номер провадження справи 21/4/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2025 Справа № 908/83/25 (908/2835/25)

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Черкаського Володимира Івановича, при секретарі Подгайній В.О., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи № 908/83/25 (908/2835/25)

За позовною заявою - Товариства з обмеженою відповідальністю "АПТЕКА № 226" (пр. Інженера Преображенського, буд. 27, м. Запоріжжя, 69114, , ел. пошта - , має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІКС, представник позивача - Качуренко Юлія Юріївна, ел. пошта - ІНФОРМАЦІЯ_1 , вул. Козака Бабури буд. 9, м. Запоріжжя, 69076, РНОКПП НОМЕР_1 , має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІКС)

до відповідача - Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, 166, м. Запоріжжя, 69107, код ЄДРПОУ ВП 44118663, ел. пошта - , має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІКС)

третя особа, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - арбітражний керуючий Вернигора Володимир Петрович (має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІКС)

про визнання противоправними та скасування податкових повідомлень-рішень

в межах провадження у справі № 908/83/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "АПТЕКА № 226" (пр. Інженера Преображенського, буд. 27, м. Запоріжжя, 69114, , ел. пошта - , має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІКС)

Розпорядник майна - Вернигора Володимир Петрович (поштова адреса: а/с 4813, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, РНОКПП НОМЕР_2 , має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС)

За участю представників сторін:

Позивач/боржник - Камнєва О.П., керівник наказ, витяг з ЄДР, адвокат Качуренко Ю.Ю., ордер (в режимі відеоконференції);

Представник відповідача ГУ ДПС у Запорізькій області - Косенко Л.О., дов. (зал 123 к. 2);

Третя особа - Вернигора Володимир Петрович (в режимі відеоконференції)

СУТЬ СПОРУ

07.09.2025 до системи "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "АПТЕКА № 226" надійшли матеріали позовної заяви у справі № 908/2835/25, в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати у повному обсязі - податкове повідомлення - рішення (форма "Д") № 6648/08012410 від 08.05.2025 складену Відповідачем - Головним управлінням державної податкової служби у Запорізькій області за яким донараховано Позивачеві - Товариству з обмеженою відповідальністю "Аптека № 226" грошове зобов`язання щодо військового збору у розмірі 94 940, 83 гривні, а також нараховано штрафні санкції у розмірі 23 735, 21 грн., та 9 586, 63 грн. пені; визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення - рішення (форма "Д") № 6650/08012410 від 08.05.2025 складене Відповідачем - Головним управлінням державної податкової служби у Запорізькій області за яким донараховано Позивачеві - Товариству з обмеженою відповідальністю "Аптека № 226" грошове зобов`язання щодо податку на доходи фізичних осіб у розмірі 316 469, 46 гривні, а також нараховано штрафні санкції у розмірі 79 117, 37 грн., та 31 955, 44 грн. - пені.

Відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08.09.2025 справу № 908/2835/25 передано на розгляд судді Черкаського В.І.

Ухвалою від 09.09.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АПТЕКА № 226" (вх. № 3102/08-07/25 від 08.09.2025) до відповідача - Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання незаконним та скасування податкових повідомлень - рішень прийнято до розгляду в межах провадження у справі № 908/83/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "АПТЕКА № 226" та відкрито провадження з розгляду позовної заяви. Ухвалено розглядати позовну заяву за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Призначено підготовче засідання на 09.10.2025, 11 - 30.

Ухвалою від 09.10.2025 закрите підготовче провадження та призначене справу до судового розгляду по суті на 04.11.2025, 11 - 00.

У засіданні 04.11.2025 постановлено ухвалу у протокольній формі про перерву у розгляді справи № 908/83/25 (908/2835/25) до 11.11.2025, 14 - 00.

У судовому засіданні 11.11.2025 постановлено ухвалу у протокольній формі про перерву у розгляді справи № 908/83/25 (908/2835/25) до 21.11.2025, 10 - 00.

У судовому засіданні 21.11.2025 постановлено ухвалу у протокольній формі про перерву у розгляді справи № 908/83/25 (908/2835/25) до 25.11.2025, 10 - 30.

У судовому засіданні 25.11.2025 постановлено ухвалу у протокольній формі про перерву у розгляді справи № 908/83/25 (908/2835/25) для підготування скороченої (вступної та резолютивної частин) рішення до 28.11.2025.

Судові засідання здійснювались у режимі відеоконференції із застосування підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІКС.

У судовому засіданні 28.11.2025 оголошено вступну та резолютивну частини рішення від 25.11.2025.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

УСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.

21 жовтня 2019 року введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства. Частиною 4 Прикінцевих та перехідних положень встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство. Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

У провадженні судді Черкаського В.І. знаходиться справа у справі № 908/83/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "АПТЕКА № 226". У справі триває процедура розпорядження майном, повноваження розпорядника майна виконує арбітражний керуючий Вернигора Володимир Петрович.

Позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню з наступних підстав.

Відповідачем проведено позапланову документальну перевірку, за результатами якої складено Акт від 04.04.2025 № 4210/08-01-07-07/23788835 та винесено оскаржені податкові повідомлення-рішення № 6648/08012410 від 08.05.2025 (щодо військового збору на суму 128 262, 67 грн) та № 6650/08012410 (щодо податку на доходи фізичних осіб на суму 427 542, 27 грн). Позивач не погоджується з висновками Акта перевірки, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Позивач зазначає, що Відповідач помилково кваліфікував виплати учасникам, що вийшли зі складу Товариства, як дивіденди на загальну суму 6 329 389, 08 грн. На думку Позивача, зазначені виплати є інвестиційним прибутком, а не дивідендами. Позивач посилається на п. 170.2.2 ст. 170 Податкового кодексу України, згідно з яким інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми документально підтверджених витрат на придбання такого активу. Таким чином, Відповідач надав невірну правову кваліфікацію спірним правовідносинам.

Позивач наголошує, що обов`язок щодо декларування та сплати податку на доходи фізичних осіб (ПДФО) та військового збору з отриманого інвестиційного прибутку покладено безпосередньо на фізичну особу - платника податку (учасника), а не на Товариство. У зазначених правовідносинах Товариство не виступає податковим агентом в розумінні сплати податків, а зобов`язане лише відобразити суму виплаченого доходу (інвестиційного прибутку) у податковому розрахунку за формою 1ДФ під ознакою доходу "112".

Позивач стверджує, що загальними зборами учасників Товариства не приймались рішення про розподіл чистого прибутку та виплату дивідендів на суму 6 329 389, 08 грн. Більше того, у Позивача взагалі відсутній нерозподілений прибуток у зазначеному обсязі. Позивач акцентує увагу на тому, що відповідно до ст. 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", прийняття рішення про виплату дивідендів належить до виключної компетенції загальних зборів учасників.

Позивач зауважує, що інвестиційний прибуток розраховується окремо по кожному інвестиційному активу як різниця між виплаченою учаснику сумою та вартістю придбання такого активу (номінальною вартістю паю/частки у статутному капіталі).

На підтвердження своєї правової позиції Позивач посилається на усталену практику Верховного Суду, зокрема на постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 826/7528/16; від 27.05.2022 у справі № 640/6721/20; від 06.06.2023 у справі № 480/8796/21; від 27.06.2023 у справі № 820/4260/16.

Відповідач проти позову заперечує у повному обсязі, вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення законними та обґрунтованими, посилаючись на наступне.

Документальна позапланова виїзна перевірка Позивача була проведена на підставі наказу ГУ ДПС у Запорізькій області від 14.03.2025 № 470-п відповідно до п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п .п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. п. 78.1.7 п. 78.1, п. 78.2 ст. 78 Податкового кодексу України. Перевіркою охоплено період діяльності з 01.07.2018 по 31.12.2024. За результатами перевірки складено Акт від 04.04.2025 № 4210/08-01-07-07/23788835.

Під час перевірки, на підставі даних бухгалтерського обліку Позивача (оборотних відомостей по рахунках 672 "Розрахунки за іншими виплатами" та 452 "Вилучені вклади й паї"), встановлено факт нарахування доходу у вигляді дивідендів учасникам, що вийшли зі складу учасників ТОВ "Аптека № 226" на загальну суму 6 329 389, 08 грн. Виплати були нараховані наступним фізичним особам: ОСОБА_1 - 2 144 124, 00 грн. (січень 2024); ОСОБА_2 - 417 618, 99 грн. (лютий 2024); ОСОБА_3 - 596 557, 14 грн. (листопад 2024); ОСОБА_4 - 743 223, 97 грн. (листопад 2024); ОСОБА_5 - 2 427 864, 98 грн. (листопад 2024).

Відповідач зазначає, що згідно з п. п. 14.1.49 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, дивіденди - це платіж, що здійснюється юридичною особою на користь власника корпоративних прав у зв`язку з розподілом частини його прибутку. Перевіркою встановлено, що джерелами виплат були: нерозподілений прибуток (1 643 251, 20 грн.), дооцінка основних засобів (4 642 637, 88 грн.) та статутний капітал (43 500 грн.). Відповідач вважає, що виплати, здійснені за рахунок нерозподіленого прибутку та дооцінки необоротних активів (як фактичний розподіл капіталу, що містить економічну вигоду), прирівнюються до дивідендів для цілей оподаткування. Якщо виплати учасникам формуються з нерозподіленого прибутку та дооцінки необоротних активів (оскільки це фактичний розподіл капіталу, який містить економічну вигоду), виплати прирівнюються до дивідендів.

Відповідач стверджує, що відповідно до п. п. 170.5.1 п. 170.5 ст. 170 Податкового кодексу України, податковим агентом платника податку під час нарахування на його користь дивідендів є емітент корпоративних прав. Таким чином, ТОВ "Аптека № 226" виступає податковим агентом щодо зазначених виплат і, згідно зі ст. 168 та ст. 176 Податкового кодексу України, зобов`язане своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Відповідач також звертає увагу на п. п. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, згідно з яким, якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені Кодексом для місячного податкового періоду. Станом на 31.12.2024 по рахунку 672 "Розрахунки за іншими виплатами" ТОВ "Аптека № 226" має кредиторську заборгованість по виплаті доходу у вигляді дивідендів учасникам, що вийшли із складу учасників, у розмірі 5 917 978, 79 грн.

У відзиві Відповідач посилається на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 06.12.2023 у справі № 812/2015/17; від 07.04.2021 у справі № 824/322/19-а; від 28.05.2020 у справі № 200/584/19-а, згідно з якими будь-який резидент, який нараховує дивіденди, є податковим агентом під час нарахування дивідендів, та кожний встановлений контролюючим органом факт несплати податку до або під час виплати доходу є податковим правопорушенням.

Третя особа - розпорядник майна боржника арбітражний керуючий Вернигора В.П. підтримує позицію Позивача та вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Третя особа посилається на висновки, викладені у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27.06.2023 у справі № 820/4260/16 (провадження К/9901/31641/18), згідно з якими норми податкового законодавства, з огляду на особливість нарахування (виплати) та оподаткування інвестиційного прибутку, встановлюють правило, за яким участь податкового агента у операціях з інвестиційними активами не скасовує обов`язку подання річної податкової декларації особою, яка отримує такий дохід.

На думку Третьої особи, контролюючий орган має право провести перевірку та прийняти відповідні рішення як щодо фізичної особи, яка отримала інвестиційний дохід, так і щодо податкового агента, лише після подання річної податкової декларації або у випадку її неподання після закінчення граничного строку такого подання. При цьому, обов`язковому врахуванню підлягають приписи ст. 168 Податкового кодексу України, яка встановлює порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету, згідно з якими платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Третя особа наголошує, що у випадку отримання доходів від операцій з інвестиційними активами від особи, яка не є професійним торговцем цінними паперами (не є податковим агентом у розумінні п. 170.2.9 ст. 170 Податкового кодексу України), навіть за умови залучення до операцій з інвестиційними активами професійного торгівця цінними паперами, який виступає податковим агентом, обов`язок сплатити податок з таких доходів покладено саме на особу, яка їх отримала.

Також, Третя особа вказує на передчасність висновків контролюючого органу, оскільки станом на дату проведення перевірки ще не закінчився звітний рік, набувачі інвестиційного прибутку не відзвітували за підсумками року та не настав граничний строк сплати податку з таких доходів.

Відтак, ГУ ДПС у Запорізькій області станом на дату проведення перевірки ТОВ "Аптека № 226" не лише не мали права перевіряти правильність нарахування інвестиційного прибутку, але також не мали права донараховувати начебто недоплачені податки до держбюджету та штрафні санкції.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Запорізькій області від 08.05.2025 № 6648/08012410 (щодо донарахування військового збору на загальну суму 128 262, 67 грн., у тому числі: основний платіж - 94 940, 83 грн., штрафна санкція - 23 735, 21 грн., пеня - 9 586, 63 грн.) та № 6650/08012410 (щодо донарахування податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 427 542, 27 грн., у тому числі: основний платіж - 316 469, 46 грн., штрафна санкція - 79 117, 37 грн., пеня - 31 955, 44 грн.).

Підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень став Акт перевірки від 04.04.2025 № 4210/08-01-07-07/23788835 за результатами позапланової документальної виїзної перевірки Позивача, проведеної на підставі наказу ГУ ДПС у Запорізькій області від 14.03.2025 № 470-п. Перевіркою охоплено період діяльності з 01.07.2018 по 31.12.2024.

Відповідачем установлено, що Позивач у 2024 році нарахував доходи на загальну суму 6 329 389, 08 грн. на користь фізичних осіб - учасників Товариства, які вийшли зі складу учасників ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ). Контролюючий орган кваліфікував зазначені виплати як дивіденди та дійшов висновку, що Позивач, як податковий агент, був зобов`язаний нарахувати, утримати та сплатити до бюджету податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Позивач заперечує проти таких висновків, стверджуючи, що виплати учасникам при їх виході зі складу Товариства є інвестиційним прибутком, а не дивідендами, і обов`язок щодо декларування та сплати податків з такого доходу покладається безпосередньо на фізичних осіб - платників податку, а не на Товариство.

Відповідно до ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, у мотивувальній частині рішення зазначаються перелік обставин, які є предметом доказування у справі.

Дослідивши подані сторонами докази, заслухавши пояснення учасників справи, суд зазначає наступне.

Не заперечується сторонами, що у 2024 році Позивач нарахував виплати на користь фізичних осіб - учасників Товариства, які вийшли зі складу учасників, на загальну суму 6 329 389, 08 грн., зокрема: ОСОБА_1 - 2 144 124, 00 грн. (січень 2024); ОСОБА_2 - 417 618, 99 грн. (лютий 2024); ОСОБА_3 - 596 557, 14 грн. (листопад 2024); ОСОБА_4 - 743 223, 97 грн. (листопад 2024); ОСОБА_5 - 2 427 864, 98 грн. (листопад 2024).

Дані обставини підтверджуються оборотними відомостями по рахунках 672 "Розрахунки за іншими виплатами" та 452 "Вилучені вклади й паї", Актом перевірки від 04.04.2025 № 4210/08-01-07-07/ НОМЕР_3 та не заперечуються Позивачем.

Таким чином, суд вважає встановленою обставину нарахування Позивачем виплат на користь учасників, що вийшли зі складу Товариства, у загальній сумі 6 329 389, 08 грн.

Ключовим питанням у даній справі є правова кваліфікація виплат, здійснених учасникам при їх виході зі складу Товариства: чи є такі виплати дивідендами, чи інвестиційним прибутком.

Відповідач стверджує, що виплати, здійснені на користь учасників, що вийшли зі складу Товариства, є дивідендами відповідно до п. п. 14.1.49 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, згідно з яким дивіденди - це платіж, що здійснюється юридичною особою (емітентом корпоративних прав) на користь власника корпоративних прав, який здійснюється у зв`язку з розподілом частини його прибутку, отриманого (накопиченого) за час його діяльності, що залишається після сплати податків та зборів.

Відповідач зазначає, що джерелами виплат були: нерозподілений прибуток (1 643 251, 20 грн.), дооцінка основних засобів (4 642 637, 88 грн.) та статутний капітал (43 500 грн.), і оскільки виплати формувалися за рахунок нерозподіленого прибутку та дооцінки необоротних активів, такі виплати прирівнюються до дивідендів для цілей оподаткування.

Позивач заперечує кваліфікацію виплат як дивідендів та стверджує, що такі виплати є інвестиційним прибутком відповідно до п. п. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України.

Згідно з п. п. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170 ПК України, інвестиційний прибуток - це позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу (у тому числі його частки, частини) та його вартістю, що визначається відповідно до пункту 170.2.6 цієї статті із суми документально підтверджених витрат на придбання такого окремого інвестиційного активу.

Позивач наголошує, що загальними зборами учасників Товариства не приймалось рішення про розподіл чистого прибутку та виплату дивідендів на суму 6 329 389, 08 грн., а також у Позивача взагалі відсутній нерозподілений прибуток у зазначеному обсязі.

Розглянувши доводи сторін, дослідивши норми чинного законодавства та практику Верховного Суду, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 147 Цивільного кодексу України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до п. п. 14.1.49 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, дивіденди - це платіж, що здійснюється юридичною особою (емітентом корпоративних прав) на користь власника корпоративних прав, який здійснюється у зв`язку з розподілом частини прибутку, отриманого (накопиченого) за час його діяльності, що залишається після сплати податків та зборів, та/або будь-який інший платіж, що прирівнюється до дивідендів відповідно до правил, визначених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", учасник має право вийти з товариства шляхом відчуження частки товариству.

Відповідно до ст. 25 вказаного Закону, у разі виходу учасника з товариства шляхом відчуження частки товариству відповідний учасник набуває право вимоги до товариства щодо виплати вартості частки. Вартість частки учасника, що виходить з товариства, визначається на підставі даних останньої затвердженої загальними зборами учасників товариства річної фінансової звітності товариства пропорційно до розміру його частки у статутному капіталі товариства.

Таким чином, при виході учасника зі складу Товариства він отримує не дивіденди (як частину розподіленого прибутку), а виплату вартості своєї частки у статутному капіталі Товариства.

Згідно з п. п. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170 ПК України, інвестиційний прибуток - це позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу (у тому числі його частки, частини), та його вартістю, що визначається відповідно до пункту 170.2.6 цієї статті із суми документально підтверджених витрат на придбання такого окремого інвестиційного активу.

Відповідно до п. п. 170.2.1 п. 170.2 ст. 170 ПК України, інвестиційний актив - це цінні папери, деривативи, боргові вимоги та корпоративні права, виражені в інших, ніж цінні папери, формах (далі - корпоративні права).

Отже, корпоративні права (частка у статутному капіталі товариства) є інвестиційним активом, а позитивна різниця між сумою, отриманою учасником при виході зі складу Товариства, та номінальною вартістю його частки у статутному капіталі є інвестиційним прибутком.

Зазначена правова позиція підтверджується постановою Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 826/7528/16, де зазначено: "Виплати учасникам товариства, які вийшли зі складу учасників товариства, не є дивідендами у розумінні підпункту 14.1.49 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, а є виплатою вартості частки учасника відповідно до статті 25 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю". Дивіденди - це платіж, що здійснюється у зв`язку з розподілом частини прибутку. Виплата вартості частки при виході учасника зі складу товариства здійснюється не у зв`язку з розподілом прибутку, а у зв`язку з реалізацією права учасника на вихід з товариства".

Судом установлено, що загальними зборами учасників ТОВ "Аптека № 226" не приймалось рішення про розподіл чистого прибутку та виплату дивідендів на суму 6 329 389, 08 грн. Відповідач не надав доказів прийняття такого рішення.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", прийняття рішення про розподіл прибутку і виплату дивідендів належить до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства.

За відсутності рішення загальних зборів учасників про розподіл прибутку та виплату дивідендів, виплати на користь учасників, що вийшли зі складу Товариства, не можуть кваліфікуватись як дивіденди.

Крім того, Відповідач не надав доказів наявності у Позивача нерозподіленого прибутку у розмірі 6 329 389, 08 грн., достатнього для виплати дивідендів у такому обсязі.

Суд звертає увагу на те, що Відповідач кваліфікує як джерело виплати "дивідендів" дооцінку основних засобів у сумі 4 642 637, 88 грн. Однак дооцінка необоротних активів не є нерозподіленим прибутком і не може бути джерелом виплати дивідендів.

Верховний Суд у постанові від 04.01.2023 у справі № 560/5558/20 вказав на недопустимість довільної перекваліфікації контролюючим органом операцій з корпоративними правами: "Оскільки до інших доходів за вказаною нормою, можуть відноситися доходи платників податків від операцій виключно у випадку, коли оподаткування таких операцій (доходів) не врегульовано положеннями підпунктів 164.2.1-164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України. При цьому, позивач провів операцію з придбання корпоративних прав, а тому, базою для оподаткування в цьому випадку буде інвестиційний прибуток (підпункт 164.2.9 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України)".

Верховний Суд у постанові від 18.08.2021 у справі № 640/6996/20 роз`яснив порядок визначення інвестиційного прибутку та обов`язок контролюючого органу довести його наявність: "До складу інвестиційного прибутку включається позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу... При цьому, як вірно вказали суди попередніх інстанцій, саме на контролюючий орган покладено обов`язок доведення правомірності свого рішення та наявності підстав для донарахування податкових зобов`язань".

Таким чином, суд вважає, що виплати, здійснені Позивачем на користь учасників при їх виході зі складу Товариства, не є дивідендами у розумінні п. п. 14.1.49 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, а є виплатою вартості частки учасника відповідно до ст. 25 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю". Дохід, отриманий учасником, що перевищує номінальну вартість його частки у статутному капіталі, є інвестиційним прибутком відповідно до п. п. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України.

Відповідач стверджує, що відповідно до п. п. 170.5.1 п. 170.5 ст. 170 ПК України, податковим агентом платника податку під час нарахування на його користь дивідендів є емітент корпоративних прав, тобто ТОВ "Аптека № 226" виступає податковим агентом щодо зазначених виплат.

Однак, оскільки судом установлено, що виплати на користь учасників, що вийшли зі складу Товариства, не є дивідендами, а є інвестиційним прибутком, застосуванню підлягають норми п. 170.2 ст. 170 ПК України щодо оподаткування інвестиційного прибутку.

Згідно з абз. 1 п. п. 170.2.6 п. 170.2 ст. 170 ПК України, фінансовий результат від операцій з інвестиційними активами обчислюється окремо від інших доходів (прибутків) та витрат платника податку як різниця між доходом, отриманим від продажу інвестиційного активу, та витратами, пов`язаними з придбанням такого інвестиційного активу.

Відповідно до п. п. 170.2.8 п. 170.2 ст. 170 ПК України, платник податку зобов`язаний подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи та відобразити у ній фінансовий результат від операцій з інвестиційними активами.

Таким чином, законодавством встановлено спеціальний порядок оподаткування інвестиційного прибутку, відповідно до якого обов`язок щодо декларування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого інвестиційного прибутку покладається безпосередньо на фізичну особу - платника податку (учасника), а не на Товариство.

Водночас, згідно п. п. 170.2.9 п. 170.2 ст. 170 ПК України, професійний торговець цінними паперами, інвестиційний фонд (компанія), що здійснює операції з інвестиційними активами, виступає податковим агентом і зобов`язаний нарахувати, утримати та сплатити до бюджету податок.

ТОВ "Аптека № 226" не є професійним торговцем цінними паперами чи інвестиційним фондом, тому не виступає податковим агентом щодо інвестиційного прибутку, отриманого учасниками при виході зі складу Товариства.

Верховний Суд у постанові від 27.06.2023 у справі № 820/4260/16 чітко роз`яснив, хто саме виступає податковим агентом щодо інвестиційного прибутку та на кого покладається обов`язок сплати податку: "З урахуванням змісту підпункту 170.2.9 пункту 170.2 статті 170 ПК України податковим агентом при здійсненні операцій з інвестиційними активами є професійні торговці цінними паперами (банки, інституційні інвестори, інші фінансові установи), які згідно із законодавством мають право здійснювати професійну діяльність на ринку цінних паперів, якщо такі особи нараховують, виплачують або надають інвестиційний прибуток платнику податку".

"При цьому, обов`язковому врахуванню підлягають приписи статті 168 ПК України, яка встановлює порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету, згідно з якими платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів".

"Тобто, у випадку коли доходи отримані від особи яка не є податковим агентом, навіть за умови залучення до операцій з інвестиційними активами професійного торгівця цінними паперами який виступає податковим агентом, обов`язок сплатити податок з таких доходів покладено саме на особу яка їх отримала".

Згідно з п. п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Однак, враховуючи, що Позивач не є податковим агентом щодо інвестиційного прибутку, отриманого учасниками, він не був зобов`язаний утримувати та сплачувати до бюджету податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з таких виплат.

Відповідно до п. п. 164.2.9 п. 164.2 ст. 164 ПК України, Позивач зобов`язаний лише відобразити суму виплаченого доходу (інвестиційного прибутку) у податковому розрахунку за формою 1ДФ під ознакою доходу "112" (інвестиційний прибуток), а обов`язок щодо декларування та сплати податку покладається на фізичну особу - платника податку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що Позивач не виступає податковим агентом щодо виплат учасникам при їх виході зі складу Товариства, а тому не був зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з таких виплат.

Третя особа зазначає, що станом на дату проведення перевірки (квітень 2025 року) ще не закінчився звітний 2024 рік для цілей подання річної податкової декларації фізичними особами (граничний строк подання - до 1 травня наступного року), набувачі інвестиційного прибутку не відзвітували за підсумками року та не настав граничний строк сплати податку з таких доходів.

Суд погоджується з цим доводом та зазначає, що контролюючий орган має право провести перевірку та прийняти відповідні рішення щодо фізичної особи, яка отримала інвестиційний дохід, лише після подання нею річної податкової декларації або у випадку її неподання після закінчення граничного строку такого подання.

Ця правова позиція чітко сформульована Верховним Судом у постанові від 27.06.2023 у справі № 820/4260/16: "Отже, вказані норми податкового законодавства, з огляду на особливість нарахування (виплати) та оподаткування інвестиційного прибутку, встановлюють правило, за яким участь податкового агента у операціях з інвестиційними активами не скасовують обов`язку подання річної податкової декларації особою, яка отримує дохід".

"Після подання річної податкової декларації або у випадку її неподання контролюючий орган, на виконання функцій передбачених податковим законодавством, вправі провести відповідну податкову перевірку і за результатами такої, у випадку встановлення податкових порушень, прийняти відповідні рішення, як щодо особи яка отримала інвестиційний дохід так і щодо податкового агента".

"Податок з інвестиційного прибутку сплачується платником податку самостійно на підставі поданої ним річної податкової декларації, що передбачено підпунктом 170.2.8 пункту 170.2 статті 170 ПК України".

Станом на дату проведення перевірки та винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень (квітень - травень 2025 року) фізичні особи - учасники Товариства ще не були зобов`язані подати річну податкову декларацію за 2024 рік та сплатити податок з отриманого інвестиційного прибутку.

Граничний строк подання річної податкової декларації про майновий стан і доходи фізичних осіб за 2024 рік відповідно до п. п. 179.7 п. 179 ст. 179 ПК України становить до 1 травня 2025 року. Контролюючий орган провів перевірку у березні - квітні 2025 року та прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення 08.05.2025, тобто до настання обов`язку фізичних осіб подати декларацію та сплатити податок, і донарахував податкові зобов`язання Позивачу - Товариству, яке не є податковим агентом.

Відтак, висновки контролюючого органу про порушення Позивачем податкового законодавства є передчасними, необґрунтованими та такими, що не відповідають правовій позиції Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 238 ГПК України, у мотивувальній частині зазначаються мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

Суд визнає більш вірогідними докази та доводи Позивача з наступних підстав:

1. Позивач надав ґрунтовні правові аргументи щодо кваліфікації виплат як інвестиційного прибутку, підтверджені практикою Верховного Суду.

2. Відповідач не надав доказів прийняття загальними зборами учасників Товариства рішення про розподіл прибутку та виплату дивідендів на суму 6 329 389, 08 грн.

3. Відповідач не надав доказів наявності у Позивача нерозподіленого прибутку у розмірі, достатньому для виплати дивідендів у сумі 6 329 389, 08 грн.

4. Відповідач безпідставно включив до джерел виплати "дивідендів" дооцінку необоротних активів у сумі 4 642 637, 88 грн., що не є нерозподіленим прибутком і не може бути джерелом виплати дивідендів.

5. Норми Податкового кодексу України (зокрема, п. 170.2 ст. 170) встановлюють спеціальний порядок оподаткування інвестиційного прибутку, відповідно до якого обов`язок декларування та сплати податку покладається на фізичну особу - платника податку, а не на емітента корпоративних прав (Товариство), якщо таке Товариство не є професійним торговцем цінними паперами.

6. Позиція Позивача підтверджується усталеною практикою Верховного Суду (постанови від 18.02.2021 у справі № 826/7528/16; від 27.05.2022 у справі № 640/6721/20; від 06.06.2023 у справі № 480/8796/21; від 27.06.2023 у справі № 820/4260/16).

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 ГПК України, у мотивувальній частині зазначається мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Аргумент Відповідача: виплати є дивідендами відповідно до п. п. 14.1.49 ст. 14 ПК України.

Суд не приймає цей аргумент з наступних підстав.

Дивіденди - це платіж, який здійснюється у зв`язку з розподілом частини прибутку. Для виплати дивідендів необхідне рішення загальних зборів учасників Товариства про розподіл прибутку. У даній справі таке рішення не приймалось, що не заперечується Відповідачем. Виплати здійснювались не у зв`язку з розподілом прибутку, а у зв`язку з виходом учасників зі складу Товариства на підставі ст. 24, 25 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

Аргумент Відповідача: джерелами виплат були нерозподілений прибуток, дооцінка основних засобів та статутний капітал, тому виплати прирівнюються до дивідендів.

Суд не приймає цей аргумент.

По-перше, джерело виплати не визначає правову природу виплати. По-друге, дооцінка необоротних активів не є нерозподіленим прибутком і не може бути джерелом виплати дивідендів. По-третє, виплата вартості частки при виході учасника зі складу Товариства здійснюється відповідно до ст. 25 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" і не залежить від наявності нерозподіленого прибутку.

Аргумент Відповідача: Позивач є податковим агентом відповідно до п. п. 170.5.1 ст. 170 ПК України.

Суд не приймає цей аргумент, оскільки п. п. 170.5.1 ст. 170 ПК України встановлює, що податковим агентом під час нарахування дивідендів є емітент корпоративних прав. Однак, оскільки виплати не є дивідендами, а є інвестиційним прибутком, застосуванню підлягають норми п. 170.2 ст. 170 ПК України. Відповідно до п. п. 170.2.9 ст. 170 ПК України, податковим агентом щодо інвестиційного прибутку є професійний торговець цінними паперами або інвестиційний фонд (компанія). Позивач не є професійним торговцем цінними паперами, тому не виступає податковим агентом щодо інвестиційного прибутку.

Аргумент Відповідача: посилання на практику Верховного Суду (справи № 812/2015/17, № 824/322/19-а, № 200/584/19-а).

Суд зазначає, що вказані справи стосуються ситуацій, коли мала місце виплата дивідендів. У даній же справі виплати не є дивідендами, а є інвестиційним прибутком, тому зазначена практика не є застосовною до даних правовідносин.

Аргумент Позивача: виплати є інвестиційним прибутком відповідно до п. п. 170.2.2 ст. 170 ПК України.

Суд приймає цей аргумент та зазначає наступне.

Корпоративні права (частка у статутному капіталі) є інвестиційним активом відповідно до п. п. 170.2.1 ст. 170 ПК України. При виході учасника зі складу Товариства відбувається відчуження інвестиційного активу (частки). Позитивна різниця між сумою, отриманою учасником при виході, та номінальною вартістю його частки є інвестиційним прибутком.

Аргумент Позивача: обов`язок декларування та сплати податку покладається на фізичну особу - платника податку.

Суд приймає цей аргумент.

Відповідно п. п. 170.2.8 ст. 170 ПК України, платник податку зобов`язаний подати річну податкову декларацію і відобразити у ній фінансовий результат від операцій з інвестиційними активами. Позивач, як емітент корпоративних прав, який не є професійним торговцем цінними паперами, зобов`язаний лише відобразити суму виплаченого доходу у податковому розрахунку за формою 1ДФ під ознакою доходу "112".

Аргумент Позивача: відсутнє рішення загальних зборів про розподіл прибутку та виплату дивідендів.

Суд приймає цей аргумент. Відповідач не надав доказів прийняття такого рішення. За відсутності рішення загальних зборів виплати не можуть кваліфікуватись як дивіденди.

Аргумент Третьої особи: передчасність висновків контролюючого органу.

Суд приймає цей аргумент. Станом на дату проведення перевірки та винесення податкових повідомлень-рішень фізичні особи - учасники ще не були зобов`язані подати річну податкову декларацію за 2024 рік та сплатити податок з отриманого інвестиційного прибутку.

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 238 ГПК України, у мотивувальній частині зазначається, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку.

Суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення № 6648/08012410 та № 6650/08012410 від 08.05.2025 є протиправними, оскільки прийняті з порушенням норм матеріального права, зокрема:

1) Відповідач безпідставно кваліфікував виплати учасникам при їх виході зі складу Товариства як дивіденди, тоді як такі виплати є інвестиційним прибутком;

2) Відповідач помилково визначив Позивача як податкового агента щодо зазначених виплат, тоді як обов`язок декларування та сплати податку з інвестиційного прибутку покладається на фізичну особу - платника податку;

3) Відповідач донарахував Позивачу податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, штрафні санкції та пеню за відсутності правових підстав для такого донарахування.

Таким чином, внаслідок прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень порушені права та охоронювані законом інтереси Позивача.

Відповідач посилався на п. п. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 ПК України (щодо обов`язку перерахування податку до бюджету у разі нарахування, але невиплати доходу) та п. п. 170.5.1 п. 170.5 ст. 170 ПК України (щодо статусу емітента як податкового агента під час нарахування дивідендів).

Суд не застосовує зазначені норми з наступних підстав:

1. П. п. 168.1.5 ст. 168 ПК України застосовується у випадку нарахування оподатковуваного доходу податковим агентом. Оскільки Позивач не є податковим агентом щодо інвестиційного прибутку, ця норма не підлягає застосуванню до даних правовідносин.

2. П. п. 170.5.1 ст. 170 ПК України застосовується у випадку нарахування дивідендів. Оскільки виплати не є дивідендами, а є інвестиційним прибутком, ця норма не підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Відповідач також посилався на практику Верховного Суду у справах № 812/2015/17, № 824/322/19-а, № 200/584/19-а. Суд не застосовує зазначену практику, оскільки вона стосується ситуацій, коли мала місце виплата дивідендів, тоді як у даній справі виплати є інвестиційним прибутком.

Суд керується усталеною практикою Верховного Суду щодо оподаткування інвестиційного прибутку, отриманого від виходу учасника зі складу товариства. Висновки Верховного Суду є обов`язковими для судів при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України: Постанова Верховного Суду від 27.06.2023 у справі № 820/4260/16 (провадження К/9901/31641/18), Постанова Верховного Суду від 18.08.2021 у справі № 640/6996/20 (провадження К/9901/12510/21), Постанова Верховного Суду від 04.01.2023 у справі № 560/5558/20 (провадження К/9901/14150/21), Постанова Верховного Суду від 06.06.2023 у справі № 480/8796/21, Постанова Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 826/7528/16.

Зазначені висновки Верховного Суду повністю застосовні до обставин даної справи та підтверджують правомірність позиції Позивача.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що:

1. Виплати, здійснені Позивачем на користь учасників Товариства при їх виході зі складу учасників, не є дивідендами у розумінні п. п. 14.1.49 ст. 14 Податкового кодексу України, а є виплатою вартості частки учасника відповідно до ст. 25 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

2. Позитивна різниця між сумою, отриманою учасником при виході зі складу Товариства, та номінальною вартістю його частки у статутному капіталі є інвестиційним прибутком відповідно до п. п. 170.2.2 ст. 170 Податкового кодексу України.

3. Позивач не є податковим агентом щодо інвестиційного прибутку, отриманого учасниками при виході зі складу Товариства, оскільки не є професійним торговцем цінними паперами або інвестиційним фондом у розумінні п. п. 170.2.9 ст. 170 Податкового кодексу України.

4. Обов`язок щодо декларування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого інвестиційного прибутку покладається безпосередньо на фізичну особу - платника податку (учасника), а не на Товариство.

5. Позивач зобов`язаний лише відобразити суму виплаченого доходу (інвестиційного прибутку) у податковому розрахунку за формою 1ДФ під ознакою доходу "112" відповідно до п. п. 164.2.9 ст. 164 Податкового кодексу України.

6. Відповідач безпідставно кваліфікував виплати як дивіденди та помилково визначив Позивача як податкового агента, внаслідок чого донарахував податок на доходи фізичних осіб, військовий збір, штрафні санкції та пеню за відсутності правових підстав.

7. Оскаржувані податкові повідомлення-рішення № 6648/08012410 та № 6650/08012410 від 08.05.2025 є протиправними та підлягають скасуванню.

Зазначені висновки суду повністю узгоджуються з усталеною практикою Верховного Суду, зокрема з постановами:

- від 27.06.2023 у справі № 820/4260/16 (щодо обов`язку фізичної особи самостійно декларувати інвестиційний прибуток та передчасності донарахувань до настання граничного строку подання декларації);

- від 18.08.2021 у справі № 640/6996/20 (щодо визначення інвестиційного прибутку як позитивної різниці між доходом та документально підтвердженими витратами на придбання корпоративних прав);

- від 04.01.2023 у справі № 560/5558/20 (щодо недопустимості перекваліфікації операцій з корпоративними правами як "дивідендів" або "інших доходів" та обов`язку контролюючого органу довести наявність позитивного фінансового результату);

- від 18.02.2021 у справі № 826/7528/16 (щодо кваліфікації виплат при виході учасника зі складу товариства як виплати вартості частки, а не дивідендів).

Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Враховуючи усталеність практики Верховного Суду з даного питання, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи задоволення позову, судовий збір слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 46, 80, 123, 129, 232, 233, 238, 240, 241, 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управлінням ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, 166, м. Запоріжжя, 69035, код ЄДРПОУ ВП 44118663) № 6648/08012410 від 08.05.2025 (форма "Д"); податкове повідомлення - рішення № 6650/08012410 від 08.05.2025 (форма "Д").

Стягнути з Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, 166, м. Запоріжжя, 69107, код ЄДРПОУ ВП 44118663) в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) стягувач Державна судова адміністрація України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, ) 8 158 (вісім тисяч сто п`ятдесят вісім) грн. 51 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Копію рішення надіслати сторонам, третій особі (до електронного кабінету).

Розмістити повний текст рішення на сайті Господарського суду Запорізької області (https://zp.arbitr.gov.ua/sud5009/gromadyanam/advert/).

Відповідно ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256, пп. 17.5 п. 17 розділу XI Перехідних положень ГПК України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 19.12.2025.

Суддя Володимир ЧЕРКАСЬКИЙ