УХВАЛА

10 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 927/326/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Міщенка І.С.

секретаря судового засідання - Дерлі І.І.

за участю представників учасників:

офісу ГП - Красножон О.М.

позивача - не з`явився

відповідача - 1 - не з`явився

відповідача - 2 - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2025 (у складі колегії суддів: Михальська Ю.Б. (головуючий), Тищенко А.І., Мальченко А.О.)

та рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.05.2025 (суддя Шморгун В.В.)

за позовом виконувача обов`язків заступника керівника Ніжинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Батуринської міської ради Ніжинського району Чернігівської області

до 1. Фізичної особи-підприємця Шматка Олександра Миколайовича

2. Батуринської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів імені Григорія Орлика Батуринської міської ради Ніжинського району Чернігівської області

про визнання недійсною додаткової угоди та стягнення 79 704,10 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст та підстави позовних вимог

07.04.2025 виконувач обов`язків заступника керівника Ніжинської окружної прокуратури (далі - Прокурор, Скаржник) звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом в інтересах держави в особі Батуринської міської ради Ніжинського району Чернігівської області (далі - Батуринська міськрада, Позивач) до Фізичної особи-підприємця Шматка Олександра Миколайовича (далі - ФОП Шматок О.М., Відповідач-1) та Батуринської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів імені Григорія Орлика Батуринської міської ради Ніжинського району Чернігівської області (далі - Школа, Відповідач-2) та просив суд:

- визнати недійсною додаткову угоду №1 від 01.11.2022 до договору №70/22 від 13.09.2022, укладеного між Школою та ФОП Шматком О.М. ;

- стягнути з Фізичної особи-підприємця Шматка Олександра Миколайовича на користь бюджету Батуринської міської територіальної громади пеню у сумі 79 704,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при укладенні між відповідачами додаткової угоди №1 від 01.11.2022 до договору №70/22 від 13.09.2022 про закупівлю товарів щодо продовження строку поставки товару (далі - Додаткова угода № 1 та Договір відповідно) були порушені вимоги пункту 4 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та підпункту 4 пункту 19 постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 "Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування" (далі - Особливості), а саме не надано документального підтвердження обставин, що спричинили продовження строку поставки товару.

Прокурор доводить суду, що спірна додаткова угода укладена з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі" та Особливостей, просить визнати її недійсною та, оскільки Відповідач-1 не поставив товар у встановлений у Договорі строк, стягнути з нього до бюджету Батуринської міської територіальної громади, з якого фінансувалась закупівля спірного товару, 79 704,10 грн пені.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 29.05.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2025, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Суди встановили, що оспорювана Додаткова угода №1 укладена за відсутності документального підтвердження об`єктивних обставин, що спричинили продовження строку поставки товару, проте відмовили у визнанні її недійсною з огляду на неефективність такого способу захисту.

Щодо стягнення з Відповідача-1 штрафних санкцій суди виснували, що Договором не передбачено сплату постачальником пені саме до місцевого бюджету Батуринської міської територіальної громади, а передбачено її сплату покупцю, тобто Школі.

Також суди зазначили, що Прокурор не обґрунтував, яким чином укладення Додаткової угоди №1 спричинило неефективне використання коштів місцевого бюджету та порушило права дітей на безпечні та нешкідливі для здоров`я умови утримання, розвитку, виховання і навчання, створення безпечних умов для їх життя і здорового розвитку та не довів порушення інтересів територіальної громади.

Прокурор з такими судовими рішеннями не погодився та скористався правом на їх касаційне оскарження.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

Касаційне провадження у справі відкрито 13.11.2025 на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Прокурор у касаційній скарзі просить Суд скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.05.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2025 і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Доводами касаційної скарги Прокурор визначив прийняття оскаржуваних рішень судами попередніх інстанцій без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 924/1283/21, від 20.02.2025 у справі №910/16372/21, від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21.

Батуринська міська рада надіслала Суду клопотання про розгляд справи без участі її представника.

Відповідачі правом надати Суду відзив на касаційну скаргу не скористалися.

Обставини, встановлені судами попередніх інстанцій

13.09.2022 Школа (Покупець) та ФОП Шматок О.М. (Постачальник) уклали договір №70/22 про закупівлю товарів, за умовами пункту 1.1 якого Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця товар у необхідній кількості та належної якості за визначеним предметом закупівлі: Дрова паливні твердих, середніх порід та дрова-обрізки (далі також Товар), а Покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити його вартість. Найменування (асортимент), кількість та ціна Товару визначаються у Специфікації Товару (додаток № 1 до Договору).

Сторони Договору у пункті 1.3 узгодили, що поставка Товару може здійснюватися окремими партіями/частинами, при цьому кількість Товару та час поставки кожної партії узгоджуються Сторонами відповідно до умов Договору.

Пунктом 3.1 Договору визначено його суму, а саме 1 115 800 грн без ПДВ, а пунктом 5.1. - строк поставки Товару (до 15.10.2022).

Зобов`язання Постачальника вважаються виконаними у повному обсязі з моменту передачі Товару у власність Покупця за визначеними адресами Покупця (пункт 5.3 Договору).

Відповідно до пункту 7.2 Договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товарів за бюджетні кошти Постачальник сплачує Покупцю штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент нарахування пені, від вартості непоставленого товару за кожний день затримки.

За умовами пунктів 8.1- 8.3 Договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин, які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, воєнні дії тощо). Сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим Договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом семи днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

Договір набирає чинності з дати підписання і діє до 31.11.2022 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 10.1 Договору).

За умовами пунктів 11.1 - 11.4 Договору його основні умови не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених діючим законодавством, в тому числі статтею 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Строк дії договору, за взаємною згодою сторін, може бути продовжений відповідно до вимог діючого законодавства, про що укладається додаткова угода.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 31.10.2022 ФОП Шматок О.М. звернувся до Школи з листом, у якому зазначив про неможливість здійснення поставки товару за Договором до 15.10.2022 "у зв`язку з поломкою більшої частини транспортних засобів", а тому просив продовжити термін поставки до 31.12.2022.

У подальшому 01.11.2022 Школа (Покупець) та ФОП Шматок О. М. (Постачальник) уклали Додаткову угоду №1 до Договору, якою внесли зміни до пункту 5.1. Договору та виклали його у такій редакції: "5.1. Строк поставки товару - товар повинен бути поставлений Покупцю до 31.12.2022 року".

Матеріалам справи доведено, що у період з 26.09.2022 по 28.12.2022 ФОП Шматок О.М. поставив Школі обумовлений Договором Товар (дрова паливні) на загальну суму 1 115 800 грн (зокрема, суди дослідили накладні №9 від 26.09.2022, №10 від 04.10.2022, №11 від 12.10.2022, №12 від 26.10.2022, №13 від 02.11.2022, №14 від 22.11.2022, №15 від 06.12.2022, №16 від 28.12.2022).

У свою чергу Школа сплатила вартість поставленого Відповідачем Товару у повному обсязі, що теж доведено матеріалами справи.

За таких обставин Прокурор доводив судам, що при укладенні Додаткової угоди №1 були порушені вимоги пункту 4 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та підпункту 4 пункту 19 Особливостей, а саме не було надано документального підтвердження обставин, що спричинили зміну (продовження) строку поставки товару. Тому, за доводами Прокурора, відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України Додаткова угода № 1 підлягає визнанню недійсною; як наслідок, з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню штрафні санкції на підставі пункту 7.2 Договору за порушення строку поставки товару.

Відповідний розрахунок пені додано Прокурором до позовної заяви.

Позиція Верховного Суду

Заслухавши суддю-доповідача, присутнього у судовому засіданні Прокурора, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційне провадження у справі підлягає закриттю з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, статтею 287 Господарського процесуального кодексу України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника. Такі висновки Верховного Суду містяться, зокрема, у постановах від 17.01.2023 у справі № 910/20309/21, від 01.05.2024 у справі № 910/9635/22.

Предметом касаційного перегляду є рішення місцевого господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції про відмову у задоволені позовних вимог Прокурора про визнання недійсною Додаткової угоди № 1 та про стягнення пені за несвоєчасне виконання умов Договору.

При цьому Скаржник послався на підставу, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Враховуючи це, він має мотивувати неправильне застосування норм матеріального права та/або недотримання вимог процесуального права судом апеляційної інстанції з посиланням на відповідні висновки Верховного Суду щодо застосування конкретних норм права у подібних правовідносинах, а не наводити власні міркування. Такий висновок Верховний Суд сформував у постанові від 18.06.2024 у справі № 910/4185/21.

За змістом пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. Оскарження судових рішень з підстав, зазначених у пункті 1 частини другої цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

У пункті 39 постанови від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що на предмет подібності слід оцінити саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін у справі та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їх змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт. Самі по собі предмет позову та сторони справи можуть не допомогти встановити подібність правовідносин за жодним із критеріїв. Не завжди обраний позивачем спосіб захисту є належним і ефективним, тому формулювання предмета позову може не вказати на зміст і об`єкт спірних правовідносин. Крім того, сторонами справи не завжди є сторони спору (наприклад, коли позивач або відповідач неналежний). Тому порівняння сторін справи не обов`язково дозволить оцінити подібність правовідносин за суб`єктами спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пунктах 96- 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.

Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, Верховний Суд зазначає, що обставини, які стали підставами для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у цьому випадку не можуть слугувати підставами для скасування оскаржуваних судових рішень господарських судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Як вбачається зі змісту постанови Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 924/1283/21, судами розглянуто позов прокурора до навчального закладу та товариства з обмеженою відповідальність про визнання недійсними додаткових угод та стягнення безпідставно збережених коштів (стверджуваної переплати). Підставою позову стало порушеннями сторонами вимог статей 5 та 41 Закону України "Про публічні закупівлі" при так званому "каскадному" укладенні ряду додаткових угод. У справі № 924/1283/21 Прокурор довів суду, що укладення оспорюваних додаткових угод призвело до значного підвищення вартості товару - предмета договору на понад дозволених законом 10%, та водночас до зменшення загального об`єму постачання природного газу.

Водночас у цій справі № 927/326/25 наслідком укладення Додаткової угоди № 1 не стало а ні збільшення ціни Товару, а ні зменшення його кількості, а ні будь-яке інше погіршення становища Покупця чи порушення його інтересів. Натомість за взаємною згодою сторін Договору змінено строк поставки Товару, що з огляду на його специфіку та на тривалість опалювального сезону не спричинило наслідків, подібних до встановлених у наведеній Прокурором у касаційній скарзі справі № 924/1283/21.

Вивченням судових рішень у зазначеній Прокурором справі № 910/16372/21 встановлено, що судами вирішувався спір за позовом в інтересах міської ради до акціонерного товариства про стягнення безпідставно набутих коштів та процентів за користування коштами. При цьому підставами позовних вимог стало використання відповідачем коштів, отриманих на виконання договору про публічну закупівлю, не за цільовим призначенням, а саме розміщення на депозитному рахунку у банківській установі замість забезпечення виконання будівельних робіт. За результатами вирішення спору суди прийшли до висновку, що отримані відповідачем проценти з депозитного вкладу підлягають стягненню в дохід бюджету на підставі статей 1212 та 1214 Цивільного кодексу України як безпідставно набуте майно.

Як наслідок, колегія суддів зазначає про неподібність правовідносин, що виникли у цій справі № 927/326/25 та у вказаних Прокурором справах № 924/1283/21 і № 910/16372/21.

У зазначеній Скаржником справі № 905/1907/21 прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі обласної ради та комунального навчального закладу (школи) до товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення на користь вказаної школи коштів, надмірно сплачених внаслідок безпідставного укладення додаткових угод до договору про публічну закупівлю природного газу. В обґрунтування позовних вимог прокурор послався на те, що постачальником передано споживачу меншу кількість товару, ніж встановлено договором про постачання природного газу, тому надмірно сплачена сума підлягає стягненню з відповідача.

З наведеного вбачається, що вищевказана справа № 905/1907/21 та справа № 927/326/25, що розглядається, є різними за суб`єктним складом, за особливостями правового регулювання, за спричиненими внаслідок укладання додаткових угод наслідками, за іншими встановленими обставинами справи. Зокрема, як вже раніше зазначалося судами у справі, що розглядається (№ 927/326/25), ціна Товару сторонами не збільшувалася, його кількість не зменшувалася, порушення інтересів держави чи/або прав Позивача належними та допустимими доказами не доведено.

За таких обставин посилання Прокурора на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених у зазначених у касаційній скарзі справах № 924/1283/21, № 910/16372/21 та № 905/1907/21 не може бути підставою для задоволення касаційної скарги та для скасування оскаржуваних судових рішень з огляду на їх неподібність до справи № 927/326/25, що розглядається.

Верховний Суд зазначає, що інші доводи касаційної скарги стосуються з`ясування обставин, вже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції згідно з приписами частини другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України. При цьому колегія суддів зазначає, що посилання Прокурора у касаційній скарзі на інші постанови Верховного Суду без наведення обґрунтованих мотивів неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування норм матеріального чи процесуального права не можуть бути взяті до уваги Верховним Судом.

Отже колегія суддів приходить до висновку, що, оскільки доводи касаційної скарги про наявність підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не знайшли свого підтвердження в ході касаційного розгляду, касаційне провадження у справі підлягає закриттю.

Висновки Верховного Суду

Пунктом 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після його відкриття на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

З огляду на вказане суд касаційної інстанції дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Прокурора на підставі пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

Розподіл судових витрат

Судові витрати за подання касаційної скарги та за розгляд справи Верховним Судом відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на Скаржника.

Керуючись статтями 234, 235, 240, 296, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2025 та рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.05.202 у справі № 927/326/25 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв

Судді І. Берднік

І. Міщенко