ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2025 року м. Дніпро Справа № 912/2952/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Іванова О.Г.,

при секретарі судового засідання: Кишкань М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Світловодське кар`єроуправління»

на рішення Господарського суду Кіровоградської області (суддя Кабакова В.Г.) від 19.03.2025 р. у справі № 912/2952/24

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Світловодське кар`єроуправління», вул. Молодіжна, 53, смт Власівка, м. Світловодськ, Кіровоградська область, 27552

до відповідачів:

1.Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут», вул. Панянка, 65Б, м. Полтава, Полтавська область, 36022

2.Товариства з додатковою відповідальністю «Об`єднання Дніпроенергобудпром», вул. Молодіжна, буд. 63, смт Власівка, Олександрійський район, Кіровоградська область, 27552

про визнання недійсним пункту договору, стягнення 146 192,35 грн збитків, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 р. Товариство з додатковою відповідальністю «Світловодське кар`єроуправління» звернулося до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» та Товариства з додатковою відповідальністю «Об`єднання Дніпроенергобудпром» про: визнання недійсним пункту 5.3 договору поруки № 2024/Z/50, що укладений 05.03.2024 року між ТОВ «Полтаваенергозбут», ТДВ «Об`єднання Дніпроенергобудпром» та ТДВ «Світловодське кар`єроуправління»; стягнення з ТОВ «Полтаваенергозбут» збитків у розмірі 146 192,35 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Позовні вимоги мотивовані тим, що ТОВ «Полтаваенергозбут» сформувало та зареєструвало в ЄРПН податкові накладні не на ТДВ «Світловодське кар`єроуправління», а на платника такої послуги ТДВ «Об`єднання Дніпроенергобудпром», у зв`язку з чим позивач втратив право на включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість, що в свою чергу призвело до понесення ним збитків.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 19.03.2025 р. у справі № 912/2952/24 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з цим рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Товариство з додатковою відповідальністю «Світловодське кар`єроуправління», в якій просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 19.03.2025 р. у справі № 912/2952/24 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов Товариства з додатковою відповідальністю «Світловодське кар`єроуправління» в повному обсягу та визнати недійсним пункт 5.3. Договору поруки № 2024/Z/50, що укладений 05.03.2024 року між ТОВ «Полтаваенергозбут», ТДВ «Об`єднання Дніпроенергобудпром» та ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» та стягнути з ТОВ «Полтаваенергозбут» на користь ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» збитки в розмірі 146 192,35 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, зокрема, зазначає, що надані ТОВ «Полтаваенергозбут» та отримані ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» послуги були оплачені поручителем ТДВ «Об`єднання Дніпроенергобудпром», однак, в порушення норм Податкового кодексу України, постачальник зареєстрував податкові накладні за цими господарськими операціями не на покупця, тобто позивача, а на поручителя, у зв`язку з чим позивач позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та скористатись право на зменшення податкового зобов`язання, тобто позивач поніс збитки.

З огляду на викладене, позивач вважає, що у спірних правовідносинах є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю постачальника щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкову накладну на покупця (позивача) та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму.

Апелянт вважає безпідставними висновки суду першої інстанції щодо того, що навіть у випадку оформлення податкових накладних на позивача, останній все одно не зміг би скористатися податковим кредитом, оскільки, відповідно до п. 198.2 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше, а в даному випадку це дата отримання позивачем послуги з постачання електроенергії.

Окрім цього, на переконання апелянта, в результаті помилкового висновку про відсутність у позивача збитків, суд першої інстанції дійшов і помилкового висновку про недоведення позивачем факту порушення його прав укладенням п. 5.3. договору поруки.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.06.2025 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Світловодське кар`єроуправління» на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 19.03.2025 р. у справі № 912/2952/24, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 30.09.2025 р.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» подано до Центрального апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-1 просить залишити рішення Господарського суду Кіровоградської області від 19.03.2025 р. у справі № 912/2952/24 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В обґрунтування своїх заперечень проти доводів апеляційної скарги відповідач-1, зокрема, зазначає, що оскільки позивачем не здійснювалася оплата постачальнику за надані послуги, то законодавчі підстави для віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту за такою податковою накладною у позивача відсутні, а тому позивачем не доведено завдання йому збитків.

Також відповідач-1 зазначає, що позивачем не наведено будь-яких обставин, які б свідчили про реальне порушення його прав та охоронюваних законом інтересів саме внаслідок укладення п. 5.3. договору поруки, а також не доведено наявність шкоди/втрат, які він зазнав внаслідок його укладення, не доведено які саме права та інтереси позивача можуть бути захищені (поновлені) внаслідок визнання п. 5.3. договору поруки недійсним.

Отже, відповідач-1 вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи врахував усі фактичні обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 30.09.2025 р. оголошено перерву в судове засідання на 09.12.2025 р., про що постановлено ухвалу без оформлення її окремим документом.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.10.2025 р. повідомлено учасників справи про оголошення перерви у справі в судове засідання, яке відбудеться 09.12.2025 р.

Товариство з додатковою відповідальністю «Об`єднання Дніпроенергобудпром» не скористалось своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу та правом участі у судовому засіданні, не забезпечило явку в судове засідання свого повноважного представника, про час та місце судового засідання було повідомлене апеляційним судом належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Товариство з додатковою відповідальністю «Світловодське кар`єроуправління» і Товариство з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» не скористались своїм правом участі у судовому засіданні, не забезпечили явку в судове засідання своїх повноважних представників, про час та місце судового засідання були повідомлені апеляційним судом належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Від представників апелянта та відповідача-1 засобами електронного зв`язку (з КЕП) до Центрального апеляційного господарського суду надійшли заяви про проведення судового засідання без участі їх представників.

Враховуючи вищевикладене, приписи ст. 202 ГПК України, а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання апеляційним судом не визнавалася обов`язковою, а неявка представників сторін не перешкоджає апеляційному перегляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті за відсутності представників учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 01.01.2019 між ТОВ «Полтаваенергозбут» (постачальник) та ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» (споживач) укладено договір № 21510338 про постачання електричної енергії споживачу (а.с. 9-12), за пунктом 2.1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору та ПРРЕЕ (пункт 2.1).

У межах договірних відносин ТОВ «Полтаваенергозбут» виставило ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» рахунок на оплату № А21510338 від 31.12.2023 за активну електричну енергію згідно договору 21510338 від 01.01.2019 за грудень 2023 на загальну суму 3734063,50 грн, з яких 1934063,50 грн за активну електроенергію за грудень 2023, передплата за січень 1800000 грн (а.с. 16), а також склало акти виконаних робіт по договору № 21510338 від 26.02.2024 з відшкодування вартості з припинення/відновлення електроживлення електроустановок споживача на суму 1095,77 грн та 962,35 грн (а.с. 15), а також виставило відповідні рахунки на оплату.

В подальшому, 05.03.2024 між ТОВ «Полтаваенергозбут» (кредитор), ТДВ «Об`єднання Дніпроенергобудпром» (поручитель) та ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» (боржник) укладено договір поруки № 2024/Z/50 (а.с. 13-14).

За основними умовами договору поруки, які впливають на взаємовідносини сторін щодо наявного спору:

- поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання договірних зобов`язань боржника, згідно договору про постачання електричної енергії споживачу № 21510338 від 01.01.2019 та обраної комерційної пропозиції № 25, у розмірі, встановленому у п. 3.1 договору (пункт 1.1);

- підстава зобов`язання, забезпеченого порукою за цим договором є договір про постачання електричної енергії споживачу на підставі якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обов`язку боржника щодо оплати: за спожиту електричну енергію протягом грудня 2023 та січня-лютого 2024 у сумі 2625288,01 грн; 3% за несвоєчасну оплату обумовлених договором платежів у сумі 6960,85 грн; за послуги з підключення (відключення) у сумі 1938,71 грн; планових платежів та поточних рахунків за спожиту електричну енергію (пункт 2.1);

- поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов`язання, вказаного в п. 2.1 договору (пункт 3.1);

- поручитель зобов`язується виконати за боржника зобов`язання останнього перед кредитором на умовах, в порядку і в строки відповідно до цього договору та договору про постачання електричної енергії споживачу (пункт 4.1);

- кредитор складає та реєструє податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на поручителя (пункт 5.3).

19.03.2024 ТОВ «Полтаваенергозбут» зареєструвало податкову накладну, в якій вказало: отримувач (покупець) - ТДВ «Об`єднання Дніпроенергобудпром», загальна сума коштів, що підлягають сплаті із урахуванням податку на додану вартість 2058,22 грн, загальна сума податку на додану вартість 343,02 грн, опис (номенклатура) товарів/послуг продавця роботи з припинення та відновлення електроживлення електроустановок споживача (а.с. 19).

31.03.2024 ТОВ «Полтаваенергозбут» зареєструвало податкову накладну, в якій вказало: отримувач (покупець) - ТДВ «Об`єднання Дніпроенергобудпром», загальна сума коштів, що підлягають сплаті із урахуванням податку на додану вартість 875096 грн, загальна сума податку на додану вартість 145849,33 грн, опис (номенклатура) товарів/послуг продавця роботи з припинення та відновлення електроживлення електроустановок споживача (а.с. 20).

Як слідує з листа ТОВ «Полтаваенергозбут» від 30.05.2024 за вих. № 02-9-1/6555 воно не погодилось із пропозицією ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» на зміну умов договору поруки № 2024/Z/50 від 05.03.2024 шляхом підписання додаткової угоди № 1 щодо викладення п. 5.3 договору в новій редакції (а.с. 21).

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність у позивача права на формування та отримання податкового кредиту навіть за наявності факту реєстрації податкових накладних та отримувача (покупця), та, як наслідок, відсутність збитків у позивача. Водночас суд першої інстанції дійшов висновку, що ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» не довело факту порушення його права укладенням пункту 5.3 договору поруки № 2024/Z/50 від 05.03.2024.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Відповідно до приписів статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов`язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди.

Згідно з частинами першою, другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загально прийнятим визначенням збитками є об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ учасника правовідносин, що обмежує його інтереси і проявляється у витратах, втраті або пошкодженні майна, а також у сумі неодержаних доходів.

Поряд з цим, за змістом частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У пункті 5.16. постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2019 у справі № 920/85/18 Суд надав правовий висновок стосовно застосування вказаних правових норм та вказав, що:

- для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наявності збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вини,

- відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань,

- для застосування відповідальності у вигляді стягнення збитків, позивач повинен довести наявність у нього збитків, протиправних дій відповідача та причинного зв`язку між збитками позивача та діями відповідача,

- вимога про відшкодування збитків може пред`являтися виключно у разі, якщо збитки є результатом порушення права і виключно до особи, яка це право порушила.

Отже, для можливості застосування майнової відповідальності у вигляді стягнення збитків є доведення не тільки самого порушення умов договору але й причинно-наслідкового зв`язку між таким порушенням та спричиненими збитками.

Відповідно до пункту 44 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово, до 1 січня 2026 року, платники податку, які здійснюють постачання, передачу, розподіл електричної та/або теплової енергії, надають послуги із забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії та/або послуги із зменшення навантаження відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», постачання вугілля та/або продуктів його збагачення товарних позицій 2701, 2702 та товарної підпозиції 2704 00 згідно з УКТ ЗЕД, надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, нараховують плату за абонентське обслуговування, визначають дату виникнення податкових зобов`язань та податкового кредиту за касовим методом.

Норма цього пункту поширюється на операції, за якими дата виникнення першої з подій, визначених у пункті 187.1 статті 187 та у пункті 198.2 статті 198 цього Кодексу, припадає на звітні (податкові) періоди до 1 січня 2026 року.

Відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 ПК України касовий метод для цілей оподаткування ПДВ це метод податкового обліку, за яким дата виникнення податкових зобов`язань визначається як дата зарахування (отримання) коштів на рахунки платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг, на електронний гаманець у емітента електронних грошей та/або на рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, у касу платника податків або дата отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів (послуг), а дата віднесення сум податку до податкового кредиту визначається як дата списання коштів з рахунків платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг, з електронних гаманців у емітента електронних грошей та/або з рахунків в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, дата видачі з каси платника податків або дата надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів (послуг).

За пунктом 187.1 статті 187 ПКУ датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПКУ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи; ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні засоби почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З метою застосування підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 ПКУ іншими видами компенсації вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) товарів (послуг) вважається компенсація вартості таких товарів (послуг) будь-яким способом, відмінним від оплати грошовими коштами.

У справі, що розглядається, за отриману від постачальника електричну енергію розраховується третя юридична особа, а саме ТДВ «Об`єднання Дніпроенергобудпром» за договором поруки.

Відповідно до частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму

Пунктом 1 статті 528 ЦК України встановлено, що виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

Отже, постачальник на дату виникнення першої події відповідно до пункту 187.1 статті 187 розділу V ПК України зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ, виходячи із бази оподаткування ПДВ, визначеної згідно з пунктом 188.1 статті 188 розділу V ПК України, та скласти податкову накладну і зареєструвати її в ЄРПН на отримувача.

При цьому, оскільки оплата за отримані від постачальника послуги не здійснювалась безпосередньо отримувачем, тобто послуги надані постачальником, ТОВ «Полтаваенергозбут», отримувачу, ТДВ «Світловодське кар`єроуправління», на безоплатній основі, то сума ПДВ, зазначена у такій податковій накладній, зареєстрованій в ЄРПН, підлягала б включенню до складу податкового кредиту отримувача з одночасним нарахуванням отримувачем податкових зобов`язань з ПДВ за правилами, визначеними пунктом 198.5 «г» статті 198 розділу V ПК України.

Таким чином, у ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» не виникло право на отримання податкового кредиту, оскільки ним не здійснювалась оплата за поставлену електричну енергії, а отримана вона була на безоплатній основі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.10.20119 року у справі № 804/20741/14, в якій зазначено, що право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товарів (робіт, послуг), до податкового кредиту у суб`єкта господарювання виникає в разі: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значущих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції відповідного виду; наявності в сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції та подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у її межах. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту. Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної сили для цілей формування податкового кредиту, а покупця права на його формування та відображення в бухгалтерському та податковому обліку.

За таких обставин судова колегія вважає, що у контексті спірних правовідносин, навіть за наявності факту реєстрації податкових накладних на отримувача (покупця) - ТДВ «Світловодське кар`єроуправління», останній би не мав права на формування та отримання податкового кредиту, а відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» не зазнало жодних збитків.

Щодо визнання недійсним пункту 5.3 договору поруки судом першої інстанції зазначено, що аналіз укладеного між ТОВ «Полтаваенергозбут», ТДВ «Об`єднання Дніпроенергобудпром» та ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» договору № 2024/Z/50 від 05.03.2024 вказує на те, що він за своєю правовою природою є договором поруки, правовідносини за якими регулюються приписами параграфу 3 глави 49 Цивільного кодексу України.

Так, за змістом статті 533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання свого обов`язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення боржником; порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Водночас, згідно зі статтею 554 цього ж Кодексу, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, якщо інше не встановлено договором поруки; особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно.

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника та кредитором боржника.

Поряд із цим, відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних і згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України надати покупцю за його вимогою.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити, зокрема повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг (підпункт «д» пункту 201.1 статті 201 ПК України).

Отже незалежно від того, що згідно з умовами договору виконання обов`язку щодо оплати за товари/послуги покладено на іншу особу, податкова накладна складається на покупця (отримувача) товарів/послуг.

У частині 1 статті 202 ЦК України надане визначення правочину, а саме ним є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статті 204 того ж Кодексу встановлена презумпція правомірності правочину, зокрема, він є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Загальні вимоги, необхідні для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. За частиною 1 цієї статті правочин не може суперечити законодавству.

Законодавством також установлені підстави для визнання правочину недійсним. А саме, за змістом статті 215 ЦК України: підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) (серед інших) вимог, які встановлені частиною 1 статті 203 цього Кодекс (частина 1); недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина 2).

Отож, вказані правові положення визнають правочин недійсним у випадку порушення діючого законодавства при його укладенні.

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.06.2019 у справі № 920/85/18 надала висновок щодо зазначених правових положень та зазначила, що відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

У справі, що розглядається, суд першої інстанції установив, що оскільки ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» не зазнало збитків у зв`язку з реєстрацією податкової накладної за умовами пункту 5.3 договору поруки, то і не довело факту порушення його права, а відтак місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовна вимога щодо визнання недійсним пункту 5.3 поруки № 2024/Z/50 від 05.03.2024 не підлягає задоволенню незалежно від того, що суд установив, що він суперечить законодавству.

Отже, за результатами оцінки доказів, обставин справи та наведених правових положень, судова колегія констатує, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованих висновків, що:

- у контексті спірних правовідносин, навіть за наявності факту реєстрації податкових накладних на отримувача (покупця) - ТДВ «Світловодське кар`єроуправління», останній би не мав право на формування та отримання податкового кредиту, а відтак ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» не зазнало жодних збитків;

- ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» не довело факту порушення його права укладенням пункту 5.3 договору поруки № 2024/Z/50 від 05.03.2024, незалежно від інших обставин, встановлених судом.

За таких обставин позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

З урахуванням усього вищенаведеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, оскаржуване рішення відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Кіровоградської області від 19.03.2025 р. у цій справі відсутні.

Згідно з ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 7 267,20 грн слід покласти на останнього.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Світловодське кар`єроуправління» на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 19.03.2025 р. у справі № 912/2952/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 19.03.2025 р. у справі № 912/2952/24 залишити без змін.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на Товариство з додатковою відповідальністю «Світловодське кар`єроуправління».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 17.12.2025 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя О.Г. Іванов