ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

м. Хмельницький

"09" грудня 2025 р. Справа № 924/1027/25

Господарський суд Хмельницької області у складі

судді Крамара С.І., при секретарі судового засідання Кучеревич М.А., розглянувши матеріали

за позовом Акціонерного товариства "Хмельницькобленерго", м. Хмельницький

до ОСОБА_1 , м. Київ

про визнання недійсними положень Договору про обов`язковий викуп АТ "Хмельницькобленерго" належних акціонеру простих іменних акцій

Представники сторін:

від позивача: Соколовська В.О. - згідно довіреності №1922 від 31.07.2025;

від відповідача: не з`явився.

В судовому засіданні, відповідно до ст.240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі, стислий виклад позицій сторін.

02.10.2025 до господарського суду через систему "Електронний суд" в електронній формі надійшла позовна заява (вх.№05-08/2958/25) Акціонерного товариства "Хмельницькобленерго", м.Хмельницький до ОСОБА_1 , м.Київ, згідно з якою позивач просить суд визнати недійсними положення Договору про обов`язковий викуп АТ "Хмельницькобленерго" належних акціонеру простих іменних акцій, визнаного укладеним рішенням суду у справі №924/684/24, а саме пункти 3.3, 3.4, 3.5 (у частині встановлення строків на виконання зобов`язання) та пункти 4.2, 4.3, 4.4, 4.5.

Ухвалою від 14.10.2025 судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №924/1026/25 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 24.11.2025 суд постановив ухвалу, із занесенням до протоколу судового засідання, якою, відповідно до ст.185 ГПК України, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позивач - Акціонерне товариство "Хмельницькобленерго", м.Хмельницький позовні вимоги підтримує. Посилається на те, що окремі частини договору про обов`язковий викуп товариством належних акціонеру ОСОБА_1 простих іменних акцій Акціонерного товариства "Хмельницькобленерго", м.Хмельницький від 25.12.2023, а саме п.3.3., п.3.4. п.3.5., п.4.2., п.4.3., п.4.4. є такими, що не відповідають вимогам ст.203 Цивільного кодексу України. Вказані частини договору унеможливлюють його належне виконання сторонами та фактично не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зазначає, що фактично вказаний договір набув чинності 16.01.2025 у зв`язку з набранням рішення суду по справі №924/684/24 законної сили, яким визнано укладеним з відповідачем договір про обов`язковий викуп товариством належних акціонерам простих іменних акцій товариства.

З умов договору, визначених в п.3.3., 3.4., 3.5., вбачається, що строк виконання зобов`язань сторін визначено календарною датою, а саме 25.01.2024, яка фактично передує даті укладання та набуття чинності договору, а саме 16.01.2025 та передує фактичному виникненню у сторін цивільних прав та обов`язків стосовно предмету договору.

Разом з тим, у пунктах 3.4-3.5 договору включено зобов`язання, зокрема для товариства, щодо надання Депозитарній установі розпорядження на виконання облікової операції переказу цінних паперів та сплати продавцю, тобто відповідачу, загальної вартості цінних паперів до 25 січня 2024. На момент набрання чинності договором зазначені строки виконання зобов`язань вже минули, що об`єктивно унеможливлює належне виконання зобов`язань позивачем.

Такі умови створюють стан прострочення як з боку позивача, так і відповідача ще до виникнення самих зобов`язань, що суперечить вимогам п.7.1 договору, ст.ст. 3, 6, 11, 13, 14, 530, 631 ЦК України, ст.187 Господарського кодексу України. Вони не враховують вимог законодавства щодо реальних строків виникнення зобов`язань, та строків фактичної можливості їх виконання Сторонами.

Положення, викладені у п.4.2, п.4.3, п.4.4. Договору, не визначені законодавством істотними для цього виду правочинів та позивач заперечував щодо включення даних положень до договорів про обов`язковий викуп акцій.

Внесення в умови договору вказаних пунктів в сукупності з запропонованою редакцією п.п. 3.3., 3.4., 3.5., яка фактично автоматично визначає зобов`язання простроченим до моменту їх виникнення, а також фактичні дії відповідача по формуванню розпорядження на списання цінних паперів без належної на те підстави та подальше подання позову про стягнення штрафних санкцій, розрахованих з 25.01.2024, свідчить про фактичний намір відповідача на отримання неправомірної грошової вигоди від застосування вказаних санкцій.

Вказує, що на момент набрання чинності договорами, визнаними укладеними рішенням суду №924/684/24, товариство фактично вже понад рік прострочило виконання своїх зобов`язання, що унеможливило своєчасне виконання та автоматично накладало на товариство відповідальність у вигляді пені та штрафу, передбачених пунктами 4.3-4.4 договорів. Такі умови ставлять товариство у завідомо невигідне становище і є несправедливими правочинами в розумінні ст.ст. 215, 229 ЦК України.

У запереченнях на відзив зазначає, що твердження відповідача про те, що рішенням суду у справі №924/684/24 нібито вже надано оцінку всім умовам договорів про обов`язковий викуп акцій та встановлено всі істотні обставини щодо кожного їх пункту, є безпідставними.

Основним предметом спору у справі №924/684/24 було визнання укладеними договорів про обов`язковий викуп акцій, зокрема основний спір був щодо встановлення справедливої ринкової вартості та ціни викупу однієї акції. Саме ці питання становили суть переддоговірного спору між сторонами.

Суд, вирішуючи питання про визнання договорів укладеними при розгляді справи №924/684/24, не досліджував правомірність чи справедливість кожного окремого положення договору, зокрема тих, які не є істотними за законом, а лише відтворив редакцію проєкту договору у редакції ОСОБА_1 .

Таким чином, судове рішення у справі №924/684/24 не містить правової оцінки положень пунктів 3.3 3.5, 4.2 4.5 договорів, не встановлює їх відповідності законодавству та не виключає можливості подальшого судового оскарження цих положень у порядку, передбаченому ст.215 ЦК України. Рішення у справі №924/684/24 встановило лише факт укладення договорів і дату набрання ними чинності відповідно до ч.2 ст.187 ГК України - з дня набрання законної сили рішенням суду.

Вказує, що доводи відповідача про нібито "зловживання процесуальними правами" позивачем є безпідставними. Позивач реалізує своє гарантоване законом право на судовий захист (ст.55 Конституції України, ст.4 ГПК України) та звернувся до суду з вимогою щодо визнання недійсними окремих положень договорів, які були визнані укладеними судом, але не були погоджені сторонами й порушують норми матеріального права.

Акцентує, що зазначене не є повторним вирішенням тотожного спору, оскільки: у справі №924/684/24 предметом було визнання договорів укладеними. У справі №924/1027/25 предметом є визнання недійсними окремих положень уже укладених договорів, які не є істотними умовами, не погоджені сторонами та суперечать чинному законодавству. Таким чином, відсутні ознаки зловживання процесуальними правами.

Відповідач ОСОБА_1 м.Київ проти позовних вимог заперечує. Посилається на те, що подана позовна заява є зловживанням процесуальними правами, що суперечить завданню господарського судочинства, зокрема, її подано для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин та спрямовано на перешкоджання розгляду справи №924/684/25 та виконання судового рішення у справі №924/684/24. Просить, в порядку частини 3 статті 43 ГПК України, позовну заяву Акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" залишити без розгляду або повернути Акціонерному-товариству "Хмельницькобленерго" та в порядку частини 4 статті 43 ГПК України вжити заходи щодо таких систематичних зловживань.

Судом враховується, що згідно статей 42, 46 Господарського процесуального кодексу України участь сторони у судовому засіданні є її правом. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Судом також враховано, що розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

З огляду на наведене, зважаючи на належне повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, вимоги розумності строку судового розгляду, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Розглядом матеріалів справи встановлено таке.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 10.10.2024 у справі №924/684/24 задоволено позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до АТ "Хмельницькобленерго" про визнання укладеними договорів купівлі-продажу цінних паперів. Зокрема, визнано укладеним договір про обов`язковий викуп АТ "Хмельницькобленерго" належних акціонеру ОСОБА_1 (договір від 25.12.2023) простих іменних акцій АТ "Хмельницькобленерго" у редакції, вказаній в резолютивній частині рішення суду. Дане рішення залишене без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.01.2025 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.06.2025.

Пунктом 1.1 договору встановлено, що згідно чинного законодавства України цей договір визначає права і обов`язки сторін, що виникають з приводу обов`язкового викупу покупцем у продавця емітованих покупцем цінних паперів. Підставою для виникнення у покупця обов`язку викупу емітованих ним цінних паперів є прийняття загальними зборами акціонерів покупця 17 листопада 2023 рішення про зміну типу товариства.

Згідно п.2.1 договору продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити наступні цінні папери (далі ЦП): акції іменні прості Акціонерного товариства "Хмельницькобленерго в кількості 838 055 шт., ринкова вартість одного ЦП - 31,95 грн.

Загальна вартість ЦП, які є предметом договору, становить 26 775 857,25 грн (п.3.2 договору).

Відповідно до п.3.3 договору продавець зобов`язаний до 25 січня 2024 надати депозитарній установі, в якій у продавця відкрито рахунок в цінних паперах, на якому зберігаються ЦП, що є предметом цього договору, розпорядження на проведення облікової операції списання ЦП на рахунок покупця, відкритий в ПАТ "НДУ" 3001002).

Згідно з п.3.4 договору покупець зобов`язався до 25 січня 2024 надати Центральному депозитарію розпорядження на виконання облікової операції переказу цінних паперів (додаток №10 до Регламенту провадження депозитарної діяльності Центрального депозитарію), що є предметом цього договору.

Покупець зобов`язався до 25 січня 2024 сплатити (перерахувати) продавцю загальну вартість ЦП, вказану в п.3.2 цього договору. Сплата за ЦП, що є предметом цього договору, здійснюється виключно в грошовій формі в національній валюті безготівковим перерахунком на банківський рахунок продавця. (п.3.5 договору).

Відповідно до п.4.2 договору у разі прострочення виконання продавцем умов п.3.3. цього договору продавець зобов`язаний сплатити покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості цінних паперів, зазначеної в п.3.2. цього договору, за кожний день прострочення без обмеження будь-яким строком нарахування пені.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що у разі прострочення виконання покупцем умов п.3.4. та/або п.3.5. цього договору (при умові виконання продавцем п.3.3. цього договору), покупець зобов`язаний сплатити продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості цінних паперів, зазначеної в п.3.2. цього договору, за кожний день прострочення без обмеження будь-яким строком нарахування пені.

Згідно п.4.4 договору у разі прострочення виконання покупцем умов п.3.4. та/або п.3.5. цього договору понад 10 днів, покупець сплачує продавцю додатково до пені штраф у розмірі 30% від загальної вартості цінних паперів, зазначеної в п.3.2. цього договору.

Неустойки (штрафи, пеня) за цим договором або у зв`язку з ним, підлягають сплаті за першою вимогою однієї зі сторін. Сплата неустойки по цьому договору не звільняє винну сторону від виконання зобов`язань за цим договором (п.4.5 договору).

За умовами п.7.1 договору, даний договір набуває чинності з дня набрання чинності рішення суду і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

При винесенні рішення у справі №924/684/24 суди дійшли висновку, що сформульовані у спільній позовній заяві умови договорів про обов`язковий викуп АТ "Хмельницькобленерго" належних акціонерам простих іменних акцій АТ "Хмельницькобленерго" відповідають вимогам чинного законодавства України з визначенням у п.7.1 договорів як день укладення останніх - у день набрання чинності цим рішенням суду.

Суди зазначили, що під час розгляду даного спору товариством заперечувались умови проєктів спірних договорів, запропонованих позивачами, щодо визначення ціни вартості акції Акціонерного товариства "Хмельницькобленерго". Судами встановлено, що обґрунтованою ринковою вартістю 1 акції відповідача належить вважати 31,95 грн з застосуванням майнового підходу визначення вартості для цілей реалізації обов`язку товариства з обов`язкового викупу товариством акцій на вимогу акціонерів в порядку, передбаченому статтею 103 Закону України "Про акціонерні товариства".

Суд першої інстанції вказав, що викладені товариством у промові від 09.10.2024 заперечення стосовно умов пунктів 3.7, 4.2-4.5 договорів, адже на його думку, вони не узгоджені сторонами і не передбачені законодавством та мають бути однаковими для всіх акціонерів, судом не приймаються та не підлягають оцінці, оскільки вони не містяться у заявах по суті, строк для надання яких було надано судом, а також визначене у ст.218 ГПК України право посилатись у останній виключно на обставини і докази, досліджені у судовому засіданні.

У постанові від 16.01.2025 у справі №924/684/24 Північно-західний апеляційний господарський суд зазначив, що безпідставними є доводи відповідача про те, що суд першої інстанції належним чином не оцінив зміст договорів, які визнав укладеними, а також включив умови, які не визначені законодавством істотними для цього виду правочинів, і вони не узгоджені сторонами, зокрема пункти 3.7, 4.2-4.5 договорів; дані доводи спростовуються встановленими судом обставинами та вищевказаними нормами чинного законодавства.

Верховним Судом у складі колегії Касаційного господарського суду в постанові від 17.06.2025 у справі №924/684/24 відхилені доводи скаржника про заперечення ним інших умов спірних договорів та не надання судами попередніх інстанцій обґрунтувань таких доводів з огляду на те, що відповідні доводи відповідача не містились у відзиві на позов, а тому в силу приписів частини 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України відповідач позбавлений права заперечувати проти відповідних обставин під час розгляду справи по суті.

До матеріалів справи додано розпорядження ОСОБА_1 на проведення облікової операції №1 від 22.01.2024 щодо переказу на користь Акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" прав на цінні папери - акцій ПАТ "Хмельницьобленерго".

Аналізуючи докази, оцінюючи їх в сукупності, судом приймається до уваги таке.

У відповідності до ратифікованої Законом України від 17.07.2007 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (п.1 ст.6) кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У цій справі позивач звернувся до суду із позовними вимогами про визнання недійсними положень пунктів 3.3, 3.4, 3.5 (в частині встановлення строків на виконання зобов`язання), 4.2, 4.3, 4.4, 4.5 договору про обов`язковий викуп АТ "Хмельницькобленерго" належних акціонеру простих іменних акцій, визнаних укладеними між АТ "Хмельницькобленерго" та ОСОБА_1 на підставі рішення суду у справі №924/684/24.

Згідно з ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4)правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається з матеріалів справи, договір про обов`язковий викуп АТ "Хмельницькобленерго" належних акціонеру ОСОБА_1 простих іменних акцій АТ "Хмельницькобленерго", окремі положення якого просить визнати недійсними позивач, укладено за рішенням Господарського суду Хмельницької області від 10.10.2024 у справі №924/684/24. Це рішення залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.01.2025 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.06.2025.

Відповідно до ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при розгляді справи про визнання договорів укладеними (спонукання до укладення договору) на суд покладається обов`язок оцінити умови договору на предмет наявності в ньому всіх істотних умов та всіх доводів сторін, а також вирішити по суті наявні розбіжності сторін і сформулювати умови договору відповідно до вимог законодавства. Отже, якщо особа, яка зобов`язана укласти договір, ухиляючись від підписання договору, який є для неї обов`язковим, під час розгляду справи зазначила про розбіжності з умовами запропонованого проєкту, то суд, зобов`язаний їх розглянути. Фактично вирішення судом спору про визнання договорів укладеними (спонукання до укладення договору) як при ухиленні від укладення договору, так і при виникненні розбіжностей щодо його умов, зводиться по суті до внесення визначеності в правовідносини сторін і встановлення судом умов, що не врегульовані сторонами в досудовому порядку (постанови від 02.04.2024 у справі № 910/4114/23, від 28.11.2023 у справі № 922/1307/22, від 02.04.2024 у справі № 910/4114/23 та ін.).

Суди, розглядаючи справу №924/684/24, дійшли висновку про те, що сформульовані у спільній позовній заяві умови договорів про обов`язковий викуп АТ "Хмельницькобленерго" належних акціонеру простих іменних акцій АТ "Хмельницькобленерго" відповідають вимогам чинного законодавства України з визначенням у п.7.1 договорів як день укладення останніх - у день набрання чинності цим рішенням суду. Зважаючи на вказане, позовні вимоги були задоволені у повному обсязі та визнано укладеним договір про обов`язковий викуп АТ "Хмельницькобленерго" належних відповідачу в редакції, викладеній в резолютивній частині рішення.

Обставини щодо невідповідності законодавству пунктів 3.3, 3.4, 3.5 (в частині встановлення строків на виконання зобов`язання) та 4.2, 4.3, 4.4, 4.5 договору про обов`язковий викуп АТ "Хмельницькобленерго" позивачем не зазначались при вирішенні спору у справі №924/684/24. Під час розгляду справи №924/684/24 в суді першої інстанції позивач не висловив заперечень по суті справи щодо вказаних пунктів договорів, що підтверджується змістом рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.10.2024 у справі №924/684/24.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги та не надано оцінки доводам позивача стосовно умов пунктів 3.3, 3.4, 3.5 (в частині встановлення строків на виконання зобов`язання) та 4.2, 4.3, 4.4, 4.5 договору, оскільки вони не містилися у заявах по суті, строк для надання яких було надано судом, а також зважаючи на приписи ст.218 ГПК України.

Відповідність нормам законодавства та безпідставність доводів відповідача про те, що суд першої інстанції належним чином не оцінив зміст договорів, що визнав укладеними, а також включив умови, які не визначені законодавством істотними для цього виду правочинів, і вони не узгоджені сторонами, зокрема пункти 3.3, 3.4, 3.5 (в частині встановлення строків на виконання зобов`язання) та 4.2, 4.3, 4.4, 4.5 договору, підтверджено у постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.01.2025 у справі №924/684/24.

Доводи скаржника про заперечення ним інших умов спірного договору та не надання судами попередніх інстанцій обґрунтувань таких доводів були відхилені як необґрунтовані Верховним Судом у складі колегії Касаційного господарського суду в постанові від 17.06.2025 у справі №924/684/24, з огляду на те, що відповідні доводи відповідача не містились у відзиві на позов, а тому в силу приписів ч.4 ст. 165 ГПК України відповідач позбавляється права заперечувати проти відповідних обставин під час розгляду справи по суті.

Зокрема, Верховний Суд у складі колегії Касаційного господарського суду в постанові від 17.06.2025 у справі №924/684/24 зазначив, що "враховуючи, що сформульовані у спільній позовній заяві умови договорів про обов`язковий викуп Акціонерним товариством "Хмельницькобленерго" належних акціонеру простих іменних акцій відповідача відповідають вимогам чинного законодавства України, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову із визначенням у пунктах 7.1 договорів як день укладення останніх у день набрання рішенням суду".

Суд вважає, що висловлені позивачем заперечення щодо змісту пунктів 3.3, 3.4,3.5, 4.2, 4.3, 4.4, 4.5 спірного договору є спробою здійснити переоцінку встановлених у справі №924/684/24 обставин в межах даної справи, що суперечить принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення.

Судом враховується, що однією з важливих складових верховенства права є принцип правової визначеності, дотримання якого забезпечується реалізацією принципу res judicata (скорочено від "Res judicata pro veritate habetur!", що в перекладі з латини - "судове рішення визнається за істину"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Тобто жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рябих проти Росії" (п.п. 51-52, 56), у справі "Науменко проти України" (п. 91), від 18.11. 2004 у справі "Праведная проти Росії" ("Pravednaya v. Russia", заява №69529/01, п.п. 24-25), від 03.04.2008 у справі "Понамарьов проти України" ("Ponomaryov v. Ukraine", заява №3236/03, п. 40), від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" ("Khristov v. Ukraine", заява № 24465/04, п.п. 33-34), від 17.06.2021 у справі "Тряпишко проти України" (заява №59577/12, п. 22) тощо).

Винятки із принципу res judicata можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру. Зокрема, це можуть бути нововиявлені обставини (див., наприклад, рішення Європейського суду з прав людини у справах "Понамарьов проти України" (п.п. 40-41), "Христов проти України" (п. 34), рішення від 09.06.2011 у справі "Желтяков проти України" ("Zheltyakov v. Ukraine", заява № 4994/04, п.п.43-44) тощо).

З огляду на викладене, доводи позивача про те, що у справі №924/684/24 суди не досліджували правомірність чи справедливість кожного окремого положення договору про обов`язковий викуп АТ "Хмельницькобленерго" належних акціонерам простих іменних акцій, а основний спір був щодо встановлення справедливої ринкової вартості та ціни викупу однієї акції судом не приймаються до уваги.

У позові Акціонерного товариства "Хмельницькобленерго", м.Хмельницький до ОСОБА_1 , м.Київ про визнання недійсними положення Договору про обов`язковий викуп АТ "Хмельницькобленерго" належних акціонеру простих іменних акцій, визнаного укладеним рішенням суду у справі №924/684/24, а саме пункти 3.3, 3.4, 3.5 (у частині встановлення строків на виконання зобов`язання) та пункти 4.2, 4.3, 4.4, 4.5 належить відмовити.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Щодо клопотання відповідача ОСОБА_1 м.Київ про залишення без розгляду або повернення позивачу позовної заяви в порядку частини 3 статті 43 ГПК України, або повернення позивачу та в порядку частини 4 статті 43 ГПК України вжиття заходів щодо таких систематичних зловживань судом береться до уваги таке.

Відповідно до ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Реалізуючи передбачене ст.55 Конституції України, ст. 4 ГПК України право на судовий захист, позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає у ній, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України.

Відповідно до ч.1 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

За приписами ч.1 ст.43 ГПК України учасники процесу та їх представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом ч.2 ст.43 ГПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч.3 ст. 43 ГПК України).

Разом з цим Господарський процесуальний кодекс України не містить критеріїв визначення безпідставного або штучного позову, а тому однозначно встановити, що позов є штучним або завідомо безпідставним, без дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, не вбачається за можливе. Висновок про штучний характер позову або про те, що він є завідомо (для позивача) безпідставним, не повинен ґрунтуватися на припущеннях. В іншому разі висновок про те, що подання такого позову є зловживанням процесуальними правами, не буде переконливим і, відповідно, залишення позовної заяви без розгляду може бути розцінене як порушення права позивача на судовий захист. Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування п.3 ч.2 ст.43 ГПК України викладені у постановах від 12.07.2019 у справі №910/16436/18, від 28.08.2019 у справі № 910/1027/19, від 24.10.2019 у справі №910/16413/18).

Суд зазначає, що на стадії відкриття провадження у справі або підготовчого провадження без дослідження всіх обставин справи в їх сукупності суд був позбавлений можливості достеменно встановити усі обставини, що могли б свідчити про ознаки завідомої безпідставності та штучності позову, а тому визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами в розумінні ч.2 ст.43 ГПК України та повернення з цих підстав позовної заяви (залишення позовної заяви без розгляду на стадії підготовчого провадження) було б обмеженням доступу до правосуддя, порушенням принципів рівності і змагальності. Подібні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 23.07.2024 у справі № 910/15178/23, від 14.06.2022 у справі № 910/10680/21.

Судом враховується, що подання позовів у даній справі є реалізацією АТ "Хмельницькобленерго" свого права на судовий захист в обраний ним спосіб, оскільки останній вважає, що умови оспорюваних пунктів договорів суперечать вимогам чинного законодавства та порушують його права. З метою забезпечення реалізації права позивача на судовий захист суд зобов`язаний перевірити доводи позивача і, в залежності від встановленого, вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Суд приймає до уваги, що АТ "Хмельницькобленерго" не подавало до суду іншого позову до відповідача ОСОБА_1 із тим самим предметом та з тих самих підстав, про що зазначено позивачем у позовній заяві та не спростовано відповідачем.

У справі №924/684/24 предметом судового розгляду були інші позовні вимоги - про визнання договорів укладеними, водночас у даній справі розглядаються вимоги про визнання недійсними пунктів договорів, що були укладені за рішенням суду та які на даний час є чинними. Тому доводи відповідача з приводу того, що позовні заяви у даній справі подані для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин та щодо відсутності предмета спору в поданих позовних заявах є безпідставними.

Посилання відповідача на те, що зловживанням процесуальними правами може бути подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав (справи №924/1027/25, №924/1028/25, №924/1029/25), метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями судом відхиляються, оскільки АТ "Хмельницькобленерго" подало позови хоча і з аналогічних підстав, однак з різним предметом (про визнання недійсними пунктів трьох різних договорів, укладених із різними відповідачами).

Посилання відповідача на те, що позов у цій справі подано з метою перешкоджання розгляду справи №924/684/25 та виконання судового рішення у справі №924/684/24 є його припущенням, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували існування у позивача можливості та наміру протиправного використання процесуальних документів у цій справі в інших судових провадженнях.

Оскільки доводи відповідача про наявність в діях позивача ознак зловживання процесуальними правами не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, суд відмовляє в задоволенні його клопотання про залишення без розгляду або повернення позивачу позовної заяви в порядку частини 3 статті 43 ГПК України, або повернення позивачу та в порядку частини 4 статті 43 ГПК України вжиття заходів щодо таких систематичних зловживань.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Згідно з ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 73, 74, 86, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст.257 та пп.17.5 п.17 Розділу ХІ „Перехідні положення ГПК України.

Повне рішення складено 15.12.2025.

Суддя С.І. Крамар