УХВАЛА

17 грудня 2025 року

м. Київ

Справа № 910/1399/25

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Власова Ю. Л.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Бучанської міської ради

на рішення Господарського суду міста Києва від 15 травня 2025 року (суддя Підченко Ю.О.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12 листопада 2025 року (колегія суддів у складі: Тищенко О.В., судді: Тарасенко К.В., Гончаров С.А.)

у справі №910/1399/25

за позовом Бучанської міської ради

до Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

04 грудня 2025 року до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - Верховний Суд, Суд) через систему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга Бучанської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 15 травня 2025 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12 листопада 2025 року у справі №910/1399/25.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 грудня 2025 року для розгляду зазначеної касаційної скарги визначено колегію суддів у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Булгакова І. В., Малашенкова Т. М.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення касаційної скарги без руху з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, Кодекс) у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Бучанська міська рада в касаційній скарзі просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15 травня 2025 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12 листопада 2025 року у справі №910/1399/25 та ухвалити нове рішення про задоволення позову. При цьому, в мотивувальній частині скарги скаржник зазначив, що оскільки: «у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування відповідної норми права, вважаємо, що наявні всі передбачені статтею 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) підстави для оскарження в касаційному порядку постанови Північного апеляційного господарського суду від 12 листопада 2025 року у справі №910/1399/25, а відтак подана касаційна скарга повинна бути прийнята до розгляду».

Після опису обставин справи, наведення висновків судів першої та апеляційної інстанцій, з якими не погоджується, а також власне правове бачення правильного вирішення наведених правових питань, Бучанська міська рада у підсумку своїх доводів зазначила, що: «суди попередніх інстанцій не встановили факт відсутності актуального висновку Верховного Суду з даного питання та не оцінили його значення для коректного застосування правової норми; не здійснили необхідного аналізу змісту норми, обмежившись формальним посиланням на її текст, без системного тлумачення; не навели аргументів, чому обране ними розуміння норми є таким, що узгоджується з правовими принципами та судовою практикою. Таким чином, судове рішення постановлено з порушенням вимог статті 236 ГПК України, оскільки суди не виконали свого обов`язку щодо належного мотивування правозастосування в умовах відсутності висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах, а саме правовідносини виникли у зв`язку з передачею зовнішніх водопровідно-каналізаційних мереж та споруд, що забезпечують функціонування систем водопостачання та водовідведення, а також із визначенням зазначеного майна як цілісного майнового комплексу, що призвело до неправильного застосування норми матеріального права.

Бучанська міська рада вважає рішення суддів першої та апеляційної інстанцій незаконними і необґрунтованими, оскільки вони ухвалені при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, а саме не враховано відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та об`єктивного та в не повній мірі досліджено питання цілісного майнового комплексу, що є підставою для їх скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову відповідно до статтей 236, 311 ГПК України.

Згідно з частиною другою статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Пунктом п`ятим частини другої статті 290 ГПК України, зокрема, абзацами другим і третім, передбачено, що:

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Оскаржуючи судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник повинен зазначити, яке саме процесуальне порушення, передбачене частинами першою і третьою статті 310 цього Кодексу, призвело до прийняття незаконного судового рішення, та вказати, яким чином це порушення впливає на встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

У разі посилання на недослідження зібраних у справі доказів, скаржнику необхідно зазначити, які саме докази не було досліджено судами попередніх інстанцій. У разі якщо скаржник вважає, що суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, він повинен зазначити, яке саме клопотання було відхилено судом та як це впливає на оскаржуване судове рішення. У разі посилання на встановлення судами обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, скаржник повинен вказати, який із доказів, на його думку, є недопустимим, та обґрунтувати таке твердження, а також зазначити, які обставини встановлено на підставі цього доказу, чому вони є суттєвими або як вони вплинули на прийняття оскаржуваного рішення.

Системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини 2 статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

З огляду на зміст наведених вимог процесуального закону, при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити:

пункт 1) - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується скаржник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах;

пункт 2) - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення;

пункт 3) - зазначення норми права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній та обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Разом з тим, Бучанською міською радою у касаційній скарзі, після зазначення про наявність всіх підстав, передбачених частиною другою статті 287 ГПК України зважаючи на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування «відповідної норми права», так чітко і не зазначено конкретної підстави (із пунктом частини другої статті 287 ГПК України) для касаційного оскарження судових рішень, норми права, яку (які) на її думку неправильно застосували суди при розгляді справи і щодо застосування якої (яких) відсутній висновок Верховного Суду із конкретизацією змісту правовідносин, а також не обґрунтовано необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Також, скаржником на підтвердження наявності всіх інших підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 287 ГПК України не наведено жодних обґрунтувань.

З наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що скаржник вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України не виконав з огляду на відсутність належного визначення та обґрунтування підстав касаційного оскарження.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на те, що касаційна скарга Бучанської міської ради у справі №910/1399/25 оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, цю касаційну скаргу належить залишити без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України, надати скаржникові строк для усунення недоліків шляхом подання Суду нової редакції касаційної скарги, в якій зазначити норми права, які на думку скаржника неправильно або з порушенням застосували суди першої та апеляційної інстанцій, обґрунтувати неправильне застосування норм матеріального та/або порушення норм процесуального права у взаємозв`язку з посиланням на чітко визначений пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як підставу (підстави) для касаційного оскарження судового рішення та, залежно від визначених пунктів, навести висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладений в постанові, який не був врахований судами попередніх інстанцій при вирішенні спору щодо застосування якої саме норми права (зазначити пункт, частину, статтю); або обґрунтувати необхідність відступлення від такого висновку; або зазначити про відсутність такого висновку щодо питання застосування норми права (пункт, частина, стаття) у подібних правовідносинах; та/або зазначити підставу касаційного оскарження з урахуванням частин першої, третьої статті 310 ГПК України (вказати відповідний пункт вказаної норми) з обґрунтуванням того, в чому, на думку скаржника, полягало порушення норм процесуального права (яких саме), що призвело до ухвалення незаконного судового рішення у цій справі.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу скаржника на те, що текст касаційної скарги має бути відображений повністю (не виходити за встановлені рамки документу, що може заважати відтворенню повного його змісту).

Матеріали з усуненням недоліків касаційної скарги слід подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у встановлений цією ухвалою строк.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Бучанської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 15 травня 2025 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12 листопада 2025 року у справі №910/1399/25 залишити без руху.

2. Надати Бучанській міській раді строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через систему «Електронний суд» або засобами поштового зв`язку на адресу: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.

3. Роз`яснити Бучанській міській раді, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. Л. Власов