ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08 грудня 2025 року Справа № 903/926/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «К-Агроінвест Трейд»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бабусині Лакітки"

про стягнення 19 029,52 грн.

Суддя Шум М.С.

Без виклику представників сторін

встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю «К-Агроінвест Трейд» в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Бабусині Лакітки" 19 029.52 грн. в тому числі 12 290.17 грн. пені, 1 189,37 грн. 3% річних та 5 549,98 грн. втрат від інфляції.

Позивач також просить стягнути з відповідача 2 422.40 грн. судового збору та зазначає про орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 24.09.2025 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

06.10.2025 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що договору поставки між сторонами укладено не було, відповідно не визначено розміру та бази нарахування пені, а законодавчими актами не встановлено її обов`язкової сплати у спірних відносинах. Відтак, правові підстави для стягнення з відповідача пені у розмірі не погодженому сторонами в договорі або за відсутності самого договору відсутні.

В частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат позов визнають, разом з тим просять прийняти визнання відповідачем позовних вимог в частині стягнення 6739,35 грн., з них 1 189,37 грн. 3% річних та 5 549,98 грн. втрат від інфляції та повернути позивачу 50% сплаченого судового збору.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч.4 ст.165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на такі обставини.

Між ТОВ «К-Агроінвест Трейд» та ТОВ "Бабусині Лакітки" було досягнуто домовленостей щодо поставки товару, а саме: м`ясо птиці (тушки курчат-бройлерів), субпродукти, а також іншу курячу продукцію.

На виконання домовленостей ТОВ «К-Агроінвест Трейд» в період 10.04.2024 по 24.10.2024 поставило на користь ТОВ "Бабусині Лакітки" товар (продукцію), що стверджується, підписаними між сторонами, видатковими накладними за №6717 від 10.04.2025 р. на суму 60 000,00 грн., за №7215 від 17.04.2025 р. на суму 109950,99 грн., №7410 від 24.04.2025 р. на суму 72709.80 грн.

На час подання позову до суду, основна заборгованість (вартість поставленої продукції) оплачена відповідачем (сторонами дана обставина не заперечується) та така обставина підтверджується актами звіряння між сторонами та оборотно-сальдовою відомістю, які наявні в матеріалах справи.

Однак, позивач стверджує, що відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання та відповідно просить суд стягнути з останнього 19029,52 грн. в тому числі 12290,17 грн. пені, 1189,37 грн. 3% річних та 5549,98 грн. втрат від інфляції.

Щодо початку періоду прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем суд зазначає таке.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Суд вважає, що між сторонами виникли договірні відносини, які були оформлені у спрощений спосіб шляхом підписання видаткових накладних.

У видаткових накладних (наявних в матеріалах справи) не встановлено строк (термін) оплати товару, відповідно обов`язок з оплати виник у боржника з наступного дня після прийняття товару на підставі видаткових накладних.

Суд констатує, що відповідачем було порушено строки оплати отриманої від позивача продукції зокрема по видаткових накладних, які додано до позову.

Щодо стягнення з відповідача 12 290.17 грн. пені.

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань , платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 10.12.2019 у справі №904/4156/18, розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить у собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом (п. 6.31).

Судом встановлено, що письмового договору між сторонами укладено (підписано) не було, відповідно не визначено розміру та бази нарахування пені, а законодавчими актами не встановлено її обов`язкової сплати у спірних відносинах.

Суд враховує позицію Верховного Суду наведену в постанові від 05 вересня 2019 року по справі №908/1501/18, а саме: про відсутність підстав для стягнення пені з відповідача у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не передбаченому законом.

Відтак у даній справі, правових підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 12290,17 грн. відсутні, оскільки, не погоджено сторонами в договорі.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 11.04.2025 по 16.06.2025 суд зауважує наступне.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, з наведених норм права вбачається, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, три проценти річних від суми заборгованості, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача 1 189,37 грн. 3% річних та 5 549,98 грн. втрат від інфляції, судом установлено, що він є арифметично правильним, а відтак позовні вимоги у цій частині також підлягають задоволенню повністю.

В силу положень ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим

Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази та визнання позову відповідачем в частині позовних вимог на суму 6 739,35 грн. з яких 1 189,37 грн. 3% річних та 5 549,98 грн. втрат від інфляції, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути 6739,35 грн. з яких 1189,37 грн. 3% річних та 5549,98 грн. втрат від інфляції, в іншій частині щодо стягнення 12 290,17 грн. пені слід відмовити через безпідставність та необгрунтованість.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. згідно платіжної інструкції №3447 від 18.09.2025.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цією статтею, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог слід покласти судовий збір в розмірах:- на позивача 1564,50 грн.; - на відповідача 857,90 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та ч.1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи часткове задоволення позову, визнання, до початку розгляду справи по суті відповідачем в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд приходить до висновку, що позивачу у відповідності до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та ч.1 ст.130 ГПК України слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову із пропорційного розміру задоволеної частини позовних вимог, що становить 428,95 грн. (857,90 грн. / 2 (50%)).

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 130, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бабусині Лакітки» (43005, Волинська обл., Луцький р-н, місто Луцьк, вул. Савура Клима, будинок 21а, код ЄДРПОУ 4476489) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «К-Агроінвест Трейд» (80630, Львівська обл., с. Заболотці, Золочівський район, вул. Містки, буд 1А, ) 6739,35 грн. з яких 1 189,37 грн. 3% річних та 5 549,98 грн. втрат від інфляції та 428,95 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області повернути із Державного бюджету Товариству з обмеженою відповідальністю «К- Агроінвест Трейд» (80630, Львівська обл., с. Заболотці, Золочівський район, вул. Містки, буд 1А, ) 428,95 грн. судового збору, сплаченого згідно платіжної інструкції №3447 від 18.09.2025.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя Микола ШУМ