РІШЕННЯ

03 грудня 2025 року м. ТернопільСправа № 921/371/25(607/26489/24)

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В.

за участі секретаря судового засідання Касюдик О.О.

розглянув справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Маммон"

про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 192 300,00 грн

в межах справи №921/371/25 про банкрутство ТОВ "Маммон"

представники сторін не з`явилися.

Суть справи:

В провадженні Господарського суду Тернопільської області перебуває справа №921/371/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Маммон".

15.10.2024 до Господарського суду Тернопільської області від Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшла справа №607/26489/24 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Маммон" про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 192 300,00 грн.

Господарським судом зазначену справу прийнято до свого провадження, ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, призначено у справі судове засідання на 19.11.2025, яке в подальшому відкладено на 03.12.2025.

02.12.2025 через систему "Електронний суд" від ОСОБА_1 надійшла заява б/н (вх. №8492), в якій позивачка просить заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі та проводити судове засідання за її відсутності.

В свою чергу, в обґрунтуваннях позову, що викладені у заявах по суті справи ОСОБА_1 зазначає, що вона була прийнята на посаду юриста за сумісництвом; оплата її праці була визначена у трудовому договорі. Однак, як зазначає позивачка, станом на день подання позову, нею отримана заробітна плата лише за січень 2022 року в сумі 483,00 грн. Разом з тим, її трудові відносини з відповідачем не були припинені, вона продовжувала виконувати свої обов`язки згідно умов трудового договору.

Окрім того позивачка вказує, що її було прийнято на посаду юриста за сумісництвом, у зв`язку з її роботою за основним місцем у іншого роботодавця. Однак, 30.07.2022 вона звільнилась з посади за основним місцем роботи. Відтак, позивачка вважає, що з 01.08.2022 відповідач мав би нараховувати їй заробітну плату в сумі, не меншій за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідач не забезпечив явку свого повноважного представника у судове засідання, відзиву на позов у встановлені ухвалою суду від 24.10.2025 строки не подав, хоча про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, в порядку визначеному процесуальним законодавством. Зокрема, довідки про доставку електронних листів (ухвали про прийняття до провадження у справі та ухвали про відкладення судового засідання) ТОВ "Маммон" 24.10.2025 та 21.11.2025 знаходяться у матеріалах справи.

При цьому суд зазначає, що в силу приписів ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на викладене, з метою дотримання розумних строків вирішення цього спору, приймаючи до уваги висновки Європейського суду з прав людини у справі "В`ячеслав Корчагін проти росії" суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202 ГПК України, а неподання відповідачем відзиву на позов та неявка його представника у судові засідання не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Відтак, за положеннями ч. ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст.251 ГПК України суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 21.01.2022 перебувала в трудових відносинах із ТОВ "Маммон". Так, на підставі наказу №1К, виданого 17 січня 2022 року діючим на той час керівником Товариства ОСОБА_2 , позивачка була прийнята на роботу на посаду юриста за сумісництвом, на підставі заяви від 17 січня 2022 року.

Між роботодавцем та працівником 21 січня 2022 року укладено трудовий договір (надалі - Договір), згідно з п. 3 якого ОСОБА_1 приймається на роботу на посаду юриста за сумісництвом.

У пункті 4 цієї угоди працівник взяла на себе обов`язки представляти інтереси TOB ТОВ "Маммон" при розгляді справи №921/744/21 у Господарському суді Тернопільської області та в судах апеляційної та касаційної інстанцій з метою захисту прав і законних інтересів роботодавця.

Пунктами 1 та 2 Договору його учасники домовилися про те, що цей правочин є безстроковим трудовим договором. У ході його виконання виникають трудові відносини між роботодавцем і працівником, засновані на зобов`язаннях працівника виконувати роботу, передбачену умовами Договору, та зобов`язанні роботодавця виплачувати працівникові заробітну плату, згідно з цим договором і забезпечувати всі необхідні умови праці.

У п. 6 Договору його контрагенти домовилися, що оплата праці працівника здійснюватиметься роботодавцем згідно зі штатним розкладом.

За умовами, що викладені у п.7 трудової угоди, виплата заробітної плати проводиться в національній валюті два рази в місяць: 20 числа - за відпрацьовану першу половину місяця, 5 числа наступного місяця - за відпрацьовану другу половину місяця.

ОСОБА_1 , за її твердженнями, на день подання позовної заяви продовжувала виконувати умови трудового договору. Однак, нею 04.02.2022 отримана заробітна плата лише за січень 2022 року в сумі 483,00 грн. Крім цього, після звільнення позивачки 30.07.2022 із посади юриста за основним місцем роботи у ТОВ "Проф Буд", з 01.08.2022 ТОВ "Маммон" мало б нараховувати їй зарплату не менше за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати.

Відтак, за розрахунками позивачки, з огляду на те, що з 01.08.2022 ТОВ "Маммон" є її основним місцем роботи, то за спірний період (з 01.09.2022 по 30.11.2024) розмір невиплаченої їй зарплати складає 192 300,00 грн.

Наведені обставини слугували підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із відповідним позовом.

Дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних міркувань.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За змістом частини першої статті 3 Кодексу законів про працю України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

У розумінні частини першої статті 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України).

Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України "Про оплату праці".

Відповідно до статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

В силу положень статті 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі статтею 22 цього Закону та статтею 97 КЗпП України суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку (стаття 15 Закону України "Про оплату праці").

Застосовуючи перелічені законодавчі приписи до спірних правовідносин, судом також приймаються до уваги судові рішення, які набрали законної сили, що прийняті судами різних інстанцій при вирішенні спору між цими ж учасниками, з тих же підстав, щодо заборгованості з невиплаченої заробітної плати, але за інший період.

При цьому суд зважає на процесуальні норми щодо застосування преюдиції у господарському процесі, що викладені у частині 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України. За їхніми вказівками, обставини, котрі встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.18. в справі № 910/9823/17.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №917/1345/17 міститься висновок, що преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

З наведеного в сукупності суд констатує, що встановлені у рішенні Тернопільського міськрайонного суду від 08 грудня 2022 року та постанові Тернопільського апеляційного суду від 04.12.2024 у справі №607/12542/22, які набрали законної сили, обставини мають преюдиціальне значення та повторного доведення не потребують.

Так, ОСОБА_1 зверталася до Тернопільського міськрайонного суду із позовом до ТОВ "Маммон" про стягнення на її користь заборгованості із заробітної плати за лютий-серпень 2022 року у розмірі 16 400 гривень.

Рішенням суду першої інстанції, яке постановою апеляційного суду залишене без змін позов задоволено частково та стягнуто із ТОВ "Мамон" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 11 550,00 грн; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому Тернопільський апеляційний суд вказав, що:

- розмір заробітної плати ОСОБА_1 відповідно до штатного розкладу складає 1650 гривень у місяць, що підтверджується випискою з карткового рахунку ОСОБА_1 , згідно якого 04 лютого 2022 року ТОВ "МАММОН" здійснено переказ грошових коштів в розмірі 483 грн, як заробітну плату за січень 2022 року з 21 по 31 січня 2022 року, тобто за 7 робочих днів;

- колегія суддів звертає увагу на процесуальну поведінку відповідача, який є роботодавцем позивачки та в якого повинна зберігатися відповідна документація щодо штатного розкладу товариства, однак ТОВ "МАММОН" на спростування позовних вимог не подано жодного належного доказу щодо розміру заробітної плати позивачки;

- колегія суддів також зазначає, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Певні намагання віднайти такий баланс простежуються у судових рішеннях Верховного Суду України (зокрема, у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16);

- з огляду на викладене обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що із відповідача ТОВ "МАММОН" на користь ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість по заробітній платі за період із лютого по серпень 2022 року у розмірі 11550 грн, з розрахунку по 1650 грн за кожен місяць роботи;

- у зв`язку із припиненням позивачкою трудових відносин із ТОВ "ПРОФ БУД", де вона працювала за основаним місцем роботи, у трудовий договір від 21 січня 2022 року, укладений між TOB "МАММОН" і ОСОБА_1 , а також до штатного розкладу необхідно було внести зміни щодо роботи позивачки за основним місцем роботи та встановлення ОСОБА_1 заробітної плати в розмірі, не меншому за визначений законом розмір мінімальної зарплати. Однак, доказів на підтвердження внесення змін до штатного розкладу щодо встановлення ОСОБА_1 заробітної плати в розмірі, не меншому за визначений законом розмір мінімальної зарплати, суду не надано. З огляду на викладене обґрунтованим є висновок суду, що відсутні правові підстави вважати, що заборгованість відповідача перед позивачкою по невиплаченій заробітній платі за серпень 2022 року становить 6500 грн;

- доводи ОСОБА_1 про те, що з 24 лютого 2022 року не було можливості вносити будь-які зміни до трудового договору від 21 січня 2022 року через смерть єдиного учасника та директора ТОВ "МАММОН" колегія суддів відхиляє, оскільки позивачка не подала до суду доказів, що вона після 30 липня 2022 року зверталася до ТОВ "МАММОН" із заявою про внесення змін до штатного розкладу щодо встановлення заробітної плати в розмірі, не меншому за визначений законом розмір мінімальної зарплати;

- твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не досліджував штатного розкладу ТОВ "МАММОН" суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки відповідач, як роботодавець та сильніша сторона у трудових правовідносинах, не надав такого доказу, хоча останній повинен в нього знаходитися;

- посилання апелянта на те, що представництво ОСОБА_1 інтересів ТОВ "МАММОН" у господарській справі №921/744/21 може передбачати і погодинну оплату роботи працівника апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки в матеріалах справи відсутні відповідні докази на підтвердження вказаного.

Усі перелічені вище обставини мають місце і у спірних правовідносинах.

До того ж, як і у попередній справі, ТОВ "МАММОН" на спростування позовних вимог не подано жодного належного доказу щодо розміру заробітної плати позивачки; відповідач, як роботодавець не надав суду штатного розкладу, хоча останній повинен в нього знаходитися; докази про погодинну оплату роботи працівника матеріали цієї справи також не містять.

Аналогічно, за відсутності у матеріалах цієї справи доказів на підтвердження внесення змін до штатного розкладу щодо встановлення ОСОБА_1 заробітної плати в розмірі, не меншому за визначений законом розмір мінімальної зарплати, як і доказів про внесення змін до Договору з даного приводу, у суду відсутні правові підстави вважати , що заборгованість відповідача перед позивачкою по невиплаченій заробітній платі становить: з 01.09.2022 по 30.09.2022 - 6 500,00 грн; з 01.10.2022 по 31.12.2022- 20 100,00 грн (3 міс. х 6700 грн); з 01.01.2023 по 31.12.2023 80 400,00 грн (12 міс.х6700 грн); з 01.01.2024 по 31.03.2024 21 300,00 грн (3 міс.х7100 грн); з 01.04.2024 по 30.11.2024 64 000,00 грн (8 міс.х8000грн), оскільки має обраховуватись в залежності від розміру, не меншому за визначений законом розмір мінімальної зарплати.

Натомість, суд приходить до висновку про те, що із відповідача ТОВ "МАММОН" на користь ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість по заробітній платі за період з 01.09.2022 по 30.11.2024 із розрахунку по 1650 грн за кожен місяць роботи, з урахуванням домовленостей, які контрагенти узгодили у п.6 Договору, що є безстроковим в силу його першого пункту.

Саме такий розмір зарплати за штатним розкладом підтверджується випискою з карткового рахунку ОСОБА_1 , згідно якого 04 лютого 2022 року ТОВ "МАММОН" здійснено переказ грошових коштів в розмірі 483 грн, як заробітну плату за січень 2022 року з 21 по 31 січня 2022 року, тобто за 7 робочих днів.

Відтак, проаналізувавши наданий позивачем розрахунок, здійснивши відповідний перерахунок, суд дійшов висновку, що до стягнення за спірний період підлягає заборгованість по заробітній платі в сумі 44 550,00 грн. В решті позову в цій частині слід відмовити за необґрунтованістю.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

З огляду на вищевикладене, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

За приписами п. 5 ч.1 ст.237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно пп.1 п.2 ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" розмір судового збору за розгляд позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до приписів п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору за розгляд позовних вимог в частині стягнення заробітної плати.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 129 ГПК України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Отже, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору та враховуючи, що позовні вимоги судом задоволено частково, у відповідності до положень ч. 2 ст.129 ГПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір", до стягнення з відповідача в дохід Державного бюджету України підлягає судовий збір в розмірі 561,20 грн.

Керуючись статтями 20, 42, 46, 73, 74, 79, 86, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241, 242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маммон" (вул. Полковника Д.Нечая, буд. 25, м. Тернопіль, 46003, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 44 550 (сорок чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн 00 коп. заборгованості з заробітної плати за період з вересня 2022 року по листопад 2024 року.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маммон" (вул. Полковника Д.Нечая, буд. 25, м. Тернопіль, 46003, ) в дохід Державного бюджету України (ГУК у Терн.обл./тг м.Терноп./22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37977599, Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), Рахунок отримувача UA3019751, Код класифікації доходів бюджету 22030101) судовий збір у розмірі 561 (п`ятсот шістдесят одної) грн 20 коп.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне рішення складено 17.12.2025.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя О.В. Руденко