ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" грудня 2025 р. Cправа № 902/1074/25

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю секретаря судового засідання Литвиненко О.Р.,

прокурора Міняйло І.М.,

у відсутності представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області (вул. Волонтерів, буд. 15а, м. Гайсин, Вінницька область, 23700) в інтересах держави в особі Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області (вул. Незалежності, буд. 25, с-ще Теплик, Гайсинський район, Вінницька область, 23800)

до: Фізичної особи-підприємця Неволі Юрія Володимировича ( АДРЕСА_1 )

про розірвання договору оренди приміщення, зобов`язання повернути орендоване майно та стягнення 42284,25 грн заборгованості з орендної плати,

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області до Фізичної особи-підприємця Неволі Юрія Володимировича про розірвання договору оренди приміщення, зобов`язання повернути орендоване майно та стягнення 42284,25 грн заборгованості з орендної плати.

В обґрунтування заявленого позову прокурор вказує на систематичну несплату відповідачем орендних платежів за Договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна від 01.09.2017.

Ухвалою суду від 21.08.2025, з урахуванням виправлених недоліків позовної заяви, за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/1074/25 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11.09.2025.

Під час підготовчого провадження у справі учасникам справи забезпечено можливість на реалізацію прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, зокрема на подання заяв по суті спору. Однак учасники справи таким правом не скористалися.

Виконавши завдання підготовчого провадження, строк якого продовжено на 30 днів в порядку ч. 3 ст. 177 ГПК України, судом закрито таку стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 02.12.2025 об 11:00 год., про що 11.11.2025 постановлено відповідну ухвалу у протокольній формі.

Прокурор у судовому засіданні 02.12.2025 заявлений позов підтримала у повному обсязі з підстав та обставин, викладених у позовній заяві. Поряд з цим суд відповідно до частини 1 статті 219 ГПК України оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, повідомивши, що проголошення скороченого рішення (вступної та резолютивної частин) відбудеться 04.12.2025 о 09:25 год.

У судовому засіданні 04.12.2025 за відсутності учасників справи суд згідно із частиною 6 статті 233 та частиною 4 статті 240 ГПК України долучив до матеріалів справи скорочене рішення (вступну та резолютивну частини) без його проголошення.

У визначений судом строк відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надійшло.

За приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

01.09.2017 між Теплицькою селищною радою (Орендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Неволею Юрієм Володимировичем (Орендар, відповідач) укладено Договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна (Договір), відповідно до п.1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування дві кімнати загальною площею 37,1 м2 у підвальному приміщенні будівлі, що розміщена за адресою вул. Незалежності, 34, смт Теплик Вінницької області.

Майно передається в оренду з метою здійснення підприємницької діяльності (п. 1.2. Договору).

Згідно із п.1.3. Договору керуючись Методикою розрахунку орендної плати орендна ставка складає 15% вартості нерухомого майна проведеної у 2008 році з урахуванням рівня інфляції, що станом на 01 вересня 2017 року становить 763,60 грн в місяць.

Орендна плата встановлена відповідно до рішення 20 сесії 5 скликання Теплицької селищної ради №423 від 07.1-.2008 року - орендна ставка 15%, коефіцієнт 0,7 (п. 3.1. Договору).

Відповідно до п.3.3. Договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Орендна плата перераховується на поточний рахунок Орендодавця, щомісяця не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (п.3.6. Договору).

Згідно із п. 3.7. Договору у разі припинення (розірвання) Договору оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення Майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції на поточний рахунок Орендодавця.

Факт прийняття відповідачем у тимчасове платне користування об`єкта оренди підтверджується обопільно підписаним та скріпленим печатками сторін Актом прийому-передачі оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна від 01.09.2017 року.

Додатковою угодою №1 від 19.06.2020 до Договору сторони внесли зміни до п. 10.1. розділу 10 "Строк чинності, умови зміни та припинення Договору", продовживши дію договору оренди до 18.05.2023 року включно.

За даними бухгалтерського обліку Теплицької селищної ради (а.с. 42, т.1) заборгованість з орендної плати за Договором станом на 01.05.2025 склала 42284,25 грн (враховуючи, що всього нараховано орендні платежі в сумі 48099,25 грн, а Орендарем фактично сплачено 5815 грн).

Систематичне невнесення відповідачем орендних платежів за Договором слугувало підставою для звернення прокурора із відповідним позовом до суду про розірвання договору оренди приміщення, зобов`язання Фізичної особи-підприємця Неволі Юрія Володимировича повернути орендоване майно та стягнення з нього 42284,25 грн заборгованості з орендної плати. Поряд з цим до подання позову позивач звертався до відповідача із претензіями про сплату заборгованості, які останнім отримано нарочно, що підтверджується власноручним підписом ФОП Неволі Ю.В. та таких претензіях. Однак реагування відповідача на претензії матеріали справи не містять.

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.

Частиною 1 статтею 759 Цивільного кодексу України (ЦК України) встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно із ч.1 ст. 765 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Отже, укладений учасниками процесу Договір за своєю правовою природою є договором найму (оренди).

У частині першій статті 762 ЦК України зазначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Так, за умовами п. 3.6. Договору орендна плата перераховується на поточний рахунок Орендодавця, щомісяця не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Разом з тим, як підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості, здійсненим за даними бухгалтерського обліку позивача, за період з 01.05.2022 по 01.05.2025 відповідач вніс оплату в сумі 5815 грн у 2023 році, інших платежів не надходило. Заборгованість станом на 01.05.2025 склала 42284,25 грн.

Доказів протилежного матеріали справи не містять та відповідачем не надано. Поряд з цим суд враховує позицію, викладену у постанові КГС ВС від 08.06.2022 у справі №913/618/21, що доказувати факт здійснення відповідачем оплати заборгованості, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини та наведені законодавчі приписи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 42284,25 грн заборгованості з орендної плати грн підлягають задоволенню повністю.

Статтею 783 ЦК України визначено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту, якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

При цьому повинні враховуватися приписи частини другої статті 651 ЦК України, які є загальними для розірвання договору та які передбачають можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, що вона розраховувала при укладанні договору.

Положеннями статті 782 ЦК України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Визначена статтею 782 ЦК України можливість розірвати договір найму шляхом відмови від договору в позасудовому порядку є правом, а не обов`язком наймодавця.

Отже, відмова від договору найму є одностороннім правочином, а тому не вимагає згоди іншої сторони. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №910/4391/19.

Окремо слід зазначити, що сам по собі факт систематичного порушення умов договору оренди щодо несплати орендної плати є підставою до розірвання договору, незважаючи на те, чи така заборгованість була виплачена в подальшому. Тобто систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору є підставою для розірвання такого договору. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 925/549/17, від 04.12.2019 у справі № 318/433/18 та від 10.11.2021 у справі № 175/642/19.

Суд зауважує, що хоча така судова практика стосується договору оренди земельної ділянки, однак суд не вбачає неможливості її застосування в межах аналогічних спірних відносин за договором найму майна.

У вирішенні відповідних спорів господарським судам слід встановлювати, протягом яких конкретно місяців і якого року орендар не вносив орендну плату, в якому розмірі, в тому числі протягом яких місяців орендар взагалі не вносив орендну плату або вносив частково. При цьому погашення орендарем заборгованості до або після подання позову орендодавцем не має правового значення для вирішення такого спору, оскільки законодавець пов`язує виникнення права орендодавця відмовитися від договору оренди саме з фактом не внесення орендної плати протягом трьох місяців підряд.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.

Як встановлено судом та не спростовано відповідачем, останній не сплачував орендної плати у строки та в розмірах, встановлених Договором.

В цьому контексті суд звертає увагу на положення частини 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до якої орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і в повному обсязі. Заборгованість у розмірі 42284,25 грн утворилася за період з 2023 року (відколи була крайня проплата) по травень 2025 року, тобто існувала упродовж кількох років підряд.

Що стосується істотності порушення умов договору, то в цій частині суд нагадує мету укладення договору найму нерухомого майна. Наймодавець, вступаючи в договірні відносини, розраховує, зокрема, на належне і своєчасне виконання умов договору оренди, в тому числі в частині внесення орендної плати. Суттєве порушення фінансової дисципліни наймачем очевидно є істотним порушенням та підставою для розірвання такого договору в судовому порядку.

Пунктом 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-IX від 03.10.2019 визначено, що під час дії воєнного стану Кабінет Міністрів України може встановити інші правила передачі в оренду державного та комунального майна, ніж ті, що передбачені цим Законом, зокрема щодо продовження договору оренди, щодо запровадження можливості автоматичного продовження договорів оренди, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану, на строк до припинення чи скасування та на чотири місяці після припинення чи скасування воєнного стану.

Відповідну постанову №634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану" було прийнято Кабінетом Міністрів України 27.05.2022 (далі - Постанова КМУ №634).

Згідно із п. 5 Постанови КМУ №634 договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону. Норма щодо продовження договору, встановлена цим пунктом, не застосовується до договорів, щодо яких рішення про їх продовження прийнято на аукціоні і аукціон оголошено до дати набрання чинності цією постановою. Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються.

У разі коли граничний строк для подання заяви про продовження договору оренди припадає на період воєнного стану, цей строк продовжується на строк воєнного стану та три місяці з дати його припинення чи скасування (ч. 6 п. 5 Постанови КМУ №634).

Пунктом 16 Постанови КМУ №634 визначено орендодавцям державного та комунального майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови, а також продовження та припинення договорів оренди відповідно до пункту 5 цієї постанови починаючи з 24 лютого 2022 року.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 21.02.2024 у справі № 916/309/23 виклав висновок про автоматичне продовження договорів оренди, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану. При цьому для продовження договору оренди на строк до припинення чи скасування воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, окреме рішення орендодавця не вимагається, про що прямо зазначено у пункті 5 Постанови № 634. Винятки з цього правила прямо передбачено пунктом 5 Постанови № 634 (балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону).

З урахуванням викладеного, Договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна від 01.09.2017 є чинним, однак підлягає розірванню у зв`язку з істотним систематичним порушенням його умов.

Отже, позовна вимога в частині розірвання Договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна від 01.09.2017 є обґрунтованою та підлягає задоволенню повністю.

Згідно із частиною 1 статті 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Відповідно до статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу або у стані який було обумовлено договором.

Пунктом 10.10. Договору визначено, що у разі припинення або розірвання цього Договору Майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Орендодавцю.

Майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання Сторонами акта приймання-перебування. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення Майна покладається на Орендаря.

З огляду на викладене, обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення є вимога про зобов`язання відповідача повернути позивачу орендовані приміщення.

Визначаючись щодо наявності підстав представництва прокурором інтересів держави в особі Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, суд враховує таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18 зазначила, що сам факт незвернення до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з цим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці європейського суду з прав людини.

У висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, зазначено зокрема про те, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

З метою здійснення представництва інтересів держави у суді Гайсинською окружною прокуратурою у порядку ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомлено Теплицьку селищну раду Гайсинського району Вінницької області про намір звернутися із відповідним позовом до суду (лист вих. №02.51/2-677вих-24 від 25.07.2025).

Такому повідомленню передував ряд запитів Гайсинської окружної прокуратури на отримання інформації з метою з`ясування наявності підстав для представництва інтересів держави в суді.

У відповідь на запити, Теплицька селищна рада повідомляла, що не заперечує щодо звернення прокурора із відповідним позовом до суду, вказуючи на обмежене кошторисне фінансування на сплату судового збору.

Суд враховує, що обставини бездіяльності компетентного органу є предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин, про що також зазначено у пункті 67 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Водночас протягом розгляду даної справи Теплицька селищна рада Гайсинського району Вінницької області не заперечила щодо здійснення представництва інтересів держави у даному спорі прокурором та не повідомила про намір самостійно звернутися з позовом до суду.

Отже, наявні підстави вважати, що прокурором дотримано порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно із ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не подав до суду відзиву, доказів в спростування позовних вимог чи доказів погашення заборгованості.

Дослідивши усі обставини справи та надавши оцінку наявним у справі доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з вищенаведених мотивів.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи, що позов задоволено повністю, витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача в сумі 9084 грн.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати Договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна від 01.09.2017, укладений між Теплицькою селищною радою (вул. Незалежності, буд. 25, с-ще Теплик, Гайсинський район, Вінницька область, 23800, ) з Фізичною особою-підприємцем Неволею Юрієм Володимировичем ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Неволі Юрія Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Теплицької селищної ради (вул. Незалежності, буд. 25, с-ще Теплик, Гайсинський район, Вінницька область, 23800, ) 42284,25 грн - заборгованості з орендної плати.

4. Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Неволю Юрія Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути Теплицькій селищній раді (вул. Незалежності, буд. 25, с-ще Теплик, Гайсинський район, Вінницька область, 23800, ) індивідуально визначенне майно: дві кімнати загальною площею 37,1 м2 у підвальному приміщенні будівлі, що розташована за адресою: вул. Незалежності, 34, с-ще Теплик Гайсинського району Вінницької області.

5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Неволі Юрія Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Вінницької обласної прокуратури (вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, 21050; ) 9084 грн - витрат на сплату судового збору.

6. Згідно із приписами ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Примірник повного судового рішення надіслати відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, решті учасникам справи та Вінницькій обласній прокуратурі - до Електронних кабінетів ЄСІТС.

Повне рішення складено 15 грудня 2025 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - відповідачу - АДРЕСА_1 .