ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2025м. ДніпроСправа № 904/4275/25

за позовом Державної установи "Центр громадського здоров`я Міністерства охорони здоров`я України", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія", м. Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 755 140 грн. та штрафу у розмірі 63 022,12 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Без участі представників сторін.

РУХ СПРАВИ.

Державна установа "Центр громадського здоров`я Міністерства охорони здоров`я України" звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 755140 грн. та штрафу у розмірі 63 022,12 грн.

Ухвалою суду від 11.08.2025 позовну заяву Державної установи "Центр громадського здоров`я Міністерства охорони здоров`я України" № 04-12/10/4972/9545/25 від 30.07.2025 залишено без руху.

Ухвалою суду від 18.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Справу № 904/4275/25 ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

Позивач зазначив, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (надалі постачальник) та Державною установою "Центр громадського здоров`я Міністерства охорони здоров`я України" (надалі - покупець) було укладено договір постачання нафтопродуктів №464 від 12.06.2024 (надалі - договір).

Пунктом 1.1 договору встановлено, що постачальник зобов`язується організовувати та забезпечувати заправку паливно-мастильними матеріалами автотранспорту осіб, яким покупець передав талони, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати відпущені паливно-мастильні матеріали згідно з кодом ДК 021:2015-091 30000-9 Нафта і дистилянти (Дизельне паливо у роздріб через мережу АЗС 33 900 л та бензин марки А 95 у роздріб через мережу АЗС 1 900 л).

За твердженням позивача, на виконання умов договору між сторонами була підписана специфікація, у якій погоджено найменування нафтопродуктів, вид талонів, кількість скретч-карток та їх ідентифікуючі номери, кількість товару в літрах тощо.

Позивач зазначає, що за видатковою накладною від 12.06.2024 №0001/0001359 на загальну суму 1 903 100,00 грн. постачальник передав покупцю талони на дизельне паливо у кількості 33900 літрів та на бензин А 95 у кількості 1 900 літрів. Згідно з п. 2.4 договору право власності на ПММ переходить від постачальника до покупця в момент підписання сторонами видаткової накладної та отримання покупцем довірчих документів (надалі - талони).

Позивач вказує, що на підставі п.2.1.1 договору здійснив оплату ПММ у сумі 1 903 100,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №271 від 14.06.2024.

Відповідно до п. 1.3 договору, відпуск ПММ здійснюється у мережі автозаправних станцій постачальника за талонами відповідно до Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 №1442.

Позивач стверджує, що пред`являв на АЗС постачальника придбані талони задля фактичного отримання нафтопродуктів.

Однак, відповідач, за твердженням позивача, порушив свої зобов`язання за договором та у січні 2025 року припинив поставку позивачу пального за придбаними останнім талонами, про що позивач повідомив відповідача у листом №04-12/27/607/7783/25 від 31.01.2025. У вказаному листі покупець вимагав відпустити оплачений товар і повідомити дату і місце такого відпуску.

Як вказав позивач, відповіді на лист покупця постачальник не надав, залишок невідпущених за пред`явленими талонами за договором ПММ становить 13 540 літрів дизельного палива на суму 717 620,00 грн. та 670 літрів бензину А 95 на суму 37520,00 грн., а загалом на суму 755 140,00 грн. Позивач вказує, що передоплату у розмірі 755 140,00 грн. відповідач позивачу не повернув.

Що і стало причиною виникнення спору.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач відзиву на позов не надав.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором на постачання нафтопродуктів №464 від 12.06.2024 у розмірі 755140,00 грн. та штрафу в розмірі 63 022,12 грн.

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити, які саме правовідносини склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами (чи був оплачений позивачем товар, у якому розмірі; в які строки товар мав бути поставлений відповідачем), чи мало місце порушення будь-яких зобов`язань (чи був поставлений відповідачем оплачений товар), які саме зобов`язання порушені боржником, яке право чи інтерес кредитора порушено, які наслідки порушення зобов`язань боржником.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД. ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (надалі постачальник) та Державною установою "Центр громадського здоров`я Міністерства охорони здоров`я України" (надалі - покупець) було укладено договір постачання нафтопродуктів №464 від 12.06.2024 (надалі - договір).

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі цього договору, є господарськими зобов`язаннями, тому до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 8.1, 8.2 договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання сторонами і скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2024, а в частині строку зберігання ПММ постачальником та відпуску покупцю ПММ, строк дії цього договору закінчується після повного виконання постачальником взятих на себе зобов`язань за цим договором.

Пунктом 1.1 договору встановлено, що постачальник зобов`язується організовувати та забезпечувати заправку паливно-мастильними матеріалами автотранспорту осіб, яким покупець передав талони, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати відпущені паливно-мастильні матеріали (надалі - ПММ), згідно коду ДК 021:20-9- Нафта і дистилянти (Дизельне паливо у роздріб через мережу АЗС 33 900 л та бензину марки А 95 у роздріб через мережу АЗС 1 900 л).

Пунктом 2.1.1 договору визначено, що покупець здійснює оплату ПММ протягом 10 робочих днів, після підписання сторонами видаткової накладної. Ціна ПММ вказується у видатковій накладній. Датою оплати вважається дата перерахування коштів з рахунку покупця. Загальна сума цього договору становить: 1 903 100,00 грн без ПДВ та складається з вартості ПММ по талонам:

- на бензин А-95, у кількості: 95 талонів номіналом по 20 л, ціна за 1 літр 56,00 грн без ПДВ;

- на дизельне паливо, у кількості: 1695 талони номіналом по 20 л, ціна за 1 літр 53,00 грн без ПДВ.

Розрахунок здійснюється у безготівковому порядку шляхом банківського переказу грошових коштів на рахунок постачальника.

На виконання умов договору між сторонами була підписана специфікація (Додаток №1 до договору), у якій погоджено найменування нафтопродуктів, вид талонів, кількість товару в літрах, ціна тощо. Також сторонами підписаний Додаток №2 до договору Перелік адрес місць дислокації автотранспортних засобів та установ отримувачів, а також АЗС (також в редакції додаткової угоди №1).

Крім того, сторонами підписано Специфікацію №0001/0001359-С відпущених скретч-карток на нафтопродукти по купюрах до видаткової накладної №0001/0001359 від 12.06.2024, у якій вказані кількість та перелік скретч-карток відповідного номіналу.

За видатковою накладною № 0001/0001359 від 12.06.2024 постачальник передав, а покупець прийняв паливні скретч-картки на загальну суму 1 903 100,00 грн.

Відповідно до платіжної інструкції №271 від 14.06.2024 позивач сплатив на користь відповідача 1 903 100,00 грн за дизельне паливо та бензин за договором №464 від 12.06.2024.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Приписи статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Позивач виконав умови договору, платіжною інструкцією № 271 від 14.06.2024 сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 1 903 100,00 грн за отримані паливні скретч-картки.

Пунктом 2.7 договору встановлено, що відпуск ПММ покупцеві, його представникам здійснюється постачальником цілодобово, без перерв та вихідних в тому числі в суботу та неділю, а також у неробочі дні, після пред`явлення талонів. Наявність талонів у особи, що звертається до постачальника (до однієї із автозаправних станцій, що зазначена у Додатку №2 "Перелік адрес місць дислокації автотранспортних засобів та установ отримувачів, а також АЗС" до договору) є підтвердженням повноважень такої особи на отримання ПММ за цим договором.

Позивач пред`являв на АЗС постачальника придбані скретч-картки задля фактичного отримання нафтопродуктів.

Однак, відповідач порушив свої зобов`язання за договором та станом з січня 2025 року припинив постачання позивачу пального за придбаними останніми скретч картками (талонами).

Позивач листом №04-12/27/607/7783/25 від 31.01.2025 вимагав від відповідача відпустити оплачений товар і повідомити дату і місце такого відпуску.

Крім того, позивач звертався до відповідача з претензією №04-12/10/2733/25 від 01.05.2025 у якій вимагав невідкладно передбати оплачений товар, а також сплатити нарахований штраф у розмірі 14 734,58 грн.

Відповіді на претензію покупця постачальник не надав.

Частиною 2 ст. 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №910/12382/17).

Відповідач прострочив своє грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки, та яку позивач зажадав повернути на підставі частини другої статті 693 ЦК України.

Таким чином, у постачальника виникло зобов`язання повернути покупцю суму попередньої оплати відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини першої статті 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки, тобто з 22.01.2025 (першого дня, коли товар не було відпущено).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19.

Однак, передоплату у розмірі 755 140,00 грн. відповідач позивачу не повернув.

А отже, позовні вимоги Державної установи "Центр громадського здоров`я Міністерства охорони здоров`я України" про повернення суми попередньої оплати у розмірі 755 140,00 грн. є обґрунтованими.

Пунктом 3.2 договору встановлено, що у разі відмови оператором мережі АЗС або іншим представником постачальника передати покупцю ПММ по талонам, постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення зобов`язання від вартості ПММ, які не було видано.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

На підставі пункту 3.2 договору, позивач нарахував штраф в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за загальний період з 22.01.2025 23.07.2025 у розмірі 63022,12 грн.

Як зазначено вище, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з цим, у процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах: від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19; від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, провадження № 14-20цс21 та багатьох інших.

Як зазначалося вище, принцип "jura novit curia" ("суд знає закони") застосовується у тому випадку, коли позивач обґрунтовує свій позов саме такими обставинами, проте помилково посилається на певні норми права. Але застосування судом цього принципу не є безмежним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від «Гусєв проти України» від 14 січня 2021 року (скарга № 25531/12) було констатовано порушення права на справедливий суд через зміну судом правової кваліфікації позову, що призвело до відмови в його задоволенні. Європейський суд з прав людини вказав на відсутність чітких підстав для зміни правової кваліфікації позову апеляційним судом. До того ж внаслідок перекваліфікації в позові було відмовлено. Заявнику безпідставно не надали можливості подати відповідні докази та аргументи з огляду на зміну правової кваліфікації. Такі дії суду суперечать вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо: справедливості цивільного провадження; принципу змагальності судового процесу.

Отже, принцип jura novit curia, з однієї сторони, підлягає безумовному застосуванню: суд зобов`язаний застосувати правильні норми права, перекваліфікувавши позов, незалежно від посилань позивача. З іншої сторони, перекваліфіковуючи позов за цим принципом, суд може порушити право на справедливий суд як щодо відповідача, так і щодо позивача. У таких умовах слід зважати на принцип змагальності та рівності сторін. Сторін не можна позбавляти права на аргументування своєї позиції в умовах нової кваліфікації.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2022 року у справі №685/1008/20, від 05 квітня 2023 року у справі № 333/3531/13-ц.

Із розрахунку позивача вбачається, що останній фактично нараховує пеню за порушення строку поставки товару. При цьому називає її штрафом.

З урахуванням принципу "jura novit curia" ("суд знає закони"), суд вважає за можливе вважати заявлені нарахування пенею.

Перевіркою правильності розрахунку пені помилок не виявлено, а тому вимога про стягнення пені (штрафу, як вказує позивач) є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Обставини, на які посилається позивач, доводяться договором постачання нафтопродуктів №464 від 12.06.2024 з додатками (т. 1 а.с. 62-76), видатковою накладною №0001/0001359 від 12.06.2024 (т. 1 а.с. 77), специфікацією №0001/0001356-С (т. 1 а.с. 78-79), платіжною інструкцією №271 від 14.06.2024 (т. 1 а.с. 80), листами та претензією (т. 1 а.с. 81-86, 132-138), скретч-катками (т.1, а.с. 87-131), актами про невідпуск ПММ та фокартками АЗС (т. 1 а.с. 139-226), судовою практикою, роздрукованою з ЄДРСР (т.1, а.с.227-243).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання позову слід покласти на відповідача.

Керуючись положеннями Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (місце реєстрації: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, б. 99; ідентифікаційний код 44604267) на користь Державної установи "Центр громадського здоров`я Міністерства охорони здоров`я України" (місце реєстрації: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 41; ідентифікаційний код 40524109) суму основного боргу у розмірі 755 140,00 грн., штрафні санкції (пеню) в розмірі 63022,12 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 12 272,43 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 15.12.2025.

Суддя М.О. Ніколенко