвалою від 06.11.2025 судом закрито підготовче провадження у справі № 902/395/25, призначено справу № 902/395/25 до судового розгляду по суті у судовому засіданні 04.12.2025 року о 10:30 год.

03.12.2025 до суду від ТОВ "Кеарфілд" надійшла заява про заміну неналежного відповідача № б/н від 03.12.2025 (вх. № 01-34/13037/25).

На визначену судом дату з`явився прокурор та представник позивача. Представники відповідачів 1, 2, 3 та третьої особи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені ухвалою від 06.11.2025, про що свідчать відповідні довідки про доставку електронного листа.

Згідно пункту 2 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Частиною 1 статті 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Приймаючи до уваги, що відповідно до вимог статті 242 ГПК України учасників справи було належним чином повідомлено про судове засідання у справі та на засадах відкритості і гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а відповідач-1, відповідач-2, відповідач-3 та третя особа у свою чергу не скористалися наданим їм правом участі у розгляді справи і їх неявка у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників відповідачів та третьої особи.

У судовому засіданні 04.12.2025 судом постановлено ухвалу про відмову у задоволені заяви представника відповідача-3 № б/н від 03.12.2025 (вх. № 01-34/13037/25) про заміну неналежного відповідача.

У судовому засіданні прокурор, представник позивача просили позов у частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кеарфілд" закрити на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України, у решті заявнених вимог позов підтримали та просили задовольнити у повному обсязі.

За наслідками розгляду справи, суд оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення та час проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду.

Після перерви у зв`язку з неявкою учасників справи судом долучено вступну та резолютивну частини рішення без проголошення.

Суть спору:

Керівник Хмільницької окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом в інтересах держави в особі Вінницької обласної державної (військової) адміністрації до Калинівської міської ради, до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Діброва і К" та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кеарфілд" про усунення перешкоди власнику - державі в особі Вінницької обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою історико-культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 шляхом визнання недійсним договору оренди земельної ділянки історико-культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 від 26.11.2007 року, укладеного між Калинівською районною державною адміністрацією та СТОВ "Діброва і К", який продовжений додатковою угодою, укладеною між Калинівською міською радою та СТОВ "Діброва і К" від 12.12.2024; зобов`язання Калинівської міської ради, СТОВ "Діброва і К" та ТОВ "Кеарфілд" повернути державі в особі Вінницької обласної військової (державної) адміністрації земельну ділянку історико-культурного призначення з кадастровими номером :04:000:0269 площею 10,882 га.

На обгрунтування позовних вимог прокурором зазначено, що рішенням виконавчого комітету Вінницької обласної ради народних депутатів від 07.02.1983 № 96 затверджено список пам`ятників археології, історії та мистецтва місцевого значення та згідно додатку до вищевказаного рішення на території с. Мізяків розташована пам`ятка археології - кургани /32/ VІ-ІІІ ст. ст. до н.е.

За твердженням прокурора пам`ятку археології паспортизовано 30.01.1979 та відповідно до паспорту пам`ятки "група курганів" налічує 32 насипи та датоване пізньоскіфським часом VІ-ІІІ ст. ст. до н.е. Пам`ятка (курганна група) знаходиться на правому березі р. П. Буг, в ур. Хомів Яр. Група курганів має важливе значення для вивчення історії скіфів П. Побужжі. До паспорту пам`ятки складено схематичний план розміщення групи курганів в с. Мізяків Калинівського району Вінницької області, відповідно до якого здійснено прив`язку місця розташування поселення, а також облікову картку пам`ятки археології, яка датована 30.01.1979, у якій зазначено інформацію про місце розташування.

Прокурор зауважив, що Вінницьким науково-дослідним та проектним інститутом землеустрою 03.06.2013 розроблено технічну документацію на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0269, що розташована на території колишньої Мізяківської сільської ради Калинівського району Вінницької області (наразі Калинівської ОТГ Хмільницького району Вінницької області) та згідно витягу з Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0269 га належить до категорії земель історико-культурного призначення. Дата державної реєстрації земельної ділянки 04.06.2018.

Відповідно до проекту поділу земель, колективної власності СВК "Діброва" с. Мізяків Калинівського району Вінницької області земельна ділянка площею 10,882 га зазначена як землі історико-культурного та межує із земельними ділянками № 153-156, які згідно державних актів на право власності на земельну ділянку (пай) надані у власність Волос А.В., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Прокурор зазначив, що між Калинівською районною державною адміністрацією та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Діброва і К" 26.11.2007 укладено договір оренди вищезазначеної земельної ділянки, який зареєстровано в Державному реєстрі земель 20.12.2007 за № 02 та надалі, відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 27.06.2018 за № 2-8838/15-18-СГ між ГУ Держгеокадастром у Вінницькій області та ТОВ "Діброва і К" укладено додаткову угоду № 477 до договору оренди землі від 26.11.2007 зі змінами згідно додаткової угоди від 26.03.2018 № 247, згідно якої поновлено оренду на 7 років (до 24.07.2025 року).

У свою чергу, як стверджує прокурор Калинівською міською радою на підставі пункту 9 рішення 64 сесії 8 скликання від 06.11.2024 "Про поновлення терміну дії договорів оренди землі, укладених з СТОВ "Діброва і К" 12.12.2024 укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 26.11.2007, якою поновлено термін дії договору на новий строк 7 років до 24.07.2032 року.

Прокурор зауважив, що за інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 14.03.2025 за Калинівською міською радою Хмільницького району Вінницької області зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0269 площею 10,882 га та 16.12.2024 за СТОВ "Діброва і К" зареєстровано право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0269 площею 10,882 га.

На переконання прокурора, оформлення права комунальної власності на земельну ділянку історико - культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 за Калинівською міською радою Хмільницького району Вінницькій області та надання її в оренду СТОВ "Діброва і К" суперечить вимогам законодавства у сфері охорони культурної спадщини.

Розпорядником земельної ділянки історико-культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 площею 10,882 га, на якій розташована пам`ятка археології, є Вінницька обласна військова адміністрація, а тому Калинівською міською радою у порушення вимог законодавства зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку історико-культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 площею 10,882 га, на якій розташована пам`ятка археології.

Прокурор стверджує, що майнові інтереси держави було порушено і останні підлягають відновленню, шляхом усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою та зобов`язання презумпційного власника повернути її законному (титульному) власнику, яким є держава Україна в особі Вінницької обласної військової (державної) адміністрації.

Протиправне зайняття земельної ділянки із розташованою на ній пам`яткою археології на переконання прокурора має розглядатися як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади; позовна вимога зобов`язати повернути земельну ділянку має розглядатися як негаторний позов; відтак, позовна вимога про зобов`язання повернути земельну ділянку державі в особі уповноваженого органу є ефективним способом захисту речових прав держави на земельну ділянку історико-культурного призначення, яка протиправно зайнята останнім набувачем (презумпційним власником).

Прокурор зазначив, що на земельній ділянці з кадастровим номером :04:000:0269 розташована пам`ятка археології, відтак ефективним способом захисту порушеного права держави є вимога про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом зобов`язання презумпційного власника повернути її законному (титульному) власнику, яким є держава Україна в особі Вінницької обласної військової (державної) адміністрації

Прокурор зауважив також, що спірний договір укладений 26.11.2007 між Калинівською районною державною адміністрацією та СТОВ "Діброва і К" на оренду земельної ділянки та додаткова угода до нього укладена Калинівською міською радою з порушеннями статті 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини", статей 53, 54, частини 5 статті 122, підпункту "ґ" пункту 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, а відтак на переконання прокурора наявні правові підстави для визнання вищезазначеного договору недійсним.

Позивач у поясненнях від 23.04.2025 зазначив, що оформлення права комунальної власності на земельну ділянку історико - культурного призначення та надання її в оренду суперечить вимогам законодавства у сфері охорони культурної спадщини.

Позивач зауважив, що суб`єктом права на землі державної власності, згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України, є держава, яка реалізує це право на землі державної власності через відповідні органи державної влади.

З посиланням на положення статей 53, 54 Земельного Кодексу України, статтю 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини", пункт 3 розділу X "Прикінцеві положення" Закону України "Про охорону культурної спадщини" позивач зазначив, що діюче законодавство безальтернативно визначає для пам`яток археології та земель, на яких розташовані та не вилучені у передбаченому законом порядку пам`ятки археології, єдину форму власності - державну, а у випадку, якщо така земельна ділянка не перебуває у державній власності, - остання підлягає обов`язковому вилученню або викупу.

Відтак, на переконання позивача земельна ділянка, на якій розташована пам`ятка археології, може перебувати виключно у державній власності.

Позивач зазначив, що розпорядником земельної ділянки історико-культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 площею 10,8820 га, на якій розташована пам`ятка археології, є Вінницька обласна військова адміністрація; Калинівською міською радою у порушення вищезазначених вимог законодавства зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку історико-культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 площею 10,8820 га, на якій розташована пам`ятка археології, таким чином на думку позивача майнові інтереси держави було порушено і останні підлягають відновленню.

На переконання позивача, перебування земель історико-культурного призначення із розташованими на них пам`ятками археології у комунальній власності та ведення на таких землях сільськогосподарської діяльності суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідач-1 Калинівська міська рада у відзиві проти позову заперечила, зазначила, що обмеження у використанні земель у межах території пам`ятки культурної спадщини, історико-культурного заповідника, історико-культурної заповідної території, охоронюваної археологічної території, музею просто неба, меморіального музею - садиби, зон охорони, історичного ареалу населеного місця, буферної зони, території об`єкта культурної всесвітньої спадщини поширюються на усі розташовані в межах цих територій та об`єктів землі незалежно від їх цільового призначення. Межі території, на яку поширюються такі обмеження, визначаються відповідно до Закону України "Про охорону культурної спадщини" і зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації, науково-проектній документації у сфері охорони культурної спадщини. Відомості про зазначені обмеження у використанні земель вносяться до Державного земельного кадастру.

Водночас, як зауважено відповідачем-1, згідно Технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення які перебувають у державній власності (за межами населених пунктів) на території Мізяківської сільської ради Калинівського району Вінницької області від 2013 року (розробник - ПМП "Квантрон"), на підставі якої сформувалась земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0269 площею 10,882 га., будь які обмеження відсутні.

На переконання відповідача-1 спірна земельна ділянка була сформована з цільовим призначенням - землі сільськогосподарського призначення у відповідності до норм чинного на момент формування законодавства.

Відповідач-1 зазначив, що земельна ділянка кадастровий номер :04:000:0269 площею 10,882 га зареєстрована на праві комунальної власності за Калинівською міською радою, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Цільове призначення спірної земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення, а не землі історико - культурного значення. Згідно технічної документації з інвентаризації земельна ділянка історико-культурного призначення не формувалась, а визначено обмеження у використанні "охоронна зона навколо пам`ятки археології" для земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Науково-проектної документації з визначення меж і режимів використання пам`ятки місцевого та її зон охорони, науково-проектної документації з визначення режиму використання пам`яток місцевого значення немає.

З посиланням на пункт 24 розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України відповідач-1 зазначив, що у зазначеному у цьому пункті переліку земель, які лишаються у державній власності відсутні землі історико-культурного призначення.

За твердженням відповідача-1 на момент передачі спірної земельної ділянки в оренду, у Калинівської міської ради була відсутня інформація про те, що в межах зазначеної земельної ділянки знаходиться пам`ятка археології - кургани /32/VІ-ІІІ ст.ст. до н.е.

Відповідач-1 зауважив також щодо відсутності технічної документації із землеустрою щодо інвентиризації земель, відповідно до якої земельна ділянка, в межах якої знаходиться пам`ятка археології, не сформована як земельна ділянка історико-культурного призначення на території Мізяківської сільської ради, Калинівської ОТГ. Таким чином, на переконання відповідача-1 під час укладення додаткової угоди про продовження строку дії договору оренди спірної земельної ділянки укладеної між Калинівською міською радою та СТОВ "Діброва і К", міська рада діяла в межах повноважень і відповідно до наявної в міської ради інформації.

На переконання відповідача-1 Калинівська міська рада правомірно зареєструвала за собою право власності на спірну земельну ділянку, що дало їй законні підстави розпоряджатися земельною ділянкою з кадастровим номером 052168400:04:000:0269 загальною площею 10,882 га та передати її у користування СТОВ "Діброва і К"; пам`ятка археології - кургани /32/VІ-ІІІ ст.ст. до н.е. знаходиться на іншій ділянці, а не на земельній ділянці, що є предметом спору.

За твердженням відповідача-1 земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0269 за цільовим призначенням 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва є землями сільськогосподарського призначення, а тому на переконання відповідача-1 віднесення її до категорії земель історико-культурного призначення (згідно витягу ДЗК, що є в матеріалах справи) є помилковим. У задоволенні позовних вимог відповідач-1 просив відмовити повністю.

Відповідач-2 СТОВ "Діброва і К" у відзиві зазначив, що згідно Технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення які перебувають у державній власності (за межами населених пунктів) на території Мізяківської сільської ради Калинівського району Вінницької області від 2013 року (розробник - ПМП "Квантрон"), на підставі якої сформувалась земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0269 площею 10,882 га, будь які обмеження відсутні; спірна земельна ділянка була сформована з цільовим призначенням - землі сільськогосподарського призначення у відповідності до норм чинного на момент формування законодавства.

З посиланням на пункт 24 розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України відповідач-2 зауважив, що у зазначеному у цьому пункті переліку земель, які лишаються у державній власності відсутні землі історико-культурного призначення.

Відповідач-2 зазначив, що згідно критеріїв поділу земель на землі державної і комунальної власності, спірна земельна ділянка має відноситись саме до земель комунальної власності, а тому на переконання відповідача-2 немає потреби повертати спірну земельну ділянку Вінницькій обласні військовій адміністрації. Станом на поточну дату, земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0269 площею 10,882 га., перебуває в комунальній власності Калинівської міської ради Хмільницького району Вінницької області з цільовим призначенням - 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

З урахуванням наведеного, у задоволенні позову відповідач-2 просив відмовити.

Третя особа Управління містобудування та архітектури Вінницької обласної державної адміністрації у поясненнях щодо заявлених позовних вимог зазначила, що на території с. Мізяків Хмільницького району розташована пам`ятка археології - група курганів /32/, яка взята під охорону рішенням виконкому Вінницької обласної ради народних депутатів від 07.02.1983 № 96.

Третя особа зауважила, що пам`ятку археології паспортизовано 30.01.1979 та відповідно до паспорту пам`ятки група курганів налічує 32 насипи та датоване пізньоскіфським часом VІ-ІІІ ст. до н.е. Пам`ятка розташована на правому березі р. П. Буг, в ур.Хомів Яр. До паспорту пам`ятки складено схематичний план розміщення групи курганів в с. Мізяків Калинівського району Вінницької області, відповідно до якого здійснено прив`язку місця розташування поселення, а також облікову картку пам`ятки археології, яка датована 30.01.1979, у якій зазначено інформацію про місце розташування.

Третя особа зауважила, що згідно витягу з Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0269 належить до категорії земель історико-культурного призначення. Про належність вищезазначеної земельної ділянки до земель історико - культурного призначення свідчать дані технічної документації на поділ земель колективної власності і виготовлення державних актів на право власності на землю взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай) членам СВК "Діброва" села Мізяків Калинівського району Вінницької області, відповідно до якої спірна земельна ділянка площею 10,8820 га зазначена як землі історико-культурного призначення.

Третя особа зазначила, що за інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за Калинівською міською радою Хмільницького району Вінницької області зареєстровано право комунальної власності, а за СТОВ "Діброва і К" зареєстровано право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0269 та площею 10,8820 га, однак на переконання Управління оформлення права комунальної власності на земельну ділянку історико - культурного призначення та надання її в оренду суперечить вимогам законодавства у сфері охорони культурної спадщини.

Третьою особою з посиланням на положення статті 53 Земельного кодексу України, статті 1, 2, 17, 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини", пункт 3 розділу X "Прикінцеві положення" Закону України "Про охорону культурної спадщини" зауважено, що залишки стародавніх поселень є нерухомими археологічними об`єктами культурної спадщини, а тому не можуть бути перенесеними на інше місце без втрати своєї цінності.

На переконання третьої особи, земельна ділянка, на якій розташована пам`ятка археології - група курганів /32/ VІ-ІІІ ст. до н.е. відноситься до земель історико-культурного призначення, яка може перебувати виключно у державній власності, відтак земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0269 площею 10,8820 га, на якій розташована пам`ятка археології, може перебувати виключно у державній власності, розпорядником якої є Вінницька обласна військова адміністрація.

Прокурором у відповідях на відзиви відповідачів зауважено, що доводи відповідачів про те, що відсутність проекту землеустрою з організації та встановлення меж пам`ятки археології та обов`язкова процедура реєстрації об`єкта культурної спадщини є підставою для відмови у задоволені позовних вимог є хибними та такими, що не відповідають нормам законодавства та висновкам Верховного Суду.

Умовою належності земельної ділянки до цієї категорії земель є розташування на ній, об`єктів визначених статями 1, 53, 54 ЗК України, статтею 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини", відтак спірна земельна ділянка є об`єктом культурної спадщини в розумінні статті 1 Закону України "Про охорону культурної спадщини".

Прокурор зазначив, що розпорядником земельної ділянки історико-культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 площею 10,882 га, на якій розташована пам`ятка археології, є Вінницька обласна військова адміністрація, відтак Калинівською міською радою у порушення вищезазначених вимог законодавства зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку історико-культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 площею 10,882 га, на якій розташована пам`ятка археології.

Оскільки спірний договір укладений 26.11.2007 між Калинівською районною державною адміністрацією та СТОВ "Діброва і К" на оренду земельної ділянки та додаткова угода до нього укладена Калинівською міською радою з порушеннями статті 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини", статей 53, 54, частини 5 статті 122, підпункту ґ пункту 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, наявні правові підстави для визнання вищезазначеного договору недійсним.

Позовні вимоги прокурор просив задовольнити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається із матеріалів справи, 30 січня 1979 року здійснено паспортизацію пам`ятника історії та культури СРСР - групи курганів V-ІV ст. ст. до н.е., розташованого у Вінницькій області, Калинівський район, с. Мізяків, ур. Хомів Яр. (т. 1 а.с. 108-118).

Відповідно до паспорту пам`ятки група курганів налічує 32 насипи та датована V-ІV ст. ст. до н.е. Пам`ятка (курганна група) знаходиться на правому березі р. П. Буг, в ур. Хомів Яр. Територія могильника заросла лісом. Кургани належать рядовому населенню. За своїми знахідками час поховання відноситься до пізньоскіфського часу. Група курганів має важливе значення для вивчення історії скіфів в П. Побужжі.

До паспорту пам`ятки складено схематичний план розміщення групи курганів в с. Мізяків Калинівського району Вінницької області, відповідно до якого здійснено прив`язку місця розташування поселення, а також облікову картку пам`ятки археології, яка датована 30.01.1979, у якій зазначено інформацію про місце розташування.

07 лютого 1983 року Виконавчим комітетом Вінницької обласної ради народних депутатів прийнято рішення № 96 "Про взяття під державну охорону пам`ятників археології, історії та мистецтва" за змістом якого вирішено взяти під державну охорону пам`ятники археології, історії та мистецтва згідно з додатком (т. 1 а.с. 64-67).

До переліку пам`ятників історії та культури, що підлягають занесенню до державних списків пам`ятників культури місцевого значення, згідно з додатком до вказаного рішення віднесено, зокрема пам`ятник археології - кургани/32/VІІ-ІІІ ст. ст. до н.е. (порядковий номер списку 87) розташований на території с. Мізяків (у лісі), що перебував на утриманні Хмільницького лісгоспу.

20 лютого 1985 року Виконавчим комітетом Вінницької обласної ради народних депутатів прийнято рішення № 75 "Про взяття під державну охорону пам`ятників археології, історії та мистецтва" за змістом якого вирішено взяти під державну охорону пам`ятники археології, історії та мистецтва згідно з додатком (т. 1 а.с. 68-72).

Відповідно до висновку Управління культури Вінницької обласної державної адміністрації № 710 від 12.06.2003 "Про наявність земель історико-культурного призначення на території с. Мізяків Мізяківської сільської ради Калинівського району Вінницької області" на землях сільської ради станом на 01.06.2002 відомо три пам`ятки археології - землі історико-культурного призначення: курганний могильник (39 курганів) - знаходиться за 1 км на північ від села Мізяків (розміри 600 х 2000 м); поселення слов`ян 6-9 ст. н.е., знаходиться за 2 км. на північний схід від села Мізяків (розміри 500 х 200 м); поселення трипільської культури ІV-ІІІ тис. до н.е., знаходиться 0,5 км на південний схід від села Мізяків (розміри 300 х 300 м) (т. 1 а.с. 166).

За змістом вказаного висновку, вищезазначені землі перебувають у власності держави і згідно ст. 84 Земельного кодексу України не можуть передаватися у комунальну чи приватну власність. Землі історико-культурного призначення мають особливий режим використання, що регламентується Законом України "Про охорону культурної спадщини".

Як вбачається із матеріалів справи, на замовлення Мізяківської сільської ради згідно договору від 23.11.2001 № 1269, у 2004 році Вінницькою регіональною філією Державого підприємства "Центр державного земельного кадастру" при Державному комітеті України по земельних ресурсах розроблено технічну документацію на поділ земель колективної власності і виготовлення державних актів на право власності на землю взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай) членам СВК "Діброва" села Мізяків Калинівського району Вінницької області (т. 1 а.с. 150-176).

У зазначеній технічній документації міститься висновок управління культури Вінницької обласної державної адміністрації від 12.06.03 № 710/03-06, згідно якого на землях сільської ради станом на 01.06.2002 відомо три пам`ятки археології - землі історико-культурного призначення: курганний могильних (39 курганів) - знаходиться за 1 км на північ від села Мізяків (розміри 600x2000 м); поселення слов`ян 6-9 ст. н.е., знаходиться за 2 км на північний схід від села Мізяків (розміри 500x200 м.); поселення трипільської культури УІІ-ІП тис. до н.е., знаходиться за 0,5 км на південний схід від села Мізяків (розміри 300x300 м).

Відповідно до проекту поділу земель, колективної власності СВК «Діброва» с. Мізяків Калинівського району Вінницької області земельна ділянка площею 10,882 га зазначена як землі історико-культурного та межує із земельними ділянками № 153-156, які згідно державних актів на право власності на земельну ділянку (пай) надані у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3

26 листопада 2007 року між Калинівською районною державною адміністрацією як орендодавцем та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Діброва і К" як орендарем укладено договір оренди землі (т. 2 а.с. 85 зворот - 87 зворот).

Згідно з пунктом 1 договору оренди землі від 26.11.2007 орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Мізяківської сільської ради за межами населеного пункту без права передачі у суборенду.

За змістом пункту 2 договору оренди землі від 26.11.2007 "Об`єкт оренди" у оренду передаються земельні ділянки загальною площею 366,9523 у тому числі: землі запасу площею 275,5 га, з них ріллі - 29,8 га, сіножаті - 201,9 га, пасовища - 43,8 га; землі резервного фонду - 54,4123 га ріллі; землі історико-культурного призначення - 37,04 га ріллі.

Відповідно до розділу "Строк дії договору" договір укладено на п`ять років.

03 жовтня 2013 року Державним підприємством "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ТОВ "Діброва і К" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Мізяківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, зокрема на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0269, що розташована на території колишньої Мізяківської сільської ради Калинівського району Вінницької області (наразі Калинівської ОТГ Хмільницького району Вінницької області) (т. 2 а.с. 83-101).

Відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0269 га належить до категорії земель історико-культурного призначення. Цільове призначення - 01.01. Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; вид використання - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; дата державної реєстрації земельної ділянки 19.11.2013. Відомості про суб`єкта права власності на земельну ділянку - Калинівська міська рада, дата державної реєстрації права (в державному реєстрі права) - 14.03.2025. Відомості про оренду, суборенду: найменування орендаря - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Діброва і К", дата державної реєтрації речового права - 26.11.2007, строк дії речового права - 24.07.2032 (т. 1 а.с. 37, т. 2 а.с. 78, 79).

Згідно з пунктом 1 наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-3609/15-18-СГ від 21.03.2018 року Головним управлінням ухвалено поновити договір оренди землі №247 від 26.11.2007 року укладений між Калинівською районною державною адміністрацією та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Діброва і К", зареєстрований 20.12.2007 року за №02 (додаткова угода від 26.03.2018 року, зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого права: дата державної реєстрації: іншого речового права 04.06.2018 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 216, номер: запису про інше речове право 26477286), на земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності площею 10,8820 га з кадастровим номером: :04:000:0269, що розташована на території Мізяківської сільської ради Калинівського району - Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код цільового призначення - 0.1.01).

Згідно пунктів 2-4 вказаного наказу Головним управлінням ухвалено встановити термін оренди 7 років та орендну плату в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Юридичному управлінню Головного управління підготувати додаткову угоду до договору оренди землі, зазначеного в пункті 1 цього наказу. Відділу у Калинівському районі Міжрайонного управління у Калинівському та Липовецькому районах Ґоловного управління Держгеокадастру у Вінницькій області внести відповідні зміни в земельно-облікові документи.

26 березня 2018 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області як орендодавцем та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Діброва і К" як орендарем підписано додаткову угоду № 247 до договору оренди землі від 26.11.2007 року (т. 1 а.с. 40-45).

Згідно з пунктом 1 цієї додаткової угоди орендодавець відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 21.03.2018 року № 2-3609/15-18-СГ "Про укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі", надає (поновляє), а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку (земельні ділянки) сільськогосподарського призначення з кадастровим номером (кадастровими номерами): :04:000:0269, яка розташована (які розташовані) на території Мізяківської сільської ради (за межами населеного пункту) Калинівського району, Вінницької області.

25 липня 2018 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області як орендодавцем та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Діброва і К" як орендарем підписано додаткову угоду № 477 до договору оренди землі від 26.11.2007 року, зі змінами згідно додаткової угоди від 26.03.2018 року № 247 (т. 1 а.с. 46-52).

Відповідно до пункту 1 вказаної додаткової угоди орендодавець відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 27.06.2018 року № 2-8838/15-18-СГ "Про поновлення договору оренди землі", надає (поновляє), а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку (земельні ділянки) сільськогосподарського призначення з кадастровим номером (кадастровими номерами): :04:000:0269, яка розташована (які розташовані) на території Мізяківської сільської ради (за межами населеного пункту) Калинівського району, Вінницької області.

За умовами пунктів 2, 5 додаткової угоди в оренду передається (передаються) земельна ділянка площею 10,8820 га, - рілля. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки (земельних ділянок) на дату укладення договору становить 255 946,00 гривень.

Пунктом 8 додаткової угоди № 447 від 25.07.2018 визначено, що додаткову угоду укладено (поновлено) на 7 (сім) років з моменту укладення. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 (тридцять) днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Дата закінчення терміну договору 27.07.2025 року.

Згідно з пунктами 14 - 16 додаткової угоди № 447 від 25.07.2018 земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код цільового призначення - 01.01). Умови збереження стану об`єкта оренди: використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням з дотриманням вимог чинного законодавства та дотримання режиму природоохоронного використання земель; не погіршувати показники якісного стану ґрунту, визначені агрохімічним паспортом.

Відповідно до рішення Калинівської міської ради № 4393 64 сесії 8 скликання від 06 листопада 2024 року "Про поновлення терміну дії договорів оренди землі, укладених з СТОВ "Діброва і К" міською радою вирішено поновити термін дії договору оренди землі від 26.11.2007 року, укладеного між Калинівською райдержадміністрацією та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Діброва і К", зі змінами згідно додаткової угоди від 26.03.2018 року №247, укладеної між Головним управлінням Держземагентства у Вінницькій області та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Діброва і К" з врахуванням додаткової угоди №477 від 25.07.2018 року, укладеної між Головним управлінням Держгеокадастру та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Діброва і К" щодо земельної ділянки за кадастровим номером :04:000:0269 на новий строк на сім років до 24.07.2032 року. Орендна плата - 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (т. 1 а.с. 53 -57).

12 грудня 2024 року між Калинівською міською радою як орендодавцем та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Діброва і К" як орендарем укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 26.11.2007 року (т. 1 а.с. 58-60).

Відповідно до абзацу 3 преамбули додаткової угоди від 12.12.2024 сторони погодили поновити термін дії договору оренди землі від 26.11.2007 року укладеного між Калинівською райдержадміністрацією та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Діброва і К" зі змінами згідно додаткової угоди від 26.03.2018 року №247 укладеної між Головним управлінням Держземагентства у Вінницькій області та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Діброва і К" з врахуванням додаткової угоди №477 від 25.07.2018 року укладеної між Головним управлінням Держгеокадастру та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Діброва і К" щодо земельної ділянки за кадастровим номером :04:000:0269 на новий строк на сім років до 24.07.2032 року.

Абзацом 4 преамбули додаткової угоди від 12.12.2024 погоджено внести зміни до договору оренди землі від 26.11.2007 року укладеного між Калинівською райдержадміністрацією та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Діброва і К" зі змінами згідно додаткової угоди від 26.03.2018 року №247 укладеної між Головним управлінням Держземагентства у Вінницькій області та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Діброва і К" з врахуванням додаткової угоди №477 від 25.07.2018 року укладеної між Головним управлінням Держгеокадастру та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Діброва і К" щодо земельної ділянки за кадастровим номером :04:000:0269 та викласти умови договору у редакції цієї додаткової угоди.

За умовами пункту 1 додаткової угоди від 12.12.2024 орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :04:000:0269.

Відповідно до пунктів 2-4 в оренду передається земельна ділянка загальною площею 10,882 га. На земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна. Згідно витягу НВ-024 із технічної документації з нормативно-грошової оцінки земельних ділянок від 12.12.2024 року нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становить 268999,25 гривень.

За змістом пункту 7 додаткової угоди від 12.12.2024 договір укладено на 7 (сім років) до 24.07.2032 року. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 443010837 від 10.09.2025 року право власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:000:0269 площею 10,882 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 216) зареєстровано за Калинівською міською радою (т. 1 а.с. 170-173).

Відповідно до вказаної інформаційної довідки 16.12.2024 до державного реєстру внесено запис про реєстрацію змін до іншого речового права щодо реєстрації права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0269 площею 10,882 га за Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Діброва і К".

Водночас, за твердженням прокурора оформлення права комунальної власності на земельну ділянку історико - культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 за Калинівською міською радою та надання її в оренду СТОВ "Діброва і К" суперечить вимогам законодавства у сфері охорони культурної спадщини.

Спірна земельна ділянка перебуває за межами населеного пункту та належить до земель історико-культурного призначення, повноваженнями на розпорядження ділянкою та на захист інтересів держави наділена Вінницька обласна військова адміністрація.

Хмільницька окружна прокуратура листом № 56-3811вих-24 від 17.11.2024 повідомила Вінницьку обласну військову адміністрацію про встановлені обставини оформлення права власності та передачу в оренду земельної ділянки історико-культурного призначення, на якій розташована пам`ятка археології - група курганів /32/, зазначила, що земельна ділянка, на якій розташована пам`ятка археології, може перебувати виключно у державній власності та з метою представництва інтересів держави у суді у порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру" просила надати інформацію щодо вжитих військовою адміністрацією дій щодо повернення земельної ділянки історико - культурного призначення у державну власність (т. 1 а.с. 95 - 97).

У відповідь на звернення прокурора Вінницька обласна військова адміністрація у своєму листі за № 07-15-55 від 15.01.2025 зазначила, що про виявленні порушення законодавства під час розпорядження спірною земельною ділянкою адміністрації стало відомо з листа окружної прокуратури та просила, у разі подання позову до суду, заявити вимогу щодо скасування в Державному земельному кадастрі Державної реєстрації земельної ділянки з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за категорією - землі історико - культурного призначення (т. 1 а.с. 98, 99).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Предметом позову у справі № 902/395/25 є матеріально-правові вимоги прокурора до відповідачів про усунення перешкоди власнику - державі в особі Вінницької обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою історико-культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 шляхом визнання недійсним договору оренди земельної ділянки історико-культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 від 26.11.2007 року, укладеного між Калинівською районною державною адміністрацією та СТОВ "Діброва і К", який продовжений додатковою угодою, укладеною між Калинівською міською радою та СТОВ "Діброва і К" від 12.12.2024; зобов`язання Калинівської міської ради, СТОВ "Діброва і К" та ТОВ "Кеарфілд" повернути державі в особі Вінницької обласної військової (державної) адміністрації земельну ділянку історико-культурного призначення з кадастровими номером :04:000:0269 площею 10,882 га.

Відповідно до статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин.

Частиною 4 статті 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кеарфілд".

Судом встановлено, що 08 квітня 2025 року на 73 сесії 8 скликання Калинівською міською радою ухвалено рішення № 4591 "Про надання дозволу СТОВ "Діброва і К" на передачу земельних ділянок у суборенду" та зокрема надано дозвіл Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Діброва і К" на передачу земельних ділянок на території Мізяківського старостинського округу у суборенду за кадастровим номером :04:000:0269 (т. 2 а.с. 156).

08 квітня 2025 між СТОВ "Діброва і К" як орендарем/суборендодавцем та ТОВ "Кеарфілд" () як суборендарем було укладено договір суборенди на низку земельних ділянок, серед яких спірна земельна ділянка історико - культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 площею 10,882 га (т. 2 а.с. 157, 158).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 443010837 від 10.09.2025 року право власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:000:0269 площею 10,882 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 216) зареєстровано за Калинівською міською радою (т. 1 а.с. 170-173).

Відповідно до вказаної інформаційної довідки 24.04.2025 до державного реєстру було внесено запис про інше речове право (59659143) щодо реєстрації права суборенди на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0269 площею 10,882 га за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кеарфілд" (орендодавець, суборендодавець Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Діброва і К") (т. 2 а.с. 170-173).

У зв`язку із встановленою прокурором обставиною передачі спірної земельної ділянки в суборенду Товариству з обмеженою відповідальністю "Кеарфілд", прокурор з урахуванням прийнятої судом заяви про зміну предмету позову, просив зобов`язати Калинівську міську раду, СТОВ "Діброва і К" та ТОВ "Кеарфілд" повернути державі в особі Вінницької обласної військової (державної) адміністрації земельну ділянку історико-культурного призначення з кадастровими номером :04:000:0269 площею 10,882 га.

Як убачається із матеріалів справи, 24 листопада 2025 року між СТОВ "Діброва і К" та ТОВ "Кеарфілд" підписано додаткову угоду № 1 до договору суборенди землі № 1 від 08.04.2025р., за умовами пункту 1 якої сторони погодили припинити право суборенди на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0269 площею 10,882 га (т. 2 а.с. 237).

Відповідно до пункту 2 додаткової угоди № 1 до договору суборенди землі № 1 від 08.04.2025р. ця додаткова угода є невід`ємною частиною договору суборенди землі № 1 від 08.04.2025р. та набирає чинності після підписання сторонами та її подальшої державної реєстрації.

Згідно з пунктом 4 додаткової угоди № 1 до договору суборенди землі № 1 від 08.04.2025р. з моменту набуття чинності цієї додаткової угоди, сторони підтверджують про передачу (повернення) земельної ділянки від суборендаря до суборендодавця у належному стані.

Судом установлено, що 26 листопада 2025 року до Державного реєстру речових прав внесено відомості про припинення іншого речового права (59659143) щодо реєстрації права суборенди на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0269 площею 10,882 га за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кеарфілд" (орендодавець, суборендодавець Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Діброва і К"), що підтверджується наявним у матеріалах справи витягом з державного реєстру речових прав № 454310365 (т. 2 а.с. 236).

Підставою для припинення іншого речового права визначено додаткову угоду № 1 від 24.11.2025.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у тому випадку коли спір врегульовано сторонами після звернення позивача з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

З огляду на встановлену обставину припинення права суборенди та передачу (повернення) земельної ділянки від суборендаря до суборендодавця, прокурор та позивач під час розгляду справи підтримали позовні вимоги до Калинівської міської ради та СТОВ "Діброва і К", у частині вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кеарфілд" провадження просили закрити, у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Враховуючи, що 24.11.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кеарфілд" та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Діброва і К" укладено додаткову угоду № 1 до договору суборенди землі № 1 від 08.04.2025 року про припинення права суборенди на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0269 площею 10,882 га, що підтверджується змістом укладеної додаткової угоди та заявою відповідача-3 від 03.12.2025, в якій стверджується про укладення додаткової угоди № 1 до договору суборенди землі № 1 від 08.04.2025 року та, що спірна земельна ділянка не перебуває у користуванні ТОВ "Кеарфілд" до якої також долучено відповідний витяг з державного реєстру речових прав та примірник укладеної між відповідачем-2 та відповідачем-3 додаткової угоди № 1 до договору суборенди землі № 1 від 08.04.2025, суд дійшов висновку про те, що між позивачем та відповідачем-3 відсутній спір в частині вимог про зобов`язання ТОВ "Кеарфілд" повернути державі в особі Вінницької обласної військової (державної) адміністрації земельну ділянку історико-культурного призначення з кадастровими номером :04:000:0269 площею 10,882 га.

З огляду на викладене, провадження у справі № 902/395/25 у частині позовних вимог керівника Хмільницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької обласної державної (військової) адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кеарфілд" про зобов`язання ТОВ "Кеарфілд" повернути державі в особі Вінницької обласної військової (державної) адміністрації земельну ділянку історико-культурного призначення з кадастровими номером :04:000:0269 площею 10,882 га підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України.

Згідно частини 3 статті 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

З огляду на закриття провадження у справі № 902/395/25 у частині позовних вимог керівника Хмільницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької обласної державної (військової) адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кеарфілд", предметом розгляду у справі є матеріально-правові вимоги керівника Хмільницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької обласної державної (військової) адміністрації до Калинівської міської ради та до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Діброва і К" про усунення перешкоди власнику - державі в особі Вінницької обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою історико-культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 шляхом визнання недійсним договору оренди земельної ділянки історико-культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 від 26.11.2007 року, укладеного між Калинівською районною державною адміністрацією та СТОВ "Діброва і К", який продовжений додатковою угодою, укладеною між Калинівською міською радою та СТОВ "Діброва і К" від 12.12.2024 та зобов`язання Калинівської міської ради та СТОВ "Діброва і К" повернути державі в особі Вінницької обласної військової (державної) адміністрації земельну ділянку історико-культурного призначення з кадастровими номером :04:000:0269 площею 10,882 га.

Щодо підстав представництва прокурором інтересів держави.

Згідно зі статтею 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави". Враховуючи, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом.

Відповідно до статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Частиною 4 статті 53 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року по справі № 912/2385/18, відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

На обгрунтування підстав для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах прокурор зазначив, що порушення інтересів держави полягає у оформленні всупереч вимогам законодавства у сфері охорони культурної спадщини права комунальної власності на земельну ділянку історико-культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 за Калинівською міською радою та наданні спірної земельної ділянки історико-культурного призначення в оренду СТОВ "Діброва і К".

Згідно з пунктом 4 статті 1, частиною 1 статті 2, частиною 2 статті 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини" пам`ятка археології є об`єктом нерухомого майна державної власності, а тому ділянка під цією пам`яткою відповідно до підпункту ґ) пункту 24 Перехідних положень Земельного кодексу України перебуває у державній власності.

Частиною 5 статті 122 ЗК України визначено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Розпорядником земельної ділянки історико-культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 площею 10,882 га, на якій розташована пам`ятка археології, є Вінницька обласна військова адміністрація.

Подібні висновки щодо повноважень обласних державних адміністрацій на розпорядження землями державної власності історико-культурного призначення викладено в постановах Верховного Суду від 07.02.2024 № 922/2304/23, від 13.12.2023 у справі № 420/13194/22, від 09.08.2023 у справі № 925/3/20, від 25.01.2023 у справі № 748/1536/20.

Прокурор зазначив, що Калинівською міською радою у порушення вищезазначених вимог законодавства зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку історико-культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 площею 10,882 га, на якій розташована пам`ятка археології. Таким чином, майнові інтереси держави було порушено і останні підлягають відновленню, шляхом усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою та зобов`язання презумпційного власника повернути її законному (титульному) власнику, яким є держава Україна в особі Вінницької обласної військової (державної) адміністрації.

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема (але не виключно): повідомленням прокурора на адресу відповідного компетентного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від такого органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Із матеріалів справи убачається, що Хмільницька окружна прокуратура листом № 56-3811вих-24 від 17.11.2024 повідомила Вінницьку обласну державну (військову) адміністрацію про виявлені порушення вимог законодавства та просила надати інформацію щодо вжитих військовою адміністрацією дій щодо повернення земельної ділянки історико - культурного призначення у державну власність (т. 1 а.с. 95 - 97).

Водночас, у листі за № 07-15-55 від 15.01.2025 Вінницька обласна державна (військова) адміністрація зазначила, що про виявленні порушення законодавства під час розпорядження спірною земельною ділянкою адміністрації стало відомо з листа окружної прокуратури та просила, у разі подання позову до суду, заявити вимогу щодо скасування в Державному земельному кадастрі Державної реєстрації земельної ділянки з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за категорією - землі історико - культурного призначення, що свідчить про бездіяльність Вінницької обласної державної (військової) адміністрації по захисту майнових інтересів держави.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Частиною 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Матеріали справи не містять доказів самостійного звернення позивача з аналогічним позовом до суду.

Оскільки прокурор у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку про обґрунтованість підстав представництва прокурором інтересів держави в особі позивача Вінницької обласної державної (військової) адміністрації у цій справі.

Щодо правового регулювання спірних правовідносин судом враховано таке.

Частиною 1 статті 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 54 Конституції України, культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.

Охорона культурного надбання держави, враховуючи те, що руйнування об`єктів культурної спадщини однієї країни є втратою для всього людства, є зобов`язанням України і перед світовою спільнотою.

Згідно пункту 5 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються засади використання природних ресурсів, виключної (морської) економічної зони, континентального шельфу, освоєння космічного простору, організації та експлуатації енергосистем, транспорту і зв`язку.

Відповідно до положень частини 1-3 статті 2 Земельного кодексу України (тут і далі - ЗК України у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Положеннями статті 3 ЗК України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

За змістом частини 1 статті 53 ЗК України до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

Приписами статті 54 ЗК України визначено, що землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, об`єктів культурної всесвітньої спадщини, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, які надані та використовуються для потреб охорони культурної спадщини, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель. Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про охорону культурної спадщини" (у редакції закону станом на дату укладення спірного договору 26.11.2007) пам`ятка - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України; охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про охорону культурної спадщини" (у редакції закону станом на дату укладення угоди до спірного договору 12.12.2024) пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Частиною 2 статті 2 Закону України "Про охорону культурної спадщини" (у редакції закону станом на 26.11.2007 та станом на 12.12.2024) визначено, що археологічні об`єкти культурної спадщини - рештки життєдіяльності людини (нерухомі об`єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, укріплень, військових таборів, виробництв, іригаційних споруд, шляхів, могильники, культові місця та споруди, їх залишки чи руїни, мегаліти, печери, наскельні зображення, ділянки історичного культурного шару, поля давніх битв, а також пов`язані з ними рухомі предмети), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації.

Пунктом 3 розділу X "Прикінцеві положення" Закону України "Про охорону культурної спадщини" (у редакції закону станом на 26.11.2007 та станом на 12.12.2024) визначено, що об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української PCP "Про охорону і використання пам`яток історії та культури", визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.

Статтею 6 Закону УРСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури" (у редакцій чинній на час прийняття рішення Виконавчим комітетом Вінницької обласної ради народних депутатів про взяття під державну охорону пам`ятників археології, історії та мистецтва) до пам`яток історії та культури належать пам`ятки археології - городища, кургани, залишки стародавніх поселень укріплень, виробництв, каналів, шляхів, стародавні місця поховань, кам`яні скульптури, наскельні зображення, старовинні предмети, ділянки історичного культурного шару стародавніх населених пунктів.

Частиною 2 статті 8 Закону УРСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури" передбачено, що виконавчі комітети обласних Рад народних депутатів затверджують переліки пам`яток історії та культури місцевого значення, встановлюють зони їх охорони, а також вирішують інші питання в галузі охорони і використання пам`яток історії та культури, віднесені до їх відання законодавством Союзу PCP і Української PCP.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0269 розташована в межах пам`ятки археології місцевого значення - групи курганів у кількості 32 насипів, датована V-ІV ст. ст. до н.е. Пам`ятка (курганна група) знаходиться на правому березі р. П. Буг, в ур. Хомів Яр, розташованого у Вінницькій області, Калинівський район, с. Мізяків, ур. Хомів Яр; паспортизована 30 січня 1979 року.

Статтею 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини" передбачено, що пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Усі пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю.

Землі, на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології - поля давніх битв.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про охорону культурної спадщини" нерухомий об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який не може бути перенесений на інше місце без втрати його цінності з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду та збереження своєї автентичності.

Зазначені правові норми спрямовані на забезпечення належної охорони пам`яток археології, оскільки пам`ятки археології як нерухомі об`єкти культурної спадщини не можуть бути перенесені на інше місце без втрати їх цінності.

Пам`ятки археології зазвичай знаходяться безпосередньо у глибині земної поверхні, в зв`язку з чим нерозривно пов`язані з земельними ділянками, на яких вони розташовані. Правовий режим земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка археології, не має відрізнятися від правового режиму самої пам`ятки, яка згідно із Законом України "Про охорону культурної спадщини" не може перебувати в приватній чи комунальній власності.

Статтею 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини" гарантовано право державної власності на пам`ятки археології. Відчуження з державної власності земельної ділянки, на якій розташовані пам`ятки археології, фактично унеможливлює здійснення державою права користування та розпорядження цими пам`ятками археології, у зв`язку з невіддільністю пам`ятки археології від земельної ділянки, на якій вона розташована.

Така позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2024 у справі № 927/1206/21, у постанові Верховного Суду від 17.04.2024 у справі № 922/1412/22, ухвалених у подібних правовідносинах.

Згідно з пунктом 1 статті 18 Закону України "Про охорону культурної спадщини" об`єкти культурної спадщини, що є пам`ятками (за винятком пам`яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.

За приписами статті 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини" землі, на яких розташовані пам`ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення.

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону України "Про охорону культурної спадщини" топографічно визначені території чи водні об`єкти, в яких містяться об`єкти культурної спадщини або можлива їх наявність, за поданням відповідного органу охорони культурної спадщини можуть оголошуватися рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини охоронюваними археологічними територіями на обмежений або необмежений строк у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Отже, залишки стародавніх поселень є нерухомими археологічними об`єктами культурної спадщини, а тому не можуть бути перенесеними на інше місце без втрати своєї цінності.

Зазначена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.03.2024 у справі № 927/1206/21.

Зважаючи на це, земельна ділянка, на якій розташована пам`ятка археології - група курганів V-ІV ст. ст. до н.е., відноситься до земель історико-культурного призначення, яка може перебувати виключно у державній власності.

Розташування на земельній ділянці з кадастровим номером :04:000:0269 площею 10,882 га пам`ятника архітектури підтверджується, зокрема

рішенням Виконавчого комітету Вінницької обласної ради народних депутатів № 96 від 07.02.1983 "Про взяття під державну охорону пам`ятників археології, історії та мистецтва"; паспортом пам`ятки археології від 30.01.1979;

технічною документацією на поділ земель колективної власності і виготовлення державних актів на право власності на землю взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай) членам СВК "Діброва" села Мізяків Калинівського району Вінницької області, розробленою Вінницькою регіональною філією Державого підприємства "Центр державного земельного кадастру" при Державному комітеті України по земельних ресурсах у 2004 році;

технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ТОВ "Діброва і К" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Мізяківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, розробленою Державним підприємством "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" у 2014 році, зокрема на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0269, що розташована на території колишньої Мізяківської сільської ради Калинівського району Вінницької області (наразі Калинівської ОТГ Хмільницького району Вінницької області);

умовами укладеного 26.11.2007 року між Калинівською районною державною адміністрацією та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Діброва і К" договору оренди землі, за змістом якого у оренду передано зокрема земельні ділянки, які знаходяться на території Мізяківської сільської ради (за межами населеного пункту), з яких землі історико-культурного призначення - 37,04 га;

інформацією з Публічної кадастрової карти України; інформацією з Державного земельного кадастру; інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 443010837 від 10.09.2025 року щодо земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0269 площею 10,882 га.

Згідно з приписами статті 54-1 ЗК України з метою охорони культурної спадщини на використання земель у межах території пам`ятки культурної спадщини встановлюються обмеження відповідно до Закону України "Про охорону культурної спадщини".

Обмеження у використанні земель у межах території пам`ятки культурної спадщини, зон охорони, поширюються на усі розташовані в межах цих територій та об`єктів землі незалежно від їх цільового призначення. Межі території, на яку поширюються такі обмеження, визначаються відповідно до Закону України "Про охорону культурної спадщини" і зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації, науково-проектній документації у сфері охорони культурної спадщини. Відомості про зазначені обмеження у використанні земель вносяться до Державного земельного кадастру.

Режим використання земель у межах території пам`ятки культурної спадщини, визначається науково-проектною документацією у сфері охорони культурної спадщини, а до затвердження такої документації - Законом України "Про охорону культурної спадщини".

Згідно витягу з Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0269 належить до категорії земель історико-культурного призначення. Дата державної реєстрації земельної ділянки 04.06.2018.

З урахуванням наведеного, спірна земельна ділянка, відноситься до земель історико-культурного призначення, порядок та режим використання якої визначається Законом України "Про охорону культурної спадщини".

Положеннями статті 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини" визначено, що пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються згідно із законом. Усі пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю.

За таких обставин, земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0269 площею 10,882 га, на якій розташована пам`ятка археології місцевого значення, відноситься до категорії земель історико-культурного призначення, які не можуть відчужуватись з державної у комунальну або приватну власність.

За умовами частини 1 статті 18 Закону України "Про охорону культурної спадщини" об`єкти культурної спадщини, що є пам`ятками (за винятком пам`яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.

Наразі із встановлених судом обставин вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0269 площею 10,882 га на якій розташована пам`ятка археології місцевого значення, протиправно вибула з державної в комунальну власність.

Закон України "Про охорону культурної спадщини" від 08.06.2000 № 1805-ІІІ (набув чинності 12.07.2000) є спеціальним законодавчим актом відносно до Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ (набув чинності 01.01.2002).

Враховуючи приписи частини 1 статті 54 ЗК України та положення статті 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини", суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення спеціального законодавчого акту - Закону України "Про охорону культурної спадщини" від 08.06.2000 № 1805-ІІІ.

Судом також враховано, що згідно п.п. "ґ" п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності.

Зважаючи на те, що згідно п. 4 ст. 1, ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини" пам`ятка археології є об`єктом нерухомого майна державної власності, ділянка під цією пам`яткою відповідно до п.п. "ґ" п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України перебуває у державній власності.

Згідно з частиною 5 статті 122 ЗК України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Отже, розпорядником земельної ділянки історико-культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 площею 10,882 га, на якій розташована пам`ятка археології, є Вінницька обласна державна (військова) адміністрація.

Подібні висновки щодо повноважень обласних державних адміністрацій на розпорядження землями державної власності історико-культурного призначення викладено в постановах Верховного Суду від 07.02.2024 № 922/2304/23, від 13.12.2023 у справі № 420/13194/22, від 09.08.2023 у справі № 925/3/20, від 25.01.2023 у справі № 748/1536/20.

Верховний Суд у постанові від 04.04.2024 у справі № 317/372/22 зазначив, що "за змістом абзацу другого частини другої статті 178 ЦК України обмежено оборотоздатні об`єкти можуть бути визначені як в окремому законі, присвяченому оборотоздатності об`єктів, так і в інших законах, зокрема кодексах, які визначають правовий режим певних об`єктів» (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі '№ 487/10128/14-ц (провадження № 14-47Зцс 18)). Пам`ятка археології є об`єктом обмеженим в цивільному обороті, оскільки може перебувати тільки в державній власності (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року в справі № 734/519/15-ц (провадження № 61-7174св19))."

Щодо обраного прокурором способу захисту порушеного права, судом враховано таке.

Згідно вимог частин 1-2 статті 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Положеннями статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають ураховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (схожі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 5.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23) та від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20 (підпункт 8.47)).

Крім того, за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в пункті 58 постанови від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, пункті 23 постанови від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 та пункті 8.49 постанови від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зауважувала, що надміру формалізований підхід до заявлених позовних вимог суперечить завданням цивільного судочинства щодо справедливого та неупередженого вирішення судом цивільних спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань, аби убезпечити особу повторно звертатись до суду за захистом своїх прав.

Приписами частини 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями частин 1, 2 статті 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до вимог статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Негаторний позов пред`являється власником за умови, що він мас майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним. Об`єктом негаторного позову є усунення триваючого правопорушення, що збереглося до моменту подання позову до суду.

При цьому, поняття перешкод у реалізації прав користування і розпорядження є загальним поняттям і може охоплювати не тільки фактичну відсутність доступу до земельної ділянки та можливості використати її за цільовим призначенням, а й будь-які інші неправомірні дії порушника прав, а також рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, договори, інші правочини, у зв`язку з якими розпорядження і користування майном ускладнене або повністю унеможливлене.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, а тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення (пункт 96 постанови).

Державна реєстрація права оренди нерухомості, а тим більше надання її власником у користування (найм) без такої реєстрації чи самовільне зайняття відповідного майна не змінює його володільця. Ним залишається той, за ким зареєстроване право власності на об`єкт нерухомості. Державна реєстрація права оренди такого об`єкта, надання його в користування без вчинення відповідної реєстраційної дії чи зайняття без дозволу власника зумовлюють появу опосередкованого володіння та відповідного тимчасового володільця (орендаря, наймача, користувача), що не виводить власника з безпосереднього володіння цим майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц, від 21.01.2020 у справі № 908/2606/18).

Відтак, зайняття земельної ділянки фактичним користувачем треба розглядати як таке, що не є пов`язаним з позбавленням власника його володіння цим об`єктом. Тобто зайняття останнього не є заволодінням ним. Такий власник, зберігаючи володіння його майном, може заявити негаторний позов, тобто просити суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні відповідним об`єктом, зокрема шляхом повернення останнього (ст.391 ЦК України, ч.2 ст.152 ЗК України).

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 05.10.2022 у справі № 545/1431/20, від 11.04.2024 у справі № 545/1103/20 та від 23.10.2024 у справі № 545/1096/20 скасування запису про державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку є неефективними способом захисту, оскільки відновлення порушених прав забезпечується зобов`язанням повернути земельну ділянку.

Право власності держави або територіальної громади на обмежені в обороті об`єкти встановлене законом, тому не потребує доказування правового титулу.

У разі протиправної передачі цих об`єктів у приватну власність відповідне порушення, ураховуючи їх правовий титул, необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади.

Таким чином, позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, тобто позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Предмет негаторного позову становить вимога власника, який володіє майном, до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову є посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном та факти, які підтверджують дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей.

У постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 910/13356/17 суд виклав висновок про те, що способом захисту в негаторних правовідносинах є вимога, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватися і розпоряджатися майном тим чи іншим способом (зобов`язання повернути або звільнити майно, виселення, знесення, накладення заборони на вчинення щодо майна неправомірних дій).

Щодо вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки історико-культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 від 26.11.2007 року, укладеного між Калинівською районною державною адміністрацією та СТОВ "Діброва і К", який продовжений додатковою угодою, укладеною між Калинівською міською радою та СТОВ "Діброва і К" від 12.12.2024 судом враховано таке.

Згідно частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приписами статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 вказаного Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статті 2 Закону України "Про оренду землі" (у редакції чинній на момент укладення спірного договору) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно частини 4 статті 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є районні, обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та Кабінет Міністрів України в межах повноважень, визначених законом.

Положення статті 203 ЦК України містять загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 вказаної статті передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

До загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, віднесено, зокрема те, що зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Водночас статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, прокурором при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, а також доведено, що внаслідок укладення оспорюваного договору права та інтереси держави є порушеними та в чому проявляється таке порушення (зміст такого порушення).

Вирішуючи спір про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року у справі № 177/1942/16-ц зазначено, що наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним.

Спірні правовідносини у цій справі виникли на підставі укладеного 26 листопада 2007 року між Калинівською районною державною адміністрацією та Сільськогосподарським товаристом з обмеженою відповідальністю "Діброва і К" договору оренди землі, який продовжений додатковою угодою від 12.12.2024, укладеною між Калинівською міською радою та СТОВ "Діброва і К" та предметом спірного договору є оренда земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0269, яка розташована на території Мізяківської сільської ради (за межами населеного пункту).

На обгрунтування позовних вимог про визнання недійсним договору прокурор зазначив, що земельна ділянка, яка була передана в оренду належить до державної власності та вибула з державної власності поза волею власника, відтак власник такої земельної ділянки має право вимагати усунення порушень його прав, зокрема і шляхом визнання недійсним договору оренди, укладеного іншими особами, тобто без фактично волевиявлення власника земельних ділянок та за відсутності у особи, яка вчинила такі правочини, прав на розпорядження такими земельними ділянками.

За твердженням прокурора спірний договір укладено 26.11.2007 між Калинівською районною державною адміністрацією та СТОВ "Діброва і К" на оренду земельної ділянки та додаткова угода до нього укладена Калинівською міською радою з порушеннями статті 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини", статей 53, 54, частини 5 статті 122, підпункту ґ пункту 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, що є підставою для визнання його недійсним.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0269 площею 10,882 га, на якій розташована пам`ятка археології - група курганів V-ІV ст. ст. до н.е., відноситься до земель історико-культурного призначення, яка може перебувати виключно у державній власності.

За змістом частини 1 статті 116 ЗК України (у редакції на момент укладення спірного договору) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Положеннями частини 3 статті 122 ЗК України визначено, що районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо) з урахуванням вимог частини шостої цієї статті, крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті.

Згідно частини 4 статті 122 ЗК України обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Отже, згідно вимог частини 4 статті 122 ЗК України передача у користування на умовах оренди земель державної власності за межами населених пунктів, крім земель визначених частиною 3 статті 122 ЗК України належить до компетенції обласних державних адміністрацій.

Приймаючи до уваги, що об`єктом оренди є земельна ділянка за межами населеного пункту історико-культурного призначення, у Калинівської райдержадміністрації були відсутні повноваження щодо її передачі в оренду.

Як убачається із матеріалів справи 06 листопада 2024 року Калинівською міською радою на 64 сесії 8 скликання прийнято рішення "Про поновлення терміну дії договорів оренди землі, укладених з СТОВ "Діброва і К" міською радою вирішено поновити термін дії договору оренди землі від 26.11.2007 року, укладеного між Калинівською райдержадміністрацією та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Діброва і К", зі змінами згідно додаткової угоди від 26.03.2018 року №247, укладеної між Головним управлінням Держземагентства у Вінницькій області та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Діброва і К" з врахуванням додаткової угоди №477 від 25.07.2018 року, укладеної між Головним управлінням Держгеокадастру та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Діброва і К" щодо земельної ділянки за кадастровим номером :04:000:0269 на новий строк на сім років до 24.07.2032 року. Орендна плата - 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (т. 1 а.с. 53 -57).

Надалі, 12 грудня 2024 року між Калинівською міською радою як орендодавцем та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Діброва і К" як орендарем укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 26.11.2007 року (т. 1 а.с. 58-60).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 443010837 від 10.09.2025 року право власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:000:0269 площею 10,882 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 216) зареєстровано за Калинівською міською радою (т. 1 а.с. 170-173).

Відповідно до вказаної інформаційної довідки 16.12.2024 до державного реєстру внесено запис про реєстрацію змін до іншого речового права щодо реєстрації права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0269 площею 10,882 га за Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Діброва і К".

Судом установлено, що розпорядником земельної ділянки історико-культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 площею 10,882 га, на якій розташована пам`ятка археології, є Вінницька обласна державна (військова) адміністрація.

З урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що Калинівською міською радою зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку історико-культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 площею 10,882 га, на якій розташована пам`ятка археології за відсутності правових та фактичних підстав.

На момент укладення додаткової угоди до договору оренди землі спірна земельна ділянка належала до державної власності, право розпорядження такою земельною ділянкою не належало Калинівській міській раді та уповноваженим державою органом дій щодо розпорядження зазначеною земельною ділянкою не вчинялось.

Таким чином, за оспорюваним договором відбулось розпорядження земельною ділянкою не уповноваженим органом, внаслідок чого спірний договір не відповідає вимогам статей 53, 54, 116, 122, 123 ЗК України, статті 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини", частини 4 статті 4 Закону України "Про оренду землі", статті 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини".

Враховуючи наведене, суд погоджується з доводами прокурора, що спірний договір оренди землі укладений 26.11.2007 між Калинівською районною державною адміністрацією та СТОВ "Діброва і К" щодо оренди земельної ділянки історико-культурного призначення, який продовжений додатковою угодою, укладеною між Калинівською міською радою та СТОВ "Діброва і К" від 12.12.2024 вчинено з порушенням чинного законодавства, що є підставою для визнання його недійсним на підставі частин 1, 2 статті 203, статті 215 ЦК України.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога прокурора про усунення перешкоди власнику - державі в особі Вінницької обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою історико-культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 шляхом визнання недійсним договору оренди земельної ділянки історико-культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 від 26.11.2007 року, укладеного між Калинівською районною державною адміністрацією та СТОВ "Діброва і К", який продовжений додатковою угодою, укладеною між Калинівською міською радою та СТОВ "Діброва і К" від 12.12.2024 є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Частинами 1, 2 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Приймаючи до уваги те, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0269 площею 10,882 га, перебуває за межами населеного пункту та належить до земель історико-культурного призначення, повноваженнями на розпорядження якою наділена Вінницька обласна державна адміністрація, враховуючи визнання недійсним договору оренди земельної ділянки історико-культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 від 26.11.2007 року, укладеного між Калинівською районною державною адміністрацією та СТОВ "Діброва і К", який продовжений додатковою угодою, укладеною між Калинівською міською радою та СТОВ "Діброва і К" від 12.12.2024, позовна вимога про зобов`язання Калинівської міської ради та СТОВ "Діброва і К" повернути державі в особі Вінницької обласної військової (державної) адміністрації земельну ділянку історико-культурного призначення з кадастровими номером :04:000:0269 площею 10,882 га є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Положеннями частин 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Згідно статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1-2 статті 86 ГПК України).

Судом розглянуто справу у розумний строк, який був об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав та обов`язків.

Під час розгляду справи, судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, у тому числі подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи викладене, суд не надає детальної відповіді на кожний аргумент та довід учасників справи, оскільки такі доводи та аргументи не впливають на висновки суду у цій справі.

Дослідивши фактичні обставини справи, що входять до предмету доказування у цій справі та стосуються кваліфікації спірних відносин, суд дійшов висновку, що відповідачами не спростовано позовних вимог, а судом не виявлено на підставі наявних доказів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат судом враховано таке.

Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні до суду Вінницькою обласною прокуратурою згідно платіжної інструкції № 537 від 25.03.2025 за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 6056,00 гривень.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, витрати по сплаті судового збору у сумі 6056,00 гривень у рівних частках покладаються на Калинівську міську раду та Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Діброва і К".

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 86, 123, 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Провадження у справі № 902/395/25 у частині позовних вимог керівника Хмільницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької обласної державної (військової) адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кеарфілд" закрити на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України.

2. Позов керівника Хмільницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької обласної державної (військової) адміністрації до Калинівської міської ради та до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Діброва і К" про усунення перешкоди власнику - державі в особі Вінницької обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою історико-культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 шляхом визнання недійсним договору оренди земельної ділянки історико-культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 від 26.11.2007 року, укладеного між Калинівською районною державною адміністрацією та СТОВ "Діброва і К", який продовжений додатковою угодою, укладеною між Калинівською міською радою та СТОВ "Діброва і К" від 12.12.2024; зобов`язання Калинівської міської ради та СТОВ "Діброва і К" повернути державі в особі Вінницької обласної військової (державної) адміністрації земельну ділянку історико-культурного призначення з кадастровими номером :04:000:0269 площею 10,882 га задовольнити.

3. Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки історико-культурного призначення з кадастровим номером :04:000:0269 від 26.11.2007 року, укладений між Калинівською районною державною адміністрацією та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Діброва і К", який продовжений додатковою угодою, укладеною 12.12.2024 між Калинівською міською радою та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Діброва і К".

4. Зобов`язати Калинівську міську раду (22400, Вінницька обл., Хмільницький район, місто Калинівка, вулиця Нестерчука В., будинок 19, ідентифікаційний код юридичної особи 04326106) та Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Діброва і К" (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, просп. Богдана Хмельницького, буд. 147 Ж, офіс 10, ідентифікаційний код юридичної особи 31348645) повернути державі в особі Вінницької обласної державної (військової) адміністрації (21050, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Соборна, будинок 70, ідентифікаційний код юридичної особи 20089290) земельну ділянку історико-культурного призначення з кадастровими номером :04:000:0269 площею 10,882 га.

5. Стягнути з Калинівської міської ради (22400, Вінницька обл., Хмільницький район, місто Калинівка, вулиця Нестерчука В., будинок 19, ідентифікаційний код юридичної особи 04326106) на користь Вінницької обласної прокуратури (21050, Вінницька обл., місто Вінниця, вулиця Монастирська, будинок 33, , Державна казначейська служба України, м. Київ, р/р UA0003988, МФО 820172, отримувач Вінницька обласна прокуратура) 3028,00 гривень судових витрат на сплату судового збору.

6. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Діброва і К" (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, просп. Богдана Хмельницького, буд. 147 Ж, офіс 10, ідентифікаційний код юридичної особи 31348645) на користь Вінницької обласної прокуратури (21050, Вінницька обл., місто Вінниця, вулиця Монастирська, будинок 33, , Державна казначейська служба України, м. Київ, р/р UA0003988, МФО 820172, отримувач Вінницька обласна прокуратура) 3028 гривень судових витрат на сплату судового збору.

7. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

8. Згідно з приписами статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

9. Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

10. Примірник судового рішення надіслати учасникам справи до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.

Повне рішення складено 17 грудня 2025 р.

Суддя Шамшуріна М.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - Хмільницькій окружній прокуратурі; ;

3, 4, 5, 6, 7, 8 - Вінницькій обласній прокуратурі, позивачу, відповідачам, третій особі до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.