РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.12.2025Справа № 910/10045/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Білошицької А.В., розглянувши матеріали справи за позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" до Приватного акціонерного товариства "Київстар", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва", про стягнення 636 902,52 грн,

за участю представників:

позивача: Цимбаліста В.В.;

відповідача: Машковської О.А.;

третьої особи: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2025 року Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" (далі Підприємство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Київстар" (далі Товариство) 636 902,52 грн заборгованості за укладеним між сторонами договором про встановлення сервітуту від 1 вересня 2015 року № БМС-КІЕ 018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18 серпня 2025 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/10045/25, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 18 вересня 2025 року.

1 вересня 2025 року через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив від цієї ж дати, у якому Товариство проти задоволення позову заперечувало, посилаючись на те, що спірний договір від 1 вересня 2015 року № БМС-КІЕ 018 припинив свою дію з 31 липня 2018 року відповідно до умов пункту 9.2. цього правочину. Крім того, у зв`язку з направленням на адресу позивача у серпні 2018 року для підписання акта закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту, а також з огляду на укладення між відповідачем, як сервітуарієм, та Комунальним підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" (далі Компанія), як балансоутримувачем будівель комунальної власності, на яких розміщено обладнання Товариства, договору про встановлення сервітуту від 1 серпня 2018 року №КІЕ, у позивача відсутні підстави для нарахування й стягнення з відповідача плати за користування об`єктом розміщення обладнання починаючи з 1 серпня 2018 року, у тому числі й за спірний період: з вересня 2021 року по лютий 2022 року. Разом із відзивом Товариство подало клопотання про залучення Компанії до участі у даній справі як третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

У підготовчому засіданні 18 вересня 2025 року суд постановив протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18 вересня 2025 року клопотання Товариства від 1 вересня 2025 року задоволено, залучено Компанію до участі у справі як третю особу без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Цією ж ухвалою зобов`язано позивача та відповідача надіслати на адресу Компанії копії поданих ними заяв по суті справи з доданими документами, а також надати суду відповідні докази такого надсилання. Підготовче засідання відкладено на 23 жовтня 2025 року.

23 вересня 2025 року через систему "Електронний суд" від Товариства надійшло клопотання від 22 вересня 2025 року про долучення доказів направлення відзиву з додатками третій особі.

Також 23 вересня 2025 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява від цієї ж дати з доказами направлення позову з додатками Компанії.

3 жовтня 2025 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшли додаткові письмові пояснення по справі від вказаної дати, у яких останній навів свої аргументи на спростування доводів Товариства. Зокрема, позивач посилався на відсутність підстав для підписання між сторонами акта закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту, оскільки відповідач не здійснив демонтаж спірного обладнання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20 листопада 2025 року.

19 листопада 2025 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява від цієї ж дати про проведення засідання без участі його представника.

У судовому засіданні 20 листопада 2025 року суд постановив протокольну ухвалу про відкладення засідання на 16 грудня 2025 року.

У судовому засіданні 16 грудня 2025 року представник позивача підтримав вимоги, викладені в позові, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві.

Третя особа про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином та у встановленому законом порядку, однак явку свого повноважного представника в засідання не забезпечила, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не подала.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київської міської ради від 14 липня 2011 року № 378/5765 "Про питання впорядкування діяльності суб`єктів господарювання в галузі зв`язку та інформаційних технологій" Підприємство уповноважено здійснювати моніторинг і координацію розміщення суб`єктами господарювання телекомунікаційних мереж та обладнання у (на) об`єктах комунальної власності територіальної громади міста Києва, переданих до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій, та укладати договори на розміщення телекомунікаційних мереж на зазначених об`єктах.

1 вересня 2015 року між Підприємством і Товариством було укладено договір про встановлення сервітуту № БМС-КІЕ 018, предметом якого є обмежене право користування сервітуарієм частиною даху та частиною технічного приміщення даху будівель комунальної власності відповідно до пункту 1.2. договору, що знаходяться за адресами, зазначеними в додатку №1 до цього правочину.

Цей правочин підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений їх печатками.

Об`єкт розміщення використовується виключно для розміщення обладнання базових станцій стільникового зв`язку, антенно-фідерних пристроїв, телекомунікаційного обладнання та мереж (у визначеному сторонами місці) відповідно до запланованої схеми розміщення обладнання сервітуарія (додаток № 2) (пункт 1.2. договору).

За умовами пункту 2.1. вказаного правочину встановлення сервітуту Товариству для розміщення обладнання в місцях, вказаних у додатку № 1, розпочинається з моменту укладення даного договору.

Згідно з пунктами 3.1.-3.5. договору Товариство зобов`язалось вносити щомісячну плату за користування об`єктом розміщення відповідно до умов цього правочину. Розрахунок щомісячної плати за кожен об`єкт розміщення та вцілому за договором наведений у додатку № 1. Щомісячний розмір плати за цим правочином сплачується у вигляді передоплати та визначається на підставі рахунку, який виставляється Підприємством не пізніше 28-го числа кожного місяця. Рахунок надається Підприємством шляхом надсилання поштою та електронними засобами зв`язку відповідно до зазначених у цьому правочині реквізитів Товариства. На момент підписання договору щомісячна плата становить 47 242,27 грн. Загальний розмір плати за цим договором становить суму всіх здійснених щомісячних плат. Плата вноситься сервітуарієм протягом 7-ми банківських днів з моменту отримання рахунку. Нарахування плати починається з дати укладання договору та припиняється з дня підписання сторонами акта закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту, зразок якого наведено в додатку № 3.

Відповідно до пункту 9.3. договору припинення користування об`єктом розміщення на умовах сервітуту оформлюється актом закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту (додаток № 4).

Будь-які зміни й доповнення до цього договору дійсні, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані уповноваженими представниками сторін та засвідчені їх печатками (пункт 10.3. договору).

Пунктом 9.2. вказаного правочину (у редакції додаткової угоди від 1 вересня 2016 року № 1) передбачено, якщо одна із сторін не повідомить іншу про припинення або зміну умов договору за один календарний місяць до закінчення терміну дії цього правочину, останній вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих же самих умовах, але не більше ніж до 31 липня 2018 року.

У додатку № 1 до договору сторони погодили адресний перелік шести об`єктів у будівлях комунальної власності, балансоутримувачем яких є Компанія та Комунальне підприємство "Житлорембудсервіс".

Судом також встановлено, що за період з вересня 2021 року по лютий 2022 року Підприємство першого числа кожного місяця виставляло Товариству рахунки на оплату на суму: 101 317,66 грн за період з вересня 2021 року по грудень 2021 року, 115 815,94 грн за січень-лютий 2022 року, а в кінці цих місяців згідно з умовами договору складало відповідні акти наданих послуг. Копії вищезазначених документів містяться в матеріалах справи.

З матеріалів справи також вбачається, що вказані рахунки на оплату й акти наданих послуг надсилалися Товариству поштовим зв`язком, що підтверджується списками згрупованих повідомлень та фіскальними чеками, наданими позивачем. Копії вищезазначених документів наявні в матеріалах справи.

З наданого Підприємством розрахунку заборгованості за договором вбачається, що загальна вартість послуг за період з вересня 2021 року по лютий 2022 року складає 636 902,52.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями (копії яких містяться в матеріалах справи) про оплату вказаної заборгованості за договором. Однак, ці претензії залишені відповідачем без задоволення та виконання.

У зв`язку із цим Підприємство звернулось до суду з вказаним позовом про стягнення зазначеної заборгованості.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За частиною 1 статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (частина 1 статті 402 ЦК України).

Відповідно до частин 1-3 статті 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

За частиною 1 статті 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі ГК України), який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом із цим, за приписами статті 180 ГК України строком дії господарського договору є час, упродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Аналогічна за змістом норма міститься в статті 631 ЦК України, відповідно до якої строком дії договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до такого правочину.

Згідно з статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 406 ЦК України прямо встановлено, що сервітут припиняється, зокрема, у разі: відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут, спливу строку, на який було встановлено сервітут, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Пунктом 9.2. договору (у редакції додаткової угоди від 1 вересня 2016 року № 1) сторони чітко визначили, що у разі, якщо одна із сторін не повідомить іншу сторону за один календарний місяць до закінчення терміну дії договору, договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах, але не більше ніж до 31 липня 2018 року.

Докази продовження сторонами строку дії вказаного правочину після 31 липня 2018 року, або внесення будь-яких інших змін до його умов у цій частині, у визначеному пунктом 10.3. договору порядку, матеріали справи не містять.

Крім того, Законом України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку електронних комунікаційних мереж" (далі Закон), який набув чинності 4 червня 2017 року, встановлено, що доступ до інфраструктури об`єкта доступу здійснюється на підставі договору з доступу між власником інфраструктури об`єкта доступу та замовником, що укладається відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Укладення договору з доступу здійснюється після видачі замовнику технічних умов з доступу та погодження власником інфраструктури об`єкта доступу проектної документації з доступу. Підставою для укладення договору з доступу є письмове звернення замовника, підписане уповноваженою належним чином його посадовою особою (представником), до якого додаються два примірники таких документів (частини 1, 2 статті 16 Закону).

Згідно з абзацом 1 пункту 2 розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону чинні на день набрання чинності цим Законом договори, предметом яких є доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу, діють до завершення строку їх дії на умовах, визначених такими договорами.

Проте докази звернення відповідача до Підприємства з пропозицією укласти відповідний договір у визначеному Законом порядку після закінчення строку дії договору про встановлення сервітуту від 1 вересня 2015 року, а також укладений між сторонами за результатами розгляду такої пропозиції замовника договір про доступ до об`єктів будівництва з метою розвитку електронних комунікаційних мереж, у матеріалах справи відсутні.

Судом встановлено, що 1 серпня 2018 року між Товариством і Компанією був укладений договір про встановлення сервітуту № КІЕ018, предметом якого є обмежене право користування сервітуарієм частиною даху та частиною технічного приміщення даху будівель комунальної власності, що знаходиться за адресами, визначеними в додатку № 1. Копія вказаного правочину міститься в матеріалах справи.

Докази визнання зазначеного договору недійсним у встановленому законом порядку матеріали справи не містять.

Згідно з пунктами 9.1., 9.2. зазначеного договору останній є укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами й діє до 30 червня 2021 року. У разі, якщо одна із сторін не повідомить іншу про припинення або зміну умов договору за один календарний місяць до закінчення терміну його дії, останній вважається пролонгованим на наступний один рік на тих же самих умовах.

З додатку № 1 до вказаного правочину вбачається, що дія останнього поширюється на об`єкти за тими ж адресами, які були зазначені в додатку № 1 до укладеного між позивачем і відповідачем договору про встановлення сервітуту № БМС-КІЕ 018.

Отже, з матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечувався той факт, що нежитлові технічні приміщення даху будівлі та частини даху будівлі за відповідними адресами в місті Києві, обмежене право користування якими є предметом договору сервітуту від 1 серпня 2018 року, є тим саме майном, обмежене право користування яким є предметом раніше укладеного договору сервітуту від 1 вересня 2015 року. Зазначене підтверджується аналогічними схемами розміщення обладнання у додатках до обох договорів.

При цьому, відповідно до розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 30 січня 2015 року № 48 за Компанією було закріплено на праві господарського відання майно та передано на баланс останньої будівлі, на яких розміщене спірне обладнання відповідача.

З наявної у матеріалах справи копії листа Товариства від 8 серпня 2018 року № 15451/05 вбачається, що відповідач звернувся до Підприємства з повідомленням про припинення договірних відносин між сторонами у зв`язку з укладанням з Компанією вищевказаного договору, а також додав відповідні акти закінчення розміщення обладнання для їх підписання позивачем. Однак, вказані акти повноважними представниками Підприємства підписані не були.

У своєму позові та додаткових поясненнях позивач зазначав, що відповідачем не було демонтовано обладнання, як передбачено пунктом 4.1.9. договору, у зв`язку з чим надані акти не підлягають підписанню з боку представників Підприємства.

Разом із цим, матеріали справи не містять й позивачем у встановленому законом порядку не було подано жодних доказів на підтвердження надання мотивованої відмови Підприємства від підписання акта закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту відповідно до пункту 9.3. спірного договору.

При цьому, судом враховано, що матеріали справи не містять підписаного між сторонами акту розміщення обладнання на умовах сервітуту (зразок якого наведений у додатку № 3 до договору), що виключає необхідність підписання між сторонами відповідного акта закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту (зразок якого наведений у додатку № 4 до договору).

Суд відхиляє доводи позивача про необхідність демонтажу обладнання Компанії, оскільки після припинення дії договору про встановлення сервітуту від 1 вересня 2015 року відповідач уклав відповідний договір для розміщення й експлуатацію того ж самого обладнання за тими ж адресами з балансоутримувачем майна Компанією.

Оскільки матеріалами справи підтверджується й позивачем у встановленому законом порядку не спростовано факту припинення укладеного між сторонами договору про встановлення сервітуту від 1 вересня 2015 року № БМС-КІЕ 018 з 31 липня 2018 року, а також факту укладення між Компанією та Товариством договору про встановлення сервітуту від 1 серпня 2018 року № КІЕ 018 щодо цього ж комунального майна, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування та стягнення з відповідача на користь Підприємства плати за користування об`єктами розміщення починаючи з серпня 2018 року, у тому числі за спірний період на загальну суму 636 902,52 грн. У зв`язку з цим позовні вимоги Підприємства є необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, не прийняті судом до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо відмови в задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин у задоволенні позову Підприємства слід відмовити.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту рішення 18 грудня 2025 року.

Суддя Є.В. Павленко