ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 911/2608/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С.В. - головуючий, Кібенко О.Р., Студенець В.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Адвокатського бюро "Святненко та партнери"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2025 (головуючий суддя - Сибіга О.М., судді: Тищенко О.В., Гончаров С.А.) та ухвалу Господарського суду Київської області від 20.08.2025 (суддя Бабкіна В.М.)

у справі №911/2608/25

за позовом Адвокатського бюро "Святненко та партнери"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Дудай Буд",

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник України",

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ Факторіал",

4. Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консалт строй сервіс"

про визнання договорів відступлення права вимоги укладеними та визнання договорів про надання послуг і підряду недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст обставин справи

1. Адвокатське бюро "Святненко та партнери" (далі за текстом також - АБ "Святненко та партнери") звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дудай Буд" (далі за текстом також - ТОВ "Дудай Буд"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник України" (далі за текстом також - ТОВ "Будівельник України"), Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ Факторіал" (далі за текстом також - ТОВ "СВ Факторіал") та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консалт строй сервіс" (далі за текстом також - ТОВ "БК "К.С.С.") про визнання договорів відступлення права вимоги укладеними та визнання договорів про надання послуг і підряду недійсними, за якою позивач просить суд:

1) визнати укладеним договір відступлення права вимоги №1303025 від 13.03.2025 між ТОВ "БК "Консалт строй сервіс" та ТОВ "Дудай Буд";

2) визнати укладеним договір відступлення права вимоги №1903025 від 19.03.2025 між ТОВ "Дудай Буд" та Адвокатським бюро "Святненко та партнери";

3) визнати недійсними договір про надання послуг №22-1-24 від 22.01.2024 та договір підряду №08/05-24 від 03.04.2024, які укладені між ТОВ "БК "Консалт строй сервіс" та ТОВ "Будівельник України";

4) визнати недійсним договір підряду №105-ТР від 02.04.2024, який укладений між ТОВ "БК "Консалт строй сервіс" та ТОВ "СВ Факторіал".

2. Господарський суд Київської області ухвалою від 20.08.2025 у справі №911/2608/25, яку Північний апеляційний господарський суд залишив без змін постановою від 22.10.2025, позовну заяву разом з доданими до неї документами повернув АБ "Святненко та партнери".

3. Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що:

(1) у цій позовній заяві позивач об`єднав різного змісту позовні вимоги (про визнання укладеними та визнання недійсними) стосовно загалом п`яти різних договорів, предметом яких є різні правовідносини (надання послуг, виконання робіт, відступлення права вимоги) та які мають, відповідно, різні підстави укладення та умови.

Зобов`язання за кожним договором є самостійним правовідношенням, що є підставою для виникнення у сторін цього правовідношення цивільних прав і обов`язків. У випадку наявності порушень, які могли бути допущеними як під час укладення відповідного договору, так і при його виконанні, останні утворюють окремий склад цивільно-правового правовідношення, що характеризується самостійними цивільно-правовими наслідками. Встановлення обставин вчинення правопорушення за кожним таким правовідношенням засвідчується доказами, які не є пов`язаними між собою;

(2) у цьому випадку заявлені позивачем позовні вимоги не пов`язані підставами їх виникнення та не пов`язані поданими доказами. Такі вимоги не є основними та похідними вимогами.

Відповідно, в межах одного провадження суду потрібно буде фактично вирішити декілька окремих спорів, не пов`язаних між собою, та надати окрему юридичну оцінку доказам по кожній окремій позовній вимозі;

(3) лише дві із п`яти фактично заявлених за цим позовом вимог належать до юрисдикції Господарського суду Київської області (заявлені до одного з відповідачів, що має місцезнаходження в Київській області). Решта позовних вимог заявлена до відповідачів, що мають місцезнаходження в м. Києві та в м. Одесі, що унеможливлює як розгляд Господарським судом Київської області відповідної частини позовних вимог у загальному порядку на підставі приписів статті 27 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом також - ГПК) загалом, так і направлення матеріалів даного позову за встановленою юрисдикцією (підсудністю) зокрема, у тому числі - з огляду на те, що частина позовних вимог заявлена до двох відповідачів, розташованих в різних містах, розгляд вимог до яких здійснюється різними господарськими судами.

4. Наведене, за висновками суду першої інстанції, також унеможливлює застосування приписів частини шостої статті 173 ГПК щодо роз`єднання позовних вимог, за якими розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, має здійснювати суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог, що у даному випадку є неможливим стосовно позовних вимог, які не належать до територіальної юрисдикції Господарського суду Київської області.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування. Доводи інших учасників справи

5. АБ "Святненко та партнери" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2025 та ухвалу Господарського суду Київської області від 20.08.2025, а справу №911/2608/25 передати до Господарського суду Київської області для розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

6. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, скаржник стверджує, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з порушенням норм процесуального права, зокрема частини першої статті 27, частини першої статті 29, частини третьої статті 30, статей 173, 174 ГПК.

7. Доводи скаржника зведяться до того, що:

(1) суд першої інстанції помилково застосував частину третю статті 30 ГПК під час дослідження питання належності спору до юрисдикції суду, в тому числі й щодо територіальної юрисдикції (підсудності), а тому безпідставно повернув позовну заяву з вимогами про визнання договорів відступлення права вимоги укладеними та визнання договорів про надання послуг і підряду недійсними, які пред`явлені до декількох відповідачів, за місцем знаходження одного з яких позивач пред`явив цей позов, що відповідає нормам частин першої, другої статті 27 ГПК;

(2) основною вимогою є визнання договорів відступлення права вимоги укладеними, так як тільки на підставі цих договорів АБ "Святненко та партнери" має підстави позиватися до відповідачів. Похідною вимогою є визнання договорів недійсними, так як ТОВ "БК "К.С.С." перерахувало кошти за ідентичними підставами як ТОВ "Будівельник України", так і ТОВ "СВ "Факторіал", які, в свою чергу, не виконали будь-яких робіт, які б відповідали договорам підряду, які підписані після того як позивач звернувся із позовами про зобов`язання повернути безпідставно набуті кошти.

(3) якби суд першої інстанції розібрався зі спірними правовідносинами, то зрозумів, що позовні вимоги необхідно розглядати виключно в межах однієї справи, так як тільки в межах однієї справи можуть бути з`ясовані всі обставини та надана правильна оцінка діям відповідачів;

(4) за практикою Верховного Суду судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Позивач звернувся із позовною заявою до суду саме таким чином, щоб рішення суду було ефективним та належним і врегульовувало повністю питання щодо спору.

8. ТОВ "Будівельник України" та ТОВ "СВ "Факторіал" подали відзив на касаційну скаргу, в якому просять залишити її без задоволення, оскаржувані рішення судів - без змін.

9. Доводи відповідачів 2 та 3 зводяться до того, що:

(1) позивач намагається ввести Суд в оману, стверджуючи, що суд першої інстанції застосував частину третю статті 30 ГПК, який повернув позовну заяву виключно на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 174 ГПК (порушення правил об`єднання позовних вимог) та статті 27 ГПК (загальна підсудність), що було обґрунтованим та законним;

(2) частина друга статті 29 ГПК, відповідно до якої позови у спорах за участю кількох відповідачів можуть пред`являтися до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання одного з відповідачів, дозволяє обрати суд за місцезнаходженням одного з відповідачів, але не дозволяє суду, обраному за місцезнаходженням одного відповідача, розглядати вимоги до інших відповідачів, які не підсудні цьому суду за загальним правилом.

Позиція Верховного Суду

10. Предметом касаційного перегляду в цій справі є ухвала суду першої інстанції, яку апеляційний суд своєю постановою залишив без змін, про повернення позовної заяви на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 174 ГПК.

11. За змістом пункту 2 частини п`ятої статті 174 ГПК суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

12. Згідно з частиною першою статті 173 ГПК в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

13. Під вимогою розуміють матеріально-правову вимогу, тобто предмет позову, який одночасно є способом захисту порушеного права. При цьому об`єднані можуть бути вимоги, пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

14. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

15. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

16. Таким чином, позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Об`єднаними можуть бути позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того самого відповідача. Однорідними позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Схожі за змістом висновки викладені в пункті 5.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №911/414/18 та в постановах Верховного Суду від 19.12.2022 у справі №921/318/22, від 12.08.2022 у справі №911/2401/21, від 22.01.2021 у справі №904/4376/20, від 22.04.2019 у справі №914/2191/18, від 27.03.2019 у справі №910/15326/18.

17. За змістом частини першої статті 173 ГПК порушення правил об`єднання позовних вимог має місце у випадках, якщо заявлені в одній позовній заяві вимоги:

(1) не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними);

(2) не співвідносяться між собою як основна та похідна.

18. Крім цього не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які можуть і відповідати критеріям, наведеним у частині першій статті 173 ГПК, проте підпадають під заборони, прямо визначені в частинах четвертій, п`ятій вказаної статті (об`єднані вимоги, (1) які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом; (2) щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам).

19. Саме встановлення господарським судом наведених обставин, які свідчать про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, є підставою для повернення позовної заяви з посиланням на пункт 2 частини п`ятої статті 174 ГПК.

20. Водночас аналіз пункту 2 частини п`ятої статті 174 ГПК у системному співвідношенні з положеннями статті 173 цього Кодексу свідчить про те, що у разі порушення правил об`єднання позовних вимог суд з метою виконання завдання господарського судочинства може не повертати позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою самостійно роз`єднати позовні вимоги за правилами частини шостої статті 173 ГПК і розглянути кожну із заявлених вимог окремо.

21. Отже, наявність підстав для роз`єднання позовних вимог за правилами частини шостої статті 173 ГПК та розгляду кожної з вимог окремо унеможливлює повернення судом позовної заяви незалежно від того, чи суд застосував надані йому повноваження.

Тоді як підставою для повернення позовної заяви з посиланням на пункт 2 частини п`ятої статті 174 ГПК є встановлення господарським судом обставин, які свідчать про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, наведених саме в частинах четвертій, п`ятій статті 173 ГПК.

Тобто, коли заявлені в одному позові вимоги є однорідними або співвідносяться як основна та похідна та не підпадають під заборони, визначені у частинах четвертій, п`ятій статті 173 ГПК, у суду відсутні підстави для повернення позовної заяви, незалежно від того, чи заявлено позивачем клопотання про об`єднання позовних вимог. У цьому разі суд має керуватися змістом самої позовної заяви, обставинами та доказами, якими обґрунтовано позов.

Схожі за змістом правові висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №902/434/19, від 02.12.2020 у справі №908/420/20, від 24.12.2021 у справі №911/2291/21, від 12.08.2022 у справі №911/2401/21, від 19.12.2022 у справі №921/318/22.

22. Отже, з урахуванням конкретних обставин суд має право застосувати положення частини шостої статті 173 ГПК як у разі дотримання правил об`єднання позовних вимог, так і в разі їх порушення. Проте в будь-якому випадку, коли заявлені в одному позові вимоги є однорідними або співвідносяться як основна та похідна та не підпадають під заборони, визначені у частинах четвертій, п`ятій статті 173 ГПК, в суду відсутні підстави для повернення позовної заяви незалежно від того, чи заявлено позивачем клопотання про об`єднання позовних вимог. У цьому разі суд має керуватися змістом самої позовної заяви, обставинами та доказами, якими обґрунтовується позов.

23. Повертаючи позовну заяву на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 174 ГПК, суд першої інстанції зазначив лише про те, що: (1) у цій позовній заяві позивач об`єднав різного змісту позовні вимоги (про визнання укладеними та визнання недійсними) стосовно загалом п`яти різних договорів, предметом яких є різні правовідносини (надання послуг, виконання робіт, відступлення права вимоги) та які мають, відповідно, різні підстави укладення та умови; (2) у цьому випадку заявлені позивачем позовні вимоги не пов`язані підставами їх виникнення та не пов`язані поданими доказами, такі вимоги не є основними та похідними вимогами; (3) лише дві із п`яти фактично заявлених за цим позовом вимог належать до юрисдикції Господарського суду Київської області (заявлені до одного з відповідачів, що має місцезнаходження в Київській області).

24. Проте Суд вважає, що зазначення про те, що заявлені позовні вимоги не пов`язані між собою підставами їх виникнення, не є основними та похідними, кожна із заявлених позовних вимог має окремий предмет позову, підставу позову і предмет доказування, що свідчить про різноманітність і відмінність доказів, які повинні бути подані на підтвердження або спростування позовних вимог, тобто заявлені вимоги не пов`язані однорідними доказами, не може вважатись належним мотивуванням, адже про відповідне суд першої інстанції виснував безвідносно цієї справи, заявлених у її межах вимог, наведених позивачем підстав (фактичних обставин, на яких ґрунтуються вимоги позивача) та їх обґрунтувань в цілому, а також наданих на їх підтвердження доказів, а також без урахування того, якого саме кінцевого результату намагається досягнути позивач, заявляючи в одному позові вимоги про визнання укладеними договорів відступлення права вимоги.

25. Зокрема, висновки суду першої інстанції є безвідносними до наведеної позивачем послідовності обставин стосовно невизнання факту укладення договорів відступлення права вимоги у межах заявлених позивачем вимог в інших справах про стягнення грошових коштів, сплачених за договорами підряду та надання послуг, що спонукало його (позивача) заявити в одній позовній заяві вимоги про визнання укладеними двох послідовних договорів про відступлення права вимоги, за наслідками укладення якими позивач вважає себе новим кредитором за договорами підряду та надання послуги, які просить визнати недійсними, доводячи, що такі договори не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, обумовлених такими правочинами, а укладені лише з метою отримання бюджетного відшкодування ПДВ.

26. Вказуючи на те, що зобов`язання за кожним договором є самостійним правовідношенням, що є підставою для виникнення у сторін цього правовідношення цивільних прав і обов`язків, у випадку наявності порушень, які могли бути допущеними як під час укладення відповідного договору, так і при його виконанні, останні утворюють окремий склад цивільно-правового правовідношення, що характеризується самостійними цивільно-правовими наслідками, суд першої залишив поза увагою неможливість, за наведених позивачем підстав (фактичних обставин, на яких ґрунтуються вимоги позивача) та їх обґрунтувань в цілому, здійснювати одночасний розгляд п`яти судових справ щодо кожного з договорів, зокрема неможливість розглянути вимогу про укладення другого договору про відступлення права вимоги без вирішення вимоги про визнання укладеним першого договору відступлення права вимоги, факт укладення яких заперечується, а також неможливість заявлення позивачем вимог про визнання недійсними договорів підряду та надання послуг без встановлення факту укладення договорів відступлення права вимоги, за наслідками укладення яких позивач вважає себе новим кредитором за договорами підряду та надання послуги.

27. Висновки суду першої інстанції стосовно того, що лише дві із п`яти фактично заявлених за цим позовом вимог належать до юрисдикції Господарського суду Київської області (заявлені до одного з відповідачів, що має місцезнаходження в Київській області), Суд також вважає безпідставними, так як застосована судом першої інстанції норма (пункт 2 частини п`ятої статті 174 ГПК) не передбачає повернення позовної заяви з таких мотивів.

28. Тоді як частина п`ята статті 173 ГПК не допускає об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена лише виключна підсудність різним судам, проте в аспекті заявлених позивачем вимог суд першої інстанції не встановив, що до них (до частини з них) застосовується виключна підсудність справ (стаття 30 ГПК), а покликався в цій частині на статтю 27 ГПК (пред`явлення позову за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача) та статтю 29 ГПК (підсудність справ за вибором позивача), які не забороняють суду розглядати в межах однієї справи позовні вимоги про визнання укладеними договорів та про визнання недійсними договорів, заявлені, зокрема, до сторін цих договорів, які зареєстровані (розташовані) в різних містах, в тому числі поза межами Київської області, тобто, які окремо не належать до територіальної юрисдикції Господарського суду Київської області, проте заявлені з вимогами, які належать до територіальної юрисдикції цього суду.

29. Суд також звертає увагу на правову позицію об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладену в пункті 9.5 постанови від 18.08.2023 у справі №910/21280/21, згідно з якою: "9.5. Також Суд зазначає, що на час постановлення місцевим судом оскаржуваної ухвали статтею 174 чинного ГПК України, на відміну від статті 63 цього Кодексу в редакції, чинній до 15.12.2017, не передбачено повернення позовної заяви з таких мотивів, що об`єднання позовних вимог перешкоджає з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднює вирішення спору. У цьому висновку Суд звертається до сталої правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 14.11.2019 у справі №910/9302/19, від 24.11.2020 у справі №910/3748/20, від 31.03.2021 у справі №910/16780/20, від 24.12.2021 у справі №911/2291/21.".

30. Суди попередніх інстанцій вказане не врахували, як залишили поза увагою й те, що об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин (постанови Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №904/4376/20, від 12.08.2022 у справі №911/2401/21).

31. Вищенаведене свідчить про те, що суд першої інстанції безпідставно, без належного та достатнього мотивування, повернув позовну заяву на підставі пункту 2 частини першої статті 174 ГПК, що є підставою для скасування відповідної ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного суду, якою останній залишив без змін вказану ухвалу, з огляду на необхідність забезпечити позивачу гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту, чого суд першої інстанції не зробив через допущені ним порушення норм процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

32. Статтею 300 ГПК визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

33. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 304 ГПК касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанції, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд суду першої або апеляційної інстанції.

34. Згідно з частиною шостою статті 310 ГПК підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

35. Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Розподіл судових витрат

36. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина чотирнадцята статті 129 ГПК).

Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Адвокатського бюро "Святненко та партнери" задовольнити.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2025 та ухвалу Господарського суду Київської області від 20.08.2025 у справі №911/2608/25 скасувати.

3. Справу №911/2608/25 передати до Господарського суду Київської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Бакуліна

Судді О.Р. Кібенко

В.І. Студенець