ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18.12.2025м. ДніпроСправа № 904/1771/23

За позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м. Київ

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "РІТЕЙЛ ДНІПРО", м. Дніпро

2. ОСОБА_1 , м. Дніпро

про стягнення заборгованості

Суддя Ярошенко В.І.

Секретар судового засідання Бублич А.В.

Представники:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не з`явився;

від приватного виконавця: не з`явився.

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РІТЕЙЛ ДНІПРО" та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 255 426, 52 грн, з яких: заборгованість за кредитором у розмірі 236 675, 77 грн та заборгованість за відсотками з користуванням кредитом у розмірі 18 750, 75 грн.

Ухвалою суду від 10.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; відповідачу для подання відзиву на позов встановлено 15-тиденний строк з дня отримання даної ухвали.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2023 позов задоволено повністю. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл Дніпро» та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" 236 675, 77 грн заборгованість за кредитом та 18 750, 75 грн заборгованість за відсотками з користування кредитом. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл Дніпро» на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 915, 70 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 915, 70 грн.

30.05.2024 на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2023 видано наказ.

08.12.2025 від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Жилки Людмили Миколаївни надійшло подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, в якому просить суд:

- встановити тимчасове обмеження щодо боржника, а саме ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до виконання зобов`язань, покладених на неї наказами Господарського суду Дніпропетровської області, які набрали законної сили.

Ухвалою суду від 10.12.2025 прийнято подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Жилки Людмили Миколаївни до розгляду та призначено його розгляд у судовому засіданні на 18.12.2025.

В судове засідання 18.12.2025 представники сторін не з`явилися. Разом з поданням приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Жилка Людмила Миколаївна зазначила про розгляд заяви без участі представника.

Суд наголошує на тому, що зі своєї сторони ним здійснені всі необхідні заходи щодо належного повідомлення учасників справи про розгляд цієї справи.

Згідно із частинами 2, 3 статті 120 Господарського процесуального суду України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою; виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Пунктом 10 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" встановлено, що в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) містяться відомості про юридичну особу, зокрема, щодо її місцезнаходження. Ухвали суду від 11.06.2024 та 18.06.2024 були надіслані відповідачу на його адресу, вказану в ЄДР, а саме: 50086, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Дмитра Донського, буд. 25А.

Відповідно до положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального суду України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, частина 7 статті 120 Господарського процесуального суду України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до трекінгу АТ "Укрпошта" (R22) направлений відповідачу конверт із копією ухвали суду від 10.12.2025 отриманий ОСОБА_1 16.12.2025.

Вказаний факт свідчить про належне повідомлення сторін про призначення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України та можливість подання до суду заяв по суті справи.

Розглянув матеріали справи, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника у справі № 904/1771/25, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. п. 1-2 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 17.06.2024 (вх. 3272 від 26.06.2024) Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося з заявою до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Жилки Людмили Миколаївни про відкриття виконавчого провадження по виконанню наказів Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2024 у справі № 904/1771/23.

На підставі зазначеної заяви, постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Жилкою Людмилою Миколаївною відкрито виконавчі провадження № 75401933 від 27.06.2024 та № 75402046 від 27.06.2024.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Згідно ч. 1, п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

З матеріалів справи вбачається, що в межах виконавчих проваджень приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Жилкою Людмилою Миколаївною було здійснено наступні дії:

- 27.06.2024 направлено рекомендованим листом за адресою боржника постанови про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу № 74502046 та № 75401933;

- 27.06.2024 приватним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчиї проваджень у зведене виконавче провадження та присвоєно загальний номер № 75408247;

- приватним виконавцем направлено електронні запити до Державної фіскальної служби України, щодо отримання інформації про наявність відкритих рахунків боржника, Державної податкової служби України, щодо отримання інформації про джерела та/або суми доходів, Міністерства внутрішніх справ України, щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, та направлена вимога до банківських установ з метою отримання інформації стосовно наявності та/або стану рахунків боржника;

- 28.06.2024 на адресу боржника надсилався виклик на адресу боржника, з вимогою з`явитись до офісу приватного виконавця щодо сплати боргу за вищевказаними виконавчими документами та одночасно надати необхідні пояснення, достовірні відомості, та необхідні відомості, однак дбожник на виклик не з`явився, про причини неявки не повідомив виконавця, витребувані документи та пояснення не надав;

- відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за боржником не зареєстровано жодного нерухомого майна на яке можливо звернути стягнення;

- відповідно до Міністерства внутрішніх справ, за боржникомвідсутнє зареєстроване будь яке рухоме майно, на яке можливо звернути стягнення;

- 30.07.2024 приватним виконавцем здійснено виїзд за місцем мешкання божника, але перевірити майновий стан не було можливості, оскільки двері ніхто не відчинив;

- згідно відповіді ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області приватному виконавцю стало відомо, що Медведєва Анжеліка Олегівна, ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована паспортом громадянином України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 02.09.2021 термін дії до 02.09.2031, орган видачі 1202.

Однак, не дивлячись на вищенаведені заходи, вжиті у межах виконавчого провадження № 75408247, заходів щодо примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 904/1771/23, судове рішення боржником так і не було виконано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено.

Так, відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права від 16.12.1966 р. передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Положеннями ст. 313 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Але, згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

За приписами ч. ч. 1-4 ст. 337 ГПК України тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

При цьому, враховуючи, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є виключним заходом забезпечення виконання судового рішення, виконавець повинен довести суду факт вжиття всіх достатніх та своєчасних заходів з метою примусового виконання судового рішення, встановлених чинним законодавством.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Верховним Судом у постанові від 19.08.2020 по справі № 910/8130/17 наголошено, що Закон України Про виконавче провадження є спеціальною нормою права, якою врегульовано умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню. Тобто, вказаним Законом врегульовано права та обов`язки осіб, на правовідносини яких розповсюджується дія такої норми права. Відтак якщо спеціальною нормою права (п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження) передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів, то обмеження виконавця у такому праві означатиме порушення прав виконавця, які визначені спеціальною нормою права, а саме Законом України Про виконавче провадження.

Враховуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку про наявність у приватного виконавця права на звернення до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - фізичної особи до виконання зобов`язань за судовим рішенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 326 ГПК України встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 у справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 р № 11-рп/2012).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 2-р(ІІ)/2019 від 15.05.2019 р у справі № 3-368/2018(5259/18) Конституційний Суд України, беручи до уваги ст.ст. 3, 8, ч.ч. 1, 2 ст. 55, ч.ч. 1, 2 ст. 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Також, у вищевказаному рішенні Конституційний Суд України наголошує, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Таким чином, виходячи з того, що станом на даний час боржник ухиляється від виконання рішення суду у справі № 904/1771/23, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Жилки Людмили Миколаївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника у справі № 904/1771/23, а саме Медведєву Анжеліку Олегівну (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до виконання зобов`язань, покладених на неї за виконавчим провадженням № 75408247.

Керуючись ст.ст. 234, 337 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Жилки Людмили Миколаївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника, а саме Медведєву Анжеліку Олегівну (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), до виконання нею рішення Господарського суду Дніпропетровської області та наказу у справі № 904/1771/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.І. Ярошенко