УХВАЛА

11 грудня 2025 року

м. Київ

Справа № 911/1344/24 (911/899/25)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пєскова В. Г., суддів: Жукова С. В., Картере В. І.,

за участю секретаря судового засідання Багнюка І. І.,

представник Антимонопольного комітету України - Прохоров Є. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Антимонопольного комітету України про передачу справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи

за касаційною скаргою Антимонопольного комітету України (вх.№7509/2025)

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025

та рішення Господарського суду Київської області від 02.06.2025

у справі № 911/1344/24 (911/899/25)

за позовом Антимонопольного комітету України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексон Оіл"

про стягнення грошових коштів

у межах справи № 911/1344/24

за заявою Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексон ОІЛ"

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи

11.07.2024 ухвалою Господарського суду Київської області відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексон ОІЛ" (далі - ТОВ "Ексон ОІЛ") та, зокрема, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

12.12.2024 Господарський суд Київської області ухвалив постанову про визнання ТОВ "Ексон ОІЛ" банкрутом.

09.07.2024 Тимчасова адміністративна колегія Антимонопольного комітету України (далі - АМКУ) № 18-р/тк ухвалила рішення, яким встановила, що ТОВ "Ексон ОІЛ" вчинило порушення, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", та наклала на відповідача штраф у розмірі 22 600,00 грн.

19.07.2024 супровідним листом від № 128-26.13/03-7052е вказане рішення направлялося засобами поштового зв`язку на адресу боржника, проте, було повернуто поштовим оператором з відміткою "за закінченим терміном зберігання".

На виконання частини першої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у зв`язку з неможливістю вручення вказаного рішення, інформація про це рішення була оприлюднена в офіційному друкованому органі центральних органів виконавчої влади - "Урядовому кур`єрі" від 13.09.2024 № 186 (7846).

Оскільки ТОВ "Ексон ОІЛ" накладений на нього штраф у добровільному порядку не сплатило, АМКУ нарахував пеню за кожний день прострочення сплати штрафу у розмірі півтора відсотка від суми штрафу за період із 25.11.2024 (наступний день після двомісячного строку для сплати штрафу) до 28.02.2025.

Короткий зміст позовних вимог та заперечень

У березні 2025 року АМКУ звернувся до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з ТОВ "Ексон ОІЛ" пені у розмірі 22 600,00 грн.

За розрахунком АМКУ за 96 днів прострочення сплати штрафу сума пені становить 32 544,00 грн, проте, оскільки розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного рішенням АМКУ, позивач просив стягнути пеню у розмірі 22 600,00 грн.

ТОВ "Ексон ОІЛ" заперечувало проти позову з підстав заборони нарахування пені у період дії мораторію відповідно до приписів статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

02.06.2025 Господарським суд Київської області ухвалив рішення, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025, про відмову у позові АМКУ.

Суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що на нараховану у порядку статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" пеню поширюється заборона, встановлена частиною третьою статті 41 КУзПБ.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі АМКУ просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 02.06.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов АМКУ та стягнути з ТОВ "Ексон Оіл" пеню у розмірі 22 600 грн і зарахувати зазначену суму у дохід загального фонду Державного бюджету України.

Касаційна скарга подана на підставах, визначених у пунктах 1 і 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а саме:

- неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування частин п`ятої та сьомої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", які викладені у постановах Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 922/4378/17, від 06.08.2019 у справі № 911/254/16 та постанові Верховного Суду України від 24.12.2013 у справі № 9223-36гс13 щодо превалювання Закону України "Про захист економічної конкуренції" над іншими законами, зокрема, які регулюють процедуру банкрутства;

- необхідність відступлення від правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 25.10.2022 у справі № 904/11261/15 та від 20.03.2025 у справі №926/868/24.

За доводами АМКУ, судом апеляційної інстанції застосовано норми права, які не підлягали застосуванню до спірних правовідносин, а саме частину третю статті 41 та частину першу статті 59 КУзПБ.

Скаржник стверджує, що Закон України "Про захист економічної конкуренції" не регулює цивільно-правових, фінансових чи податкових відносин, а застосовані АМКУ заходи відповідальності безпосередньо не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошових зобов`язань або зобов`язань зі сплати податків і зборів та не є заходами, спрямованими на забезпечення виконання цих зобов`язань відповідно до положень законодавства про банкрутство. Правова природа пені, встановленої статтею 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" має публічно-правовий характер, а тому неможливість її нарахування суперечить цілям, визначеним Законом України "Про Антимонопольний комітет України", стаття 3 якого встановлює, що основним завданням Комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

У касаційній скарзі АМКУ заявило клопотання про передачу справи № 911/1344/24 (911/899/25) на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з підстав наявності, на думку скаржника, конфліктної судової практики Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо правової природи нарахованої відповідно до Закону України "Про захист економічної конкуренції" пені.

Б. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу

У відзиві ліквідатор ТОВ "Ексон ОІЛ" просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, повністю погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій.

Позиція Верховного Суду

У цій справі встановлено, що АМКУ за декілька днів до відкриття справи про банкрутство ТОВ "Ексон ОІЛ" наклало на останнє штраф відповідно до положень Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Надалі, у зв`язку з несплатою штрафу, відповідно до приписів статті 56 цього ж закону, боржнику було нараховано пеню.

При цьому частина пені нарахована у період дії мораторію, а решта - після визнання боржника банкрутом.

Спір у цій справі виник з приводу наявності / відсутності права АМКУ нараховувати в порядку Закону України "Про захист економічної конкуренції" пені боржнику у процедурах банкрутства.

Суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволення позову, виходили з того, що на нараховану у порядку статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" пеню поширюється заборона щодо її нарахування, встановлена частиною третьою статті 41 КУзПБ.

Скаржник не погодився з такими висновками, оскільки вважає, що судами не враховано висновків Верховного Суду та Верховного Суду України щодо превалювання Закону України "Про захист економічної конкуренції" над іншими законами, зокрема, тими, що регулюють процедуру банкрутства.

Тож перед Верховним Судом у цій справі постало питання щодо правової природи такої пені.

Закон України "Про захист економічної конкуренції", згідно з приписами якого нарахована пеня, визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітету України", АМКУ є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель.

Згідно з частинами другою, третьою, п`ятою статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення та розпорядження органів АМКУ, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання. Рішення та розпорядження органу АМКУ набирають чинності з дня їх прийняття.

Особа, на яку накладено штраф рішенням органу АМКУ, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу. Встановлені у рішенні органу АМКУ зобов`язання, передбачені статтею 48 цього Закону, підлягають виконанню у двомісячний строк з дня одержання рішення органу АМКУ, якщо інше не передбачено законом або цим рішенням.

Нарахування пені припиняється з дня сплати штрафу, накладеного рішенням органу АМКУ.

За кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу АМКУ.

Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу.

Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом:

- справи про визнання недійсним рішення органу АМКУ про накладення штрафу;

відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Нарахування пені зупиняється на час розгляду органом АМКУ заяви особи, на яку накладено штраф, про перевірку чи перегляд рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Водночас преамбулою КУзПБ визначено, що цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Відповідно до частини першої статті 41 КУзПБ мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій (частина третя статті 41 КУзПБ).

Стаття 1 КУзПБ визначає грошове зобов`язання (борг) як зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях.

Відповідно до частини першої статті 59 КУзПБ з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.

Аналогічні норми щодо визначення поняття грошового зобов`язання (стаття 1), мораторію на задоволення вимог кредиторів (стаття 19), а також наслідків визнання боржника банкрутом (стаття 38) містив наразі нечинний Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

У постанові від 24.12.2013 у справі № 9223-36гс13 (на яку посилається скаржник), вирішуючи питання щодо правової природи штрафу та пені за статтею 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", Верховний Суд України дійшов висновку про те, що ці нарахування [штраф та пеня], застосовані АМКУ на підставі Закону України "Про захист економічної конкуренції", не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошового зобов`язання або зобов`язання щодо сплати податків і зборів та не є заходами, спрямованими на забезпечення виконання цих зобов`язань, відповідно до положень статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

У справі № 911/254/16 (на яку посилається скаржник) суд першої інстанції ухвалив рішення, залишене без змін судом апеляційної інстанції, про відмову у позові про стягнення нарахованих АМКУ штрафу та пені з підстав заборони їх нарахування відповідно до частини першої статті 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

У постанові від 06.08.2019 у справі № 911/254/16 Верховний Суд у складі колегії суддів судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду не погодився з такими висновками судів та скасував наведені вище судові рішення судів попередніх інстанцій, а справу направив на новий розгляд для перевірки правильності нарахування суми пені. Касаційний суд вказав, що зазначені нарахування, застосовані позивачем на підставі Закону України "Про захист економічної конкуренції", не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошових зобов`язань або зобов`язань зі сплати податків і зборів та не є заходами, спрямованими на забезпечення виконання цих зобов`язань відповідно до положень статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Водночас у постанові 25.10.2022 у справі № 904/11261/15 Верховний Суд у складі колегії суддів судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду зазначив, що штраф та пеня, які передбачені зазначеним Законом, за своєю суттю є окремим (самостійним) видом штрафних (економічних) санкцій, однак, при цьому є різновидом відповідальності за правопорушення у сфері господарювання, оскільки включені законодавцем до однієї сфери правового регулювання.

У справі № 904/11261/15 Верховний Суд у складі колегії суддів судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що з огляду на наявність прямої заборони, передбаченої частиною першою статті 59 КУзПБ, щодо нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута, АМКУ не вправі нараховувати боржнику пеню у процедурі ліквідації боржника.

У справі № 926/868/24 розглядався позов АМКУ про стягнення з боржника пені, нарахованої згідно з вимогами частини п`ятої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Верховний Суд у складі колегії суддів судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 20.03.2025 у справі № 926/868/24 з огляду на законодавче визначення поняття пені, наведене у статті 549 ЦК України, відсутність у Законі України "Про захист економічної конкуренції" та КУзПБ будь-яких інших визначень цього терміну, виснував про те, що на пеню, нараховану на суму несплаченого штрафу, в порядку статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", поширюється заборона, встановлена частиною третьою статті 41 КУзПБ.

Як зазначалося вище, АМКУ просить передати справу № 911/1344/24 (911/899/25) на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Тож підставою для передачі справи на розгляд об`єднаної палати є необхідність, на думку колегії суддів однієї судової палати, відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Колегія суддів судової палати для розгляду справ про банкрутство враховує, що скаржник, заявивши та підтримавши у судовому засіданні клопотання про передачу справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, фактично обґрунтовує його необхідністю відступу від правового висновку Верховного Суду у складі колегій суддів для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, тобто цієї ж самої судової палати.

Зазначене також охоплюється і однією з визначених АМКУ підстав касаційного оскарження.

Разом з тим, наведені обставини, відповідно до частини першої статті 302 ГПК України, є підставою для передачі справи на розгляд відповідної судової палати.

Отже, у задоволенні клопотання АМКУ про передачу справи № 911/1344/24 (911/899/25) на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду слід відмовити.

Проте, враховуючи наявність різного підходу судової палати для розгляду справ про банкрутство щодо правової природи нарахованої згідно із 56 Законом України "Про захист економічної конкуренції" пені та можливості застосування приписів частини третьої статті 41 та частини першої статті 59 КУзПБ до таких нарахувань, колегія суддів дійшла висновку про необхідність передачі цієї справи на розгляд судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 234, 235, 302 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

У Х В А Л И В:

1. Клопотання Антимонопольного комітету України про передачу справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду залишити без задоволення.

2. Справу № 911/1344/24 (911/899/25) з касаційною скаргою Антимонопольного комітету України (вх.№7509/2025) на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 та рішення Господарського суду Київської області від 02.06.2025 передати на розгляд палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Пєсков

Судді С. Жуков

В. Картере