ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 р. м. Ужгород Справа № 907/870/25

За позовом Ужгородської міської ради, м. Ужгород

до Товариство з обмеженою відповідальністю "ФОРЕСТ ПАРК", м. Ужгород

про стягнення суми 1 807 361,26 грн.

Суддя Ремецькі О.Ф. Суддя

За участю секретаря судового засідання Сінкіна Е.В.

За участю представників:

від позивача - Данканич Андрій Еміліянович, виписка з ЄДР

від відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача про стягнення суми 1 807 361,26 грн безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки площею 1,0029 га по вул. Миколи Боб`яка (вул. Боздоська дорога) в м. Ужгороді (кадастровий номер :25:001:0005) в період з 21.08.2021 - 04.03.2024 р.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 04.08.2025 позовну заяву залишено без руху.

11.08.2025 позивачем подано суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 14.08.2025 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи № 907/870/25 вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі № 907/870/25 призначено на 17 вересня 2025 р. на 10:30 год.

Представник позивача, присутній в судовому засідання висловився з приводу позовних вимог, щодо відкладення підготовчого засідання не заперечив.

Представник відповідача, явку свого уповноваженого представника в засідання суду не забезпечив, про причини неявки не повідомив.

Ухвалою суду від 17.09.2025 відкладено підготовче засідання у справі на 22.10.2025.

Судове засідання 22.10.2025 не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці, що підтверджується наказом голови Господарського суду Закарпатської області від 21.10.2025 №02.4-08/45-к.

Ухвалою суду від 29.10.2025 р. відкладено підготовче засідання на 26.11.2025 р.

Ухвалою суду від 26.11.2025 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 10 грудня 2025 р.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача

21.08.2021 року до Державного реєстру речових прав внесено відомості про набуття ТОВ «Форест Парк» права власності на автодром після реконструкції існуючого автоатракціону «Екстрім+», господарських будівель та споруд літ. А (тераса), літ. Б (навіс-тир), літ. В (навіс), літ. Г (гараж); літ. Д (гараж); літ. Ж (убиральня); огорожу № 1-2; проїзд та площадки І; місток естакаду ІІ; підпірну стіну ІІІ загальною площею 439,9 кв.м.

Вказане майно знаходиться на земельній ділянці комунальної форми власності з кадастровим номером ::25:001:0005, площею 1,0029 га для будівництва і обслуговування інших будівель громадської забудови, існуючого автоатракціону «Екстрім+» по вул. Миколи Боб`яка (вул. Боздоська дорога).

ТОВ «Форест Парк» в період з 21.08.2021 по 04.03.2024 використовувало земельну ділянку комунальної форми власності без відповідної правової підстави та без сплати орендної плати за її використання, внаслідок чого відповідачем безпідставно збережено грошові кошти за використання такої.

Позиція відповідача

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк.

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

На земельній ділянці комунальної форми власності площею 1,0029 га з кадастровим номером :25:001:0005 розташовано нерухоме майно автодром після реконструкції існуючого автоатракціону "Екстрім+", господарські будівлі та споруди літ. А (тераса), літ. Б (навіс-тир), літ. В (навіс), літ. Г (гараж); літ. Д (гараж); літ. Ж (убиральня); огорожа № 1-2; проїзд та площадки І; місток естакада ІІ; підпірна стіна ІІІ загальною площею 439,9 кв.м.

Право власності на вказане нерухоме майно перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Парк" на підставі укладеного з ТОВ Автокартинг договору купівлі-продажу від 21.08.2021, про що було внесено відомості до Державного реєстру речових прав.

В подальшому таке нерухоме майно вибуло із власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Парк" у зв`язку з укладенням між Товариством з обмеженою відповідальністю "Форест Парк" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ужмісто» договору купівлі-продажу від 09.10.2023, про що 04.03.2024 внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином автодром після реконструкції існуючого автоатракціону "Екстрім+", а також господарські будівлі та споруди літ. А (тераса), літ. Б (навіс-тир), літ. В (навіс), літ. Г (гараж); літ. Д (гараж); літ. Ж (убиральня); огорожа № 1-2; проїзд та площадки І; місток естакада ІІ; підпірна стіна ІІІ загальною площею 439,9 кв.м, що розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :25:001:0005 перебував у приватній власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Парк" в період з 21.08.2021 по 04.03.2024.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником земельної ділянки з кадастровим номером :25:001:0005 є Ужгородська міська рада Закарпатської області.

За твердженням Ужгородської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю "Форест Парк" використовувало земельну ділянку з кадастровим номером :25:001:0005 у період з 21.08.2021 по 04.03.2024 без відповідної правової підстави та без сплати орендної плати за її використання, тим самим безпідставно зберігши у себе грошові кошти в розмірі 1 807 361,26 грн за використання вказаної земельної ділянки.

У зв`язку з наведеним, позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою №02.4-15/1010 від 10.12.2024 про сплату 1 807 361,26 грн безпідставно збережених коштів. Проте, зазначена вимога відповідачем не виконана.

Вартість безпідставно збережених відповідачем коштів за користування земельною ділянкою позивачем розрахована відповідно до нормативної грошової оцінки такої земельної ділянки, яка становила: у 2021 році 19 989 903,09 грн відповідно до витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 07.06.2021 № 2538/0/192-21; у 2023 році 25 287 321,18 грн відповідно до витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 19.06.2023 № НВ-023; у 2024 році 26 576 950,29 грн відповідно до витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 09.12.2024 № НВ-024.

Розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :25:001:0005 у 2022 році становив 22 988 388,55 грн, оскільки за відомостями Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, що наведені в листі від 12.01.2024 № 6-28-0.222-600/2-24 коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2022 рік становить 1,15. Відповідно для визначення розміру нормативної грошової оцінки у 2022 році, необхідно помножити нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2021 рік на коефіцієнт індексації 1,15 (19 989 903,09 грн * 1,15).

Виходячи із річної ставки орендної плати за землю у розмірі 3%, що затверджена рішенням Ужгородської міської ради "Про Порядок встановлення ставок орендної плати у м. Ужгороді за земельні ділянки, які перебувають у розпорядженні Ужгородської міської ради" від 19.02.2015 № 1651, розмір річної плати у 2021 році складав 599 697,09 грн (19 989 903,09 грн * 3%), розмір місячної плати 49 974,76 грн (599 697,09 грн / 12 міс.); у 2022 році складав 689 651,66 грн (22 988 388,55 * 3%), розмір місячної плати 57 470,97 грн (689 651,66 грн / 12 міс.); у 2023 році складав 758 619,65 грн (25 287 321,18 грн * 3%), розмір місячної плати 63 218,30 грн (758 619,65 грн / 12 міс.); у 2024 році 797 308,51 грн (26 576 950,29 грн * 3%), розмір місячної плати 66 442,38 грн (797 308,51 грн / 12 міс.).

Отже, з урахуванням наведеного, за доводами позивача, вартість безпідставно збережених відповідачем коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :25:001:0005 у період 21.08.2021-04.03.2024 включно складає 1 807 361,26 грн, стягнення яких є предметом розгляду даної справи.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (стаття 206 Земельного кодексу України, далі ЗК України).

Оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) орендна плата для цілей розділу XII цього Кодексу обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Земельний податок є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття та суб`єктний склад платників земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, отже єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата.

Аналогічна правова позиція викладене в постанові Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 922/3208/19.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду землі" об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (частина 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі").

Судом встановлено, що відповідно до наявних у матеріалах справи доказів відсутність укладеного в даній справі у спірний період між сторонами договору оренди землі та зареєстрованого права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :25:001:0005 за відповідачем.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Також судом встановлено, що власником земельної ділянки з кадастровим номером :25:001:0005 площею 1,0029 га є Ужгородська міська рада, та, як вказано у відомостях з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, така земельна ділянка є комунальною власністю.

Згідно зі статтями 122-124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі".

Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах також неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 22/207/15 і № 922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 ЦК України.

Тобто, в межах даної справи суду необхідно дослідити наявність таких підстав для стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212-1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.

Як встановлено судом, у період з 21.08.2021 по 04.03.2024 власником нерухомого майна автодрому після реконструкції існуючого автоатракціону "Екстрім+", а також господарських будівель та споруд літ. А (тераса), літ. Б (навіс-тир), літ. В (навіс), літ. Г (гараж); літ. Д (гараж); літ. Ж (убиральня); огорожа № 1-2; проїзд та площадки І; місток естакада ІІ; підпірна стіна ІІІ загальною площею 439,9 кв.м, розташованих на земельній ділянці з кадастровим номером :25:001:0005 площею 1,0029 га було Товариство з обмеженою відповідальністю "Форест Парк".

Позивачем в межах даної справи заявлено до стягнення суми безпідставно збережених коштів за користування даною земельною ділянкою у період з 21.08.2021 по 04.03.2024.

Факт використання земельної ділянки без достатньої правової підстави у спірний період відповідачем не заперечений та спростований, доказів сплати за користування земельною ділянкою суду не надано.

Отже, судом встановлено, що відповідач дійсно зберіг (заощадив) у себе майно кошти у вигляді орендної плати, що нараховуються за володіння і користування спірною земельною ділянкою, саме за рахунок позивача власника земельної ділянки.

Відсутність договору оренди земельної ділянки зумовило володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті чого відбулося збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати, у зв`язку з чим до даних правовідносин слід застосувати наслідки, передбачені статтею 1214 ЦК України.

Заявлена сума безпідставно збережених коштів в розмірі 1 807 361,26 грн позивачем розрахована із застосуванням 3-ох відсоткового розміру ставки річної орендної плати за землю, затвердженої рішенням ХХVІІ сесії Ужгородської міської ради VI скликання від 19.02.2015 № 1651 "Про Порядок встановлення ставок орендної плати у м. Ужгороді за земельні ділянки, які перебувають у розпорядженні Ужгородської міської ради", а також на підставі витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :25:001:0005 за 2021-2024 роки.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (частина 2 статті 20 Закону України "Про оцінку земель").

Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 ПК України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 по справі № 920/739/17).

Судом встановлено, що нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки становила у 2021 році - 19 989 903,09 грн, у 2022 році - 22 988 388,55 грн, у 2023 році - 25 287 321,78 грн, у 2024 році - 26 576 950,29 грн.

Відтак, суд доходить висновку, що надані позивачем докази щодо підтвердження розміру нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки за 2021-2024 роки є належними та допустимим доказом в розумінні статті 77 ГПК України та правомірно покладені позивачем в основу розрахунку розміру орендної плати, яку відповідач як фактичний користувач земельної ділянки у відповідний період повинен був заплатити за користування нею.

З огляду на категорію та функціональне використання спірної земельної ділянки суд визнає правомірним застосування при розрахунку суми несплаченої відповідачем орендної плати ставки у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки землі.

Здійснивши розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, суд зазначає, що такий є арифметично вірним, містить всі необхідні складові для такого розрахунку (період нарахування, нормативну грошову оцінку, ставку орендної плати та її річний розмір), отже є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в заявленому розмірі.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом.

ВИСНОВКИ СУДУ

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позову Ужгородської міської ради, м. Ужгород до Товариство з обмеженою відповідальністю "ФОРЕСТ ПАРК", м. Ужгород про стягнення суми 1 807 361,26 грн.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до вимог ст.129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Закарпатської області

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Парк" (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Корзо, буд. 7, кв. 2 В, ) на користь Ужгородської міської ради (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, площа Поштова, буд. 3, ) 1 807 361,26 грн (один мільйон вісімсот сім тисяч триста шістдесят одну грн 26 коп.) безпідставно збережених коштів та 27 110,42 грн (двадцять сім тисяч сто десять грн 42 коп.) на відшкодування сплаченого судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 16.12.2025.

Суддя О. Ф. Ремецькі