ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2025 Справа № 914/2731/25

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Щерби О.Б., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Морітан Транспорт»

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Швеця Володимира Олександровича

про: стягнення 445 636,45 грн.

представники:

позивача: Миська Т.Г.,

відповідача: Швець В.О., Олексів В.В.,

ВСТАНОВИВ

03.09.2025р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Морітан Транспорт» до відповідача: Фізичної особи-підприємця Швеця Володимира Олександровича про стягнення 445 636,45 грн.

08.09.2025р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, ухвалив: вищевказану позовну заяву залишити без руху; надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині цієї ухвали, а саме: 10 днів з дня вручення цієї ухвали про залишення позовної заяви без руху.

12.09.2025р. на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (вх.№24117/25).

17.09.20254р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження; судове засідання призначити на 15.10.2025р. (з урахуванням ували суду про виправлення описки від 17.09.2025р.); явку представників учасників справи у судове засідання визнано обов`язковою.

Хід справи викладено в ухвалах суду і відображено в протоколах судових засідань.

28.10.2025р. через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№28635/25).

Протокольною ухвалою від 29.10.2025р. суд, зокрема, ухвалив: визнати причини пропуску строку на подання відзиву поважними, поновити строк та долучити відзив до матеріалів справи.

03.11.2025р. через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№29296/25).

10.11.2025р. через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив (вх.№29936/25).

12.11.2025р. через систему «Електронний суд» від позивача надійшли додаткові пояснення у справі (вх.№30225/25).

12.11.2025р. через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі відповідно до пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України, а саме до набрання законної сили рішенням у справі №275/602/25 про притягнення до адміністративної відповідальності Діхтяр Юрія Володимировича (вх.№4813/25).

17.11.2025р. через систему «Електронний суд» від позивача надійшло заперечення щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у справі (вх.№30566/25).

19.11.2025р. через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі (вх.№30862/25).

Протокольною ухвалою від 19.11.2025р. суд, зокрема, ухвалив відмовити у задоволенні заяви про зупинення провадження у справі з огляду на те, що свій позов позивач обґрунтовує положеннями договору перевезення, посилаючись при цьому на неналежне виконанням умов договору, позивач не є власником товару, який зазнав пошкодження в результаті ДТП, тому, в даному випадку, лише вирішується питання про стягнення збитків за договором перевезення, відтак, підстави для зупинення провадження у справі відсутні.

03.12.2025р. на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№32299/25).

09.12.2025р. через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат у справі (вх.№33014/25).

Суть спору та правова позиція учасників справи.

Позивач вважає, що, оскільки відповідач не забезпечив належне збереження вантажу та його видачу вантажоодержувачу в повному обсязі, тобто допустив неналежне виконання зобов`язань, взятих на себе за укладеним із позивачем договором, виникли правові підстави для притягнення відповідача до матеріальної відповідальності за завдані збитки. Крім того, вказує на те, що пошкодження вантажу внаслідок дій третіх осіб не може розглядатися, як обставина непереборної сили (форс-мажор) і, відповідно, не звільняє відповідача від відповідальності за договором перевезення.

Відповідач вважає позов передчасним, а суму збитків необгрунтованою.

Суть заперечень зводить до того, що не повинен нести відповідальність за завдані збитки, оскільки відсутні необхідні складові такої відповідальності, зокрема, вини.

За результатами дослідження наданих доказів та матеріалів справи, пояснень учасників справи, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Морітан Транспорт» (надалі Позивач, Експедитор) та Приватним підприємством «Світчай» (надалі Клієнт) 17 березня 2022 року укладено договір транспортного експедирування №МТЗ-220317-001 (надалі Договір транспортного експедирування), яким, зокрема, встановлено, що за цим Договором Клієнт доручає, а експедитор приймає на себе зобов`язання від імені та за рахунок Клієнта організувати перевезення вантажів автомобільним транспортом як на території України, так і за її межами. Для забезпечення виконання перевезення Експедитор залучає третіх осіб або самостійно доставляє вантаж в пункт призначення.

Між Позивачем та Фізичною особою-підприємцем Швецем Володимиром Олександровичем (надалі Відповідач, Перевізник) 23 квітня 2024 року було укладено Договір перевезення №МТП-240423-1 (надалі Договір перевезення).

Відповідно до умов п. 1.1 Договору перевезення, перевізник зобов`язується своєчасно доставити в пункт призначення на території України або за її межами прийнятий ним на умовах цього Договору вантаж та видати його особі, яка має право на одержання вантажу, а Експедитор, за рахунок та на виконання доручення Замовника перевезення, сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Для здійснення перевезення, Позивачем та Відповідачем було погоджено умови та підписано Заявку №МТП-240423-1-6 від 13.06.2025 року згідно з договором перевезення № МТП-240423-1 від 23.04.2024 року, якою було погоджено умови та вимоги до транспортування вантажу (продуктів) за маршрутом: завантаження м. Львів, вивантаження смт Слобожанське, Дніпропетровська область.

Дане перевезення здійснювалося перевізником ФОП Швецем Володимиром Олександровичем, в особі водія ОСОБА_1 , транспортним засобом IVECO, державний номер НОМЕР_1 , що підтверджується підписаною сторонами заявкою на перевезення.

Кількість та вид вантажу для перевезення, а також факт завантаження продукції визначено наступними документами:

-Згідно з видатковою накладною №Ин0001254 від 12.06.2025 року та товарнотранспортною накладною №РИн0001254 від 12.06.2025 року, водієм ОСОБА_2 було отримано для перевезення вантаж: чай Золотий Слон дрібнолистовий, 500 г 1200 місць; чай чорний Міцний у фільтр-пакетах, 2 г б/я 4 кг 125 шт.; чай чорний з бергамотом у фільтр-пакетах б/я по 4 кг 100 шт., загальною вартістю з ПДВ 258 005,70 грн.

-Згідно з видатковою накладною №Ин0001255 від 12.06.2025 року та товарнотранспортною накладною №РИн0001255 від 12.06.2025 року, водієм ОСОБА_2 було отримано для перевезення вантаж: домашні продукти Персики половинки 850мл/820г ж/б 3048 шт., загальною вартістю з ПДВ 203 691,74 грн.

-Згідно з видатковою накладною №Ин0001292 від 13.06.2025 року та товарнотранспортною накладною №РИн0001292 від 13.06.2025 року, водієм ОСОБА_2 було отримано для перевезення вантаж: крем кондитерський з шоколадно-горіховим смаком «ChocoFun» 400г -1152 шт., загальною вартістю з ПДВ 60 825,60 грн.

-Згідно з видатковою накладною №Ин0001355 від 13.06.2025 року та товарнотранспортною накладною №РИн0001355 від 13.06.2025 року, водієм ОСОБА_2 було отримано для перевезення вантаж: чай зелений ф/п б/я 4 кг 13 штук, золотий Слон Чай зелений дрібнолистовий 500г. 108 шт., загальною вартістю з ПДВ 17 959,62 грн.

-Згідно з видатковою накладною №Ин0001363 від 13.06.2025 року та товарнотранспортною накладною №РИн0001363 від 13.06.2025 року, водієм ОСОБА_2 було отримано для перевезення вантаж: домашні продукти Персики половинки 850мл/820г ж/б 3048 шт., загальною вартістю з ПДВ 203 691,74 грн.

Загальна вартість отриманої продукції для перевезення складала 744 174,40 грн. Всі вищезазначені видаткові та товарно-транспортні накладні належним чином оформлені та підписані вантажовідправником, були передані представнику Відповідача для підпису. Однак, водій Відповідача так і не повернув підписані примірники товарно-транспортних накладних вантажовідправнику.

У ході виконання договірних зобов`язань за Договором перевезення, 14 червня 2025 року Відповідачем було надіслано лист № 14/06-25, у якому повідомляється, що під час здійснення перевезення за маршрутом м. Львів смт Слобожанське водій ОСОБА_3 , відповідно до заявки на перевезення вантажу №МТП-240423-1-6 від 13.06.2025, керуючи транспортним засобом IVECO (державний номер НОМЕР_1 ) потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. У зв`язку з цим, водій не зможе завершити перевезення у заплановані терміни. На місце події були викликані відповідні служби, наразі здійснюється оформлення всіх необхідних документів відповідно до чинного законодавства.

15.06.2025 року Позивач направив Відповідачу лист №79 з проханням повернути пошкоджений внаслідок ДТП вантаж, що перевозився за заявкою №МТП-240423-1-6 від 13.06.2025р., на місце первинного завантаження (с. Муроване, Львівська обл.) для проведення інвентаризації, огляду, фіксації стану вантажу та оцінки збитків.

Отже, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 14 червня 2025 року під час перевезення вантажу транспортним засобом Відповідача, вантаж було частково знищено та пошкоджено. Після повернення Відповідачем частини вантажу, сторонами було складено відповідний акт.

За результатами огляду стану вантажу, що прибув на склад Клієнта, Приватним підприємством «СВІТЧАЙ» 18 червня 2025 року було складено Акт про пошкодження вантажу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначений Акт підписано уповноваженими особами, а саме завідувачем складу ПП «СВІТЧАЙ» Саакяном Савадом, заступником завідувача складу ОСОБА_4 , представником перевізника ФОП Швеця В.О. Богдановим Олександром та водієм ФОП Швеця В.О. Шевченком Андрієм.

В акті про пошкодження вантажу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зафіксовано, що 14 червня 2025 року близько 11:45 на трасі Київ Чоп, між населеними пунктами Кочерово та Йосипівка, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки VOLVO, державний номер НОМЕР_2 , та транспортного засобу марки IVECO, державний номер НОМЕР_3 , яким здійснювалося перевезення вантажу.

Згідно з актом, у результаті дорожньо-транспортної пригоди вантаж зазнав наступних пошкоджень, що зробило його непридатним для реалізації та неприйнятним для подальшого використання.

Сторонами зафіксовано наступні пошкодження:

1.Чай Золотий слон чорний дрібнолистовий 500 г 20 шт., пошкоджено упаковку, зафіксовано затікання дощової води та дизельного пального.

2.Чай Золотий слон зелений дрібнолистовий 500 г 48 шт., пошкоджено упаковку, зафіксовано затікання дощової води та дизельного пального.

3.Чай чорний фільтр-пакет Бергамот, 4 кг 5 шт., пошкоджено упаковку, виявлено сліди затікання води та дизельного пального.

4.Чай чорний фільтр-пакет Міцний, 4 кг 12 шт., пошкодження упаковки, забруднення вмісту дизельним пальним.

5.Персики половинками з/б 850/820 мл 5320 шт., деформовані банки, забруднення дизельним пальним.

6.Крем кондитерський з шоколадно-горіховим смаком, 400 г 916 шт., деформована пластикова упаковка, забруднення дизельним пальним.

Позивач ствердив про те, що пошкоджений товар є непридатним для реалізації, що призвело до прямих матеріальних збитків для вантажовласника.

Також, частина вантажу Клієнта була втрачена та не повернута взагалі.

1.Чай Золотий слон чорний дрібнолистовий 500 г 24 шт. було втрачено.

2.Чай Золотий слон зелений дрібнолистовий 500 г 24 шт. було втрачено.

3.Чай чорний фільтр-пакет Міцний, 4 кг 4 шт. було втрачено.

4.Персики половинками з/б 850/820 мл 80 банок було втрачено.

5.Крем кондитерський з шоколадно-горіховим смаком, 400 г 32 шт. було втрачено.

19.06.2025 року ПП «СВІТЧАЙ» на адресу Позивача було надіслано претензію про відшкодування завданих збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 14.06.2025 року у розмірі 445 636, 45, що складається з вартості втраченого та пошкодженого вантажу.

25.07.2025 року Позивачем було відшкодовано повну вартість завданої шкоди ПП «СВІТЧАЙ» внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 14.06.2025 року у розмірі 445 636,45 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №5062 від 25.07.2025 року.

З метою досудового врегулювання спору, 24.06.2025 року Позивачем було надіслано Відповідачу претензію про відшкодування збитків у розмірі 445 636,45 грн.

07.07.2025 року Відповідач надіслав відповідь на претензію №07/07-2, у якій повідомив про тримісячний строк розгляду претензії та запитав документи щодо перевезення та пошкодженого товару.

У відповідь на вказане, 23.07.2025 року Позивач надіслав лист, у якому повідомив, що факт пошкодження, втрати та неможливості реалізації вантажу підтверджено Актом від 18.06.2025 року, який було підписано представником Відповідача ОСОБА_5 і водієм ОСОБА_6 . Також зазначено, що при завантаженні вантажу, згідно з заявкою №МТП-240423-1-6 від 13.06.2025р., водієві були передані відповідні товарнотранспортні та видаткові накладні для підпису, в яких зазначено найменування, кількість і вартість вантажу, копії видаткових накладних повторно надано разом із претензією, де зазначено обсяг пошкодженого вантажу та його загальну вартість.

Позивачем 27.08.2025 року отримано від Відповідача відповідь на претензію №21/08-1 від 21.08.2025 року, у якій останній не надав відповіді на претензію по суті, посилаючись на неотримання ним «в повній мірі необхідної інформації, що сприяла б швидкому розгляду заявленої претензії».

Водночас, умовами договору перевезення №МТП-240423-1 від 23.04.2024 року, який було підписано сторонами передбачено, наступне:

-перевізник зобов`язаний: п. 3.2.5. забезпечити кріплення вантажу, що гарантує безпеку руху та збереження вантажу в момент його транспортування;

-п.3.2.9. доставити прийнятий для перевезення вантаж в обумовлені Заявкою місце, дату та час, та передати вантаж особі, уповноваженій на його отримання.

Відповідно до п. 4.1. Договору перевезення, згода Сторін щодо кожного конкретного перевезення оформляється Заявкою. Заявка складається в двох примірниках. Складена та підписана Сторонами Заявка засвідчується печатками Сторін (однієї із Сторін, якщо інша Сторона не використовує печатку у своїй діяльності).

Згідно з п. 7.1 Договору перевезення, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань Сторони несуть відповідальність, передбачену умовами цього Договору, а у випадках непередбачених цим Договором чинним в Україні законодавством та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

Пунктом 7.2. Договору перевезення передбачено, що сторона, що своїми діями або бездіяльністю заподіяла збитки, зобов`язана відшкодувати заподіяні збитки протягом 10 (десяти) днів з моменту заподіяння не дочікуючись вимоги особи, що зазнала збитків.

Згідно з п.7.3. Договору перевезення, відповідальність Перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення і зберігається за Перевізником до моменту фактичної передачі вантажу вантажоодержувачу, що підтверджується підписом уповноваженої особи вантажоодержувача у відповідній графі товарно-транспортної накладної (CMR).

Також, п. 7.4 Договору перевезення передбачено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого ним до перевезення вантажу та зобов`язаний відшкодувати в повному обсязі збитки Експедитора, Замовника перевезення, вантажовідправника та/або вантажоодержувача заподіяні діями або бездіяльністю Перевізника.

Позивач зазначив про те, що неодноразово звертався до Фізичної особи-підприємця Швеця Володимира Олександровича щодо відшкодування завданих збитків, що є його прямим обов`язком згідно з умовами договору перевезення, однак Відповідачем не було вчинено жодних дій для відшкодування завданих збитків.

Позивач вважає, що на основі вищезазначених обставин та документів, загальна вартість збитків, які підлягають відшкодуванню Відповідачем на користь Позивача згідно з договором перевезення становить 445 636,45 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до змісту п 3 ч 2 ст 129 Конституції України, ст ст 13, 73-74, 76-79 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У відповідності із ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст.6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст.627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.908 ЦК України, загальні умови перевезення вантажів визначаються цими кодексами, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються у встановленому порядку.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 919 ЦК України, перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Згідно із ч. 1 ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Відповідно до ч. 2 ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

П. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Ст. 924 ЦК України зберігає раніше прийняті в цивільному праві України принципи майнової відповідальності перевізника: він відповідає при наявності його вини (ч. 1 ст. 924 ЦК України) і в межах вартості перевезеного вантажу і багажу (ч. 2 ст. 924 ЦК). Понад вартість вантажу і багажу перевізник повертає клієнту відповідну провізну плату.

Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення.

Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі.

Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками:

1) усунення цих обставин не залежало від перевізника. Це формулювання слід тлумачити в такий спосіб, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу, якщо відповідно до законодавства та договору перевезення, він не несе обов`язку усунення зазначених обставин;

2)перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Звідси слід зробити висновок про те, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила.

Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підлягає під визначення непереборної сили, відповідно до ч. 1 ст. 924 ЦК України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.

Відповідна позиція викладена у постанові Верховного суду від 11.06.2019р. у справі №907/603/17.

Матеріалами справи не підтверджено того, що пошкодження вантажу сталося не з вини відповідача або внаслідок обставин, яким він не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Згідно зі ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Ст. ст. 617, 924 ЦК України, передбачені підстави звільнення від відповідальності особи, яка порушила зобов`язання, однак відповідачем не доведено наявності жодної із зазначених у цих статтях підстав звільнення відповідача від відповідальності за спричинення позивачу збитків внаслідок пошкодження вантажу.

З врахуванням вищевикладеного та того, що виконавець не виконав своїх зобов`язань згідно спірного договору та заявки, а саме, не доставив прийнятий до перевезення вантаж вантажоодержувачу, не забезпечив збереження вантажу відповідно до вимог чинного законодавства, що регулює перевезення вантажів автомобільним транспортом, суд приходить до висновку, що мало місце неналежне виконання зобов`язань відповідачем.

В даних правовідносинах не існує загального (генерального) делікту, оскільки позивач не є власником товару, який зазнав пошкодження в результаті ДТП, а лише вирішується питання про стягнення збитків за договором перевезення.

Згідно договору перевезення, під час перевезення вантажу на відповідача було покладено повну матеріальну відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу з моменту прийняття вантажу до перевезення та до моменту передачі вантажу вантажоодержувачу.

Таким чином, відповідачем порушено договірні зобов`язання, оскільки відповідач не забезпечив збереження вантажу під час перевезення, що спричинило його пошкодження та, як результат - неможливість подальшого його використання.

Свої вимоги позивач обґрунтовує положеннями договору перевезення, посилаючись при цьому на норми, які регулюють порядок відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням умов договору, і в даному випадку, спір не стосується загального (генерального) делікту.

Суд вважає, що факт пошкодження та непридатності до реалізації вантажу є належним чином зафіксованим та доведеним позивачем. Протилежного відповідачем не доведено.

Поданими позивачем доказами, не запереченими належним чином відповідачем, доведено обґрунтованість заявлених вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст.73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ст. ст. 76, 77 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст. 86 ГПК України).

Проаналізувавши матеріали справи та вищевказані норми діючого законодавства, суд вважає доведеними та таким, що підтверджуються поданими до суду доказами понесені позивачем збитки в розмірі 445 636,45 грн.

Натомість, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, з якими законодавець пов`язує звільнення перевізника від відповідальності за пошкодження вантажу.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення збитків в розмірі 445 636,45 грн. є обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, тому є такими, що підлягають задоволенню.

Отже, враховуючи умови договору перевезення, саме Відповідач несе відповідальність за пошкодження вантажу перед Позивачем.

Враховуючи, що спірні відносини виникли між сторонами на підставі неналежного виконання відповідачем своїх умов саме за договором, заперечення відповідача щодо позовних вимог є необґрунтованими та безпідставними.

Слід також зазначити, що обов`язок судів обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити, як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010р., остаточне від 10.05.2011р.).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст. 11 ГПК України, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжною інструкцією №5221 від 29.08.2025р. на суму 6 684,55 грн.

Водночас, господарський суд вважає за доцільне надати роз`яснення щодо можливості повернення сплаченої суми судового збору за подання позовної заяви, у зв`язку із внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Так, відповідно до п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до господарського суду позовної заяви ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Однак, ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено понижуючий коефіцієнт у розмірі 0,8 для сплати судового збору у разі подання до суду документів у електронній формі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022р. у справі №916/228/22 наголосила, що при поданні позову через Електронний суд, судовий збір розраховується з понижуючим коефіцієнтом.

Позовна заява у справі №914/2731/25 була сформована в системі «Електронний суд», а тому правомірним є застосування ставки судового збору з понижуючим коефіцієнтом.

Отже, за подання позовної заяви з одною вимогою майнового характеру позивач мав сплатити 5 347,64 грн, а сплатив 6 684,55 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду зокрема внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відтак, у позивача наявна можливість повернути судовий збір у розмірі 1 336,91 грн.

Відповідно до ч.9 ст.129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір у справі виник з вини відповідача, судовий збір слід покласти на нього повністю, а саме у сумі 5 347,64 грн.

Щодо заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з проведенням експертизи (частина 3 статті 123 ГПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Положення статті 126 ГПК України передбачають, що для цілей розподілу судових витрат суд враховує: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 8 статті 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з частиною 5 статті 126 ГПК України, в разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 статті 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 1-3 статті 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Застосування відповідних положень статті 124 ГПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин кожної справи, а також інших чинників.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020р. у справі №910/4201/19).

У постанові від 11.11.2021р. у справі №910/7520/20 Верховний Суд вказав, що суд має визначити, чи є обгрунтованим визначений розмір і чи є підстави для відмови стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч.ч.5-7, 9 ст.129 ГПК України незалежно від відсутності клопотання про зменшення витрат.

Відповідно, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Отже, суд вправі покласти лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).

Суд зазначає, що за змістом положень ГПК України про стягнення вартості послуг адвоката, такі є по-суті оплатою відповідачем наданих послуг з правничої допомоги. І в цьому аспекті оцінка вартості послуг відповідачем не має беззаперечного статусу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

У позовній заяві позивач повідомляв, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката становить 25 000,00 грн., а також заявив, що докази на підтвердження понесених стороною позивача судових витрат будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

09.12.2025р. через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат у справі (вх.№33014/25).

До вказаної заяви долучено докази щодо підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до поданої заяви, позивач поніс судові витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції на суму 25 000,00 грн., що підтверджується наступним.

Між Позивачем та Адвокатським об`єднанням «Фортіус» 01.08.2025 року укладено Договір №01/08 про надання правової допомоги (поданий до суду разом з позовною заявою), відповідно до п.1.1., 1.2. якого: Об`єднання приймає на себе зобов`язання з надання Клієнту правової допомоги щодо захисту прав та інтересів останнього в будь-яких органах державної влади України і органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в судових органах України будь-яких інстанцій, зокрема щодо захисту прав Клієнта у правовідносинах з фізичною особою -підприємцем Швецем Володимиром Олександровичем щодо не виконання останнім умов договору перевезення №МТП-240423-1 від 23.04.2024 року та заявки №МТП-240423-1-6 від 13.06.2025 року. Об`єднання вчиняє усі необхідні на розсуд Адвоката дії, передбачені чинним в Україні законодавством, на користь та в інтересах Клієнта.

Відповідно до п. 4.1. даного Договору: Розмір гонорару за послуги з надання Клієнту правової допомоги щодо захисту прав та інтересів останнього в Господарському суді Львівської області щодо стягнення збитків з ФОП Швеця В.О. становить 25 000,00 грн., розмір гонорару за представництво інтересів Клієнта в суді апеляційної та касаційної інстанції визначатиметься додатковою угодою до цього Договору.

Відповідно до додаткової угоди до договору №01/08 про надання правової допомоги від 10.08.2025р., Клієнт зобов`язується здійснити оплату гонорару зазначеного в п. 4.1. Договору в розмірі 25 000,00 грн. після отримання судового рішення, яке набрало законної сили, а також після фактичного стягнення коштів за надання правової допомоги з Відповідача протягом 3-х робочих днів.

Згідно з актом здачі-приймання наданої правової допомоги від 09.12.2025р. за договором №01/08 про надання правової допомоги від 01.08.2025 року, загальна вартість наданої правової допомоги становить 25 000,00 грн.

В матеріалах справи наявний також Ордер серії ВС №1396248, виданий на ім`я адвоката-Миська Тараса Григоровича та відповідно свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, серія ЛВ№000207 від 28.04.2015р.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд у Постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19 та у Постанові від 21.01.2020р. у справі № 904/1038/19.

Суд вважає, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн з урахуванням всіх аспектів і складності справи, а також час, який би міг витратити адвокат на вивчення матеріалів справи та підготовку заяв по суті справи, як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, не відповідають критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їх розміру.

Суд зазначає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 25 000, 00 грн не є співмірними із складністю справи.

Відтак, оскільки стягнення адвокатських витрат у заявленому розмірі не відповідатиме критеріям розумності, необхідності, співмірності, справедливості і становитиме надмірний тягар для відповідача, суд дійшов висновку, що до стягнення підлягає 20 000, 00 грн. витрат на правову допомогу.

Отже, на підставі викладеного, зважуючи на заперечення відповідача щодо заявленого розміру судових витрат позивача та враховуючи те, що позовні вимоги задоволено повністю, беручи до уваги право суду не присуджувати (не розподіляти) стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, врахувавши баланс інтересів сторін у даному питанні, суд вважає адекватним розміром професійної правничої допомоги, яка може бути покладена на відповідача при розгляді справи, складає розмір 20 000,00 грн.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86,129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Швеця Володимира Олександровича (адреса: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Морітан Транспорт» (адреса: Україна, 81200, Львівська обл., Перемишлянський р-н, місто Перемишляни, вулиця Привокзальна, будинок 15 «А»; ідентифікаційний код 38740503) понесені збитки в розмірі 445 636,45 грн. та 20 000,00 грн. витрат на надання професійної правничої допомоги, 5 347,64 грн. судового збору.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 15.12.2025р.

Суддя Король М.Р.