ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" грудня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/4043/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.,

секретар судового засідання Кафланова А.С.

розглянувши справу № 916/4043/25 в порядку спрощеного позовного провадження

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Багіра-Трейд Плюс /, адреса 67652, Одеська область, Одеський район, сільрада Мирненська, Комплекс будівель та споруд №8/

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Одесапродукт /, адреса 65026, Одеська область, Одеський район, м. Одеса, вул. Приморська, 18, приміщення А/

про стягнення 21 282,65 грн

за участі представників учасників справи:

від позивача: не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи без участі учасника судового процесу /вх.№35748/25 від 11.11.2025/;

від відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Багіра-Трейд Плюс звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. № 4149/25 від 02.10.2025/ до Товариства з обмеженою відповідальністю Одесапродукт, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 21 282,65 грн., що складається із заборгованості за договором поставки № 23 від 01.07.2021 у розмірі 13 066,20 грн, штрафні санкції у розмірі 5 875,46 грн, інфляційні втрати у сумі 2 340,99 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки № 23 від 01.07.2021.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору № 23 від 01.07.2021 року позивач поставив відповідачу товар за адресою: м. Одеса, вул. Болгарська, 55 на суму 18066,22 грн., про що свідчить видаткова накладна № Рка-180062 від 05.03.2024 року, яка була підписана та скріплено печаткою з обох сторін та засвідчує факт поставки товару його якість та кількість. При цьому товар був прийнятий представником відповідача без зауважень та заперечень стосовно кількості та якості поставленого товару.

Позивач вказує, що відповідач частково виконав зобов`язання за Договором поставки сплативши 14.08.2024 року частину від вартості поставленого товару в сумі 5000,00 грн., що підтверджується акту звірки від 02.09.2025 року станом на 30.06.2025 року. Решта вартості товару за накладною Рка-180062 від 05.03.2024 року у сумі 13066, 20 грн. залишилась несплаченою. Таким чином, згідно акту звірки від 02.09.2025 року станом на 30.06.2025 року між Постачальником та Покупцем у ТОВ «Одесапродукт» наявна заборгованість перед ТОВ «Багіра-Трейд Плюс» в сумі 13 066,20 грн.

У зв`язку з порушенням умов Договору в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, 14.06.2025 року ТОВ «Багіра-Трейд Плюс» на адресу ТОВ «Одесапродукт» було направлено претензію вих. № 14/06 з вимогою сплатити ТОВ «Багіра-Трейд Плюс» борг у сумі 13066,20 грн. протягом семи календарних днів з дня отримання даної претензії та повідомлено про те, що у разі несплати вищевказаного боргу, Постачальник звернеться до суду з відповідною позовною заявою про стягнення боргу та суми штрафних санкцій. Проте, відповідач свої зобов`язання за Договором досі не виконав, на сьогоднішній день заборгованість зі сторони ТОВ «Одесапродукт» не погашена, відповідь не отримана.

Окрім того, як зазначає позивач, неодноразово, ще до направлення вимоги на адресу відповідача, зі сторони уповноважених осіб ТОВ «Багіра-Трейд Плюс» здійснювалися телефонні дзвінки керівництву ТОВ «Одесапродукт» з нагадуванням та вимогою про погашення заборгованості за поставку товару, проте, і ця вимога була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином ТОВ «Багіра-Трейд Плюс», як постачальник зазначає, що ними належним чином виконані взяті на себе зобов`язання щодо поставки товару відповідачу, як покупцю, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями накладних та акту звірки.

Позивач вказує, що несплачена вартість поставленого Товару у період з 05.03.2025 року по 02.10.2025 рік за 577 днів становить: 13 066,20 (сума боргу) + 2 340,99 (інфляційне збільшення) + 5 875,46 (штрафні санкції) = 21 282,65 грн.

Таким чином внаслідок порушення строків оплати товару позивач звертається до господарського суду щодо захисту своїх прав та інтересів.

Позов пред`явлено на підставі ст. ст. 11, 96, 509, 526, 530, 549, 551, 610, 611, 612, 625, 626, 627, 628, 655, 663, 692, 712, 693 ЦК України.

Ухвалою суду від 07.10.2025 залишено позовну заяву без руху та встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви.

16.10.2025 судом від ТОВ «Багіра-Трейд Плюс» отримано заяву про усунення недоліків /вх. №32496/25/, з якої вбачається, що позивачем усунуто недоліки, що були підставою для залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 21.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/4043/25. Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на "11" листопада 2025 р. на 10:30.

04.11.2025 на адресу суду повернуто рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу з ухвалою суду від 21.10.2025 з відміткою відділення поштового зв`язку Укрпошта - "адресат відсутній за вказаною адресою" від 31.10.2025.

11.11.2025 від позивача судом отримано клопотання про розгляд справи без участі учасника судового процесу /вх.№35748/25 від 11.11.2025/, в якому позивач просить розглянути справу №916/4043/25 без участі представника ТОВ «Багіра-Трейд Плюс» за наявними в матеріалах справи документами та просить задовольнити позовні вимоги.

До судового засідання 11.11.2025 сторони не з`явились.

Судом встановлено, що при надсиланні відповідачу копії ухвали про відкриття провадження помилково було зазначено неповну адресу, в зв`язку з чим судом оголошено протокольну ухвалу про відкладення судового засідання на 10.12.2025 на 12:00 год. для повторного сповіщення відповідача.

Ухвалою суду від 13.11.2025 повідомлено учасників справи про судове засідання для розгляду справи № 916/4043/25 по суті, призначене на "10" грудня 2025 р. на 12:00.

Ухвала суду по справі № 916/4043/25 про відкриття провадження у справі від 21.10.2025 та ухвала суду від 13.11.2025 направлялись учасникам справи в порядку, визначеному положеннями Господарського процесуального кодексу України, зокрема відповідачу, за адресою відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (65026, Одеська обл., Одеський район, м. Одеса, вул. Приморська, 18, яка є місцезнаходженням відповідача), про що свідчить відтиск штампу вихідної кореспонденції на зворотному боці другої сторінки цих ухвал з зазначенням адреси відповідача, рекомендованим листом з повідомленням про вручення з позначкою на конверті „Судова повістка.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 252 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Суд звертає увагу, що положеннями ч. 7 ст. 120 ГПК України визначено, що учасники судового засідання зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою в вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за відповідною адресою не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт не отримання скаржником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду у справі № 910/15442/17 від 16.05.2018 року).

Ухвали Господарського суду Одеської області від 21.10.2025 та від 13.11.2025 було оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому відповідач міг ознайомитися з цими ухвалами.

Окрім того, з Довідки про доставку електронного документу вбачається, що документ в електронному вигляді "Ст.120 Ухвала про повідомлення або виклики" від 13.11.25 по справі № 916/4043/25 (суддя Петренко Н.Д.) було надіслано одержувачу Товариство з обмеженою відповідальністю «ОДЕСАПРОДУКТ» в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету: 14.11.25 04:29

Таким чином, судом встановлено, що відповідач був обізнаний про перебування справи в провадженні суду та про дату та час судового засідання, однак правом на подання відзиву не скористався, будь-яких заяв щодо розгляду справи до суду не подав.

До судового засідання учасники справи не з`явились.

На підставі ч. ч. 1-3 ст. 202 ГПК України суд вважає можливим розглянути справу по суті.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні при безпосередньому дослідженні доказів, між Товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ «Багіра-Трейд Плюс» (Постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ «Одесапродукт» - (Покупець) був укладений Договір поставки № 23 від 01.07.2021 року.

Відповідно до п. 1.1 Договору, Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупцеві товари (надалі Товар) партіями, а покупець зобов`язується прийняти Товар та оплатити його на умовах даного Договору.

У п. 3.2. Договору зазначено, що Покупець зобов`язаний здійснити оплату за товар протягом 14 календарних днів з моменту поставки товару.

Розділ 3 Договору поставки містить умови - Ціни і Порядок розрахунків.

Розділ 5 Договору поставки містить умови відповідальності сторін.

За змістом пункту 5.1 Договору, договір діє протягом року з моменту його підписання, але в будь-якому разі до виконання сторонами всіх своїх зобов`язань та згідно п. 5.2. Договору, у випадку якщо сторони не заявляють про розірвання договору по закінченню терміну його дії, то він вважається пролонгований на 1 рік на тих же умовах.

Відповідно до Договору підставою для здійснення оплати є видаткова накладна Постачальника, що надходить разом з товаром.

Судом досліджено Накладну №Рка-180062 від 05.03.24 на суму 18066,24 грн.

Згідно з Актом звірки від 02.09.2025 сальдо на 30.06.2025 складає 13066,20 грн на користь ТОВ «Багіра-Трейд Плюс».

14.06.2025 року ТОВ «Багіра-Трейд Плюс» на адресу ТОВ «Одесапродукт» було направлено претензію вих. № 14/06 з вимогою сплатити ТОВ «Багіра-Трейд Плюс» борг у сумі 13066,20 грн. протягом семи календарних днів з дня отримання даної претензії та повідомлено про те, що у разі несплати вищевказаного боргу, Постачальник звернеться до суду з відповідною позовною заявою про стягнення боргу та суми штрафних санкцій.

Судом встановлено, що предметом позову у даній справі є стягнення боргу в розмірі 21 282,65 грн, з яких: 13 066,20 грн сума боргу; 2 340,99 грн (інфляційне збільшення); 5 875,46 грн (штрафні санкції).

Зобов`язання згідно із ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 174 Господарського кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) виникають, зокрема, з договору та інших правочинів. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 вказаної статті).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного кодексу України.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як визначено ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До договорів поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За правилами ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, строк виконання грошового зобов`язання у спірних правовідносинах визначається за правилами статті 692 Цивільного кодексу України, тобто оплата товару за накладними пов`язана з моментом його прийняття.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом.

Своєчасне невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати поставленого товару є порушенням зобов`язання (неналежним виконанням) в розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Заявлені до стягнення пеня та штраф позивачем нараховано на підставі п. 4.1 договору поставки № 23 від 01.07.2021, за умовами яких за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення.

Водночас зауважимо, що чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень щодо передбачення в договорі одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Суд погоджується з доводами сторони позивача, що враховуючи обставини щодо отримання відповідачем товару за накладною № Рка-180062 від 05.03.2024 року, у останнього виникло зобов`язання з його оплати.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договорами поставки в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманого товару, в зв`язку з чим наявні підстави для стягнення суми боргу, інфляційного збільшення та штрафних санкцій.

Судом перевірено наданий до позовної заяви розрахунок заборгованості та встановлено його правильність. Так, відповідно до вказаного розрахунку сума боргу складає 13 066,20 грн, інфляційне збільшення - 2 340,99 грн, штрафні санкції - 5 875,46 грн, а всього разом заборгованість - 21 282,65 грн.

Згідно з ст. 73, 76 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи, а вірогідні докази - це ті, які на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом.

За правилами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності господарського судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, так як обґрунтовані та доведені.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому доказами, згідно з частиною першою статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими, речовими та електронними доказами, відповідно до частини другої наведеної норми. Докази, які надаються учасниками справи до суду, мають відповідати встановленим критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, що визначені статтями 76 - 79 ГПК України.

Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності господарського судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, так як обґрунтовані та доведені.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, будь-яких заяв щодо розгляду справи та доказів на спростування позовних вимог до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач при пред`явленні позову сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн, що вбачається квитанції про сплату № 6853-6470-0229-6539 від 02.10.2025.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, з урахуванням коефіцієнту 0,8 судовий збір у даній справі становить 2422,40 грн (переплата 605,60 грн).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

На підставі викладеного, враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог у повному обсязі, судовий збір у розмірі 2422,40 грн підлягає стягненню з відповідача. При цьому сума переплати судового збору може бути повернута позивачеві на підставі відповідного клопотання, поданого до суду.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 74-75, 129, 237-251 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Багіра-Трейд Плюс до Товариства з обмеженою відповідальністю Одесапродукт про стягнення 21 282,65 грн - задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Одесапродукт /, адреса 65026, Одеська область, Одеський район, м. Одеса, вул. Приморська, 18, приміщення А/ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Багіра-Трейд Плюс /, адреса 67652, Одеська область, Одеський район, сільрада Мирненська, Комплекс будівель та споруд №8/ заборгованість у сумі 21 282,65 грн /двадцять одна тисяча двісті вісімдесят дві гривні 65 копійок/, з яких: 13 033,20 грн сума боргу, 2 340,99 грн інфляційні втрати та 5 875,46 грн штрафні санкції,

а також стягнути судовий збір в розмірі 2422,40 грн /дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 15 грудня 2025 р.

Суддя Н.Д. Петренко