ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 908/2556/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків

на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 08.09.2025

у справі №908/2556/24

кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ВЕСТМІНСТЕР"

боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ГАЗВИДОБУВАННЯ"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

1. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 24.10.2024 відкрито провадження у справі № 908/2556/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ГАЗВИДОБУВАННЯ", ; визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ВЕСТМІНСТЕР" до боржника у розмірі 212 500,00 грн основного боргу, та 30 280,00 грн судового збору за подання до суду заяви; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника; розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Мірошника Ігоря Вікторовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 820 від 17.04.2013; адреса: а/с 1176, м. Запоріжжя, 69005); зобов`язано розпорядника майна Мірошника І.В. надавати суду проміжні звіти про проведену роботу щомісячно; зобов`язано розпорядника майна надати суду відомості про результати розгляду вимог кредиторів, до 10.12.2024; строк проведення розпорядником майна інвентаризації майна встановлено до 10.12.2024; попереднє засідання суду призначено на 12.12.2024 о 10-00.

2. На офіційному веб-порталі судової влади України здійснено публікацію повідомлення за № 74443 від 28.10.2024.

3. Ухвалою від 12.12.2024 визнано кредиторські вимоги ініціюючого кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ВЕСТМІНСТЕР" у розмірі 212 500,00 грн основного боргу до четвертої черги задоволення, 30 280,00 грн - витрати на сплату судового збору за подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство - до першої черги задоволення; підсумкове засідання суду призначено на 24.12.2024 о 09-00.

4. Постановою Господарського суду Запорізької області від 24.12.2024 припинено процедуру розпорядження майном Боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ГАЗВИДОБУВАННЯ" та припинено повноваження арбітражного керуючого Мірошника І.В. Визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ГАЗВИДОБУВАННЯ" та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Мірошника Ігора Вікторовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 820 від 17.04.2013).

5. На офіційному веб-порталі судової влади України 27.12.2024 за № 74961 розміщено повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

6. Ліквідатором банкрута подано до господарського суду звіт про проведену роботу, ліквідаційний баланс, документи на підтвердження проведення ліквідаційної процедури.

7. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 30.01.2025 у справі № 908/2556/24 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута - Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ГАЗВИДОБУВАННЯ".

Банкрута - Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ГАЗВИДОБУВАННЯ", м. Запоріжжя - ліквідовано.

Провадження у справі закрито.

Вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

8. Не погодившись із зазначеною ухвалою, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до Господарського суду Запорізької області для продовження розгляду.

8.1. Скаргу обґрунтовує, зокрема, таким:

-Контролюючим органом у відповідності допп.78.1.7 п.78.1 ст.78 ПК України повинна проводитись перевірка. Так, контролюючим органом Листом №355/6/32-00-07-08 від 27.01.2025 до платника податків було направлено запит про надання інформації щодо фактичного місцезнаходження первинних бухгалтерських документів фінансово-господарської діяльності ТОВ "ПК "Газвидобування". Відповіді на вищевказаний лист до контролюючого органу не надійшло, що зробило проведення перевірки без запитуваної інформації фактично неможливим.

-Повідомляє, що на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 77.1, п. 77.4, п. 77.6 ст. 77, п. 82.1 ст. 82, ст. 69 підрозділу 10 розділу XX ПКУ та згідно з планом - графіком проведення документальних планових перевірок платників податків на 2024 рік, з 28 травня 2024 року згідно наказу Міжрегіонального управління від 29.04.2024 № 106-п призначено проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ГАЗВИДОБУВАННЯ" () за фактичною адресою вул. Рилєєва, буд.10-А, м. Київ, 04073.

-За даними ЄДР платник 21.05.2024 здійснив зміну податкової (юридичної) адреси на м. Запоріжжя, вул. Незалежності України, буд. 45. Листом від 24.05.2024 № 2405 (вх. від 27.05.2024 №4348/6) платник повідомив Міжрегіональне управління про зміну юридичної адреси.

-Листом від 22.05.2024 (вх. №4197) ТОВ "ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ГАЗВИДОБУВАННЯ" повідомило Міжрегіональне управління про втрату документів.

-Відповідно до наказу від 27.05.2024 № 127-п, з урахуванням Наказу від 06.08.2024 № 177-п та на підставі пункту 44.5 статті 44, пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПКУ зупинено проведення документальної планової виїзної перевірки до завершення дії обставин, що унеможливлюють проведення перевірки або усунення перешкод щодо її проведення з 28 травня 2024 року строком на 90 днів, але не більше ніж 120 днів.

-Листом від 20.08.2024 №3729/6/32-00-07-03-04 Міжрегіональне управління звернулось до ТОВ "ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ГАЗВИДОБУВАННЯ" з метою нагадування про сплив терміну для відновлення втрачених документів та про повідомлення щодо стану їх відновлення.

-Наказом від 16.09.2024 № 229-п "Про поновлення терміну проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ГАЗВИДОБУВАННЯ" ()", з 20.09.2024 поновлено термін проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ГАЗВИДОБУВАННЯ". Наказ направлено поштовим відправленням рекомендованим повідомленням 16.09.2024, який повернуло 07.10.2024 з позначкою "за закінченням терміну зберігання".

-З метою вручення копії наказу від 16.09.2024 № 229-п "Про поновлення терміну проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ГАЗВИДОБУВАННЯ" ()" фахівцями Міжрегіонального управління 18.09.2024 здійснено вихід за адресою розташування підприємства: вул. Незалежної України, буд. 45, м. Запоріжжя.

-В ході виходу за місцем знаходження ТОВ "ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ГАЗВИДОБУВАННЯ" () встановлено неможливість вручення наказу від 16.09.2024 № 229-п "Про поновлення терміну проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ГАЗВИДОБУВАННЯ" ()" посадовим особам, про що складено акт "Про неможливість вручення копії наказу від 16.09.2024 № 229-п" від 18.09.2024 № 215/32-00-07-08-07/31354329.

-З метою проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ГАЗВИДОБУВАННЯ", 20.09.2024 здійснено виїзд/вихід за місцезнаходженням ТОВ "ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ГАЗВИДОБУВАННЯ", а саме - вул. Незалежної України, буд. 45, м. Запоріжжя (о 09 год. 45 хв.).

-В ході виходу/виїзду за місцем реєстрації підприємства (вул. Незалежної України, буд. 45, м. Запоріжжя) встановлено відсутність генерального директора ТОВ "ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ГАЗВИДОБУВАННЯ" Коломійця Євгена Юрійовича за зазначеною адресою, про що складено акт "Про неможливість проведення документальної планової виїзної перевірки" від 20.09.2024 № 218/32-00-07-08- 07/31354329.

-Також, контролюючим органом в межах компетенції та наявної в інформаційних базах ДПС України інформації, неодноразово було здійснено спроби встановити телефонний зв`язок з посадовими (уповноваженими) особами Товариства за номером телефону +68, який зазначено в заяві ТОВ "ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ГАЗВИДОБУВАННЯ" за формою № 1-ОПП в графі "телефони службовий" керівника та головного бухгалтера. Проте, телефонний номер не є дійсним.

-У зв`язку з вищенаведеним, Міжрегіональним управлінням: - направлено запити на встановлення місцезнаходження платника податків на адресу БЕБ України за №3718/5/32-00-07-05 від 23.09.2024 та на адресу ГУНП в Запорізькій області за №3716/5/32-00-07-05 від 23.09.2024; - прийнято рішення (Додаток 4 "Рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковостi платника податку від 05.11.2024 № 32594), в якому зазначена інформація, за якою встановлена відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.

-Отже, вважає, що у відповідності до ст. 59 КУзПБ України, даний запит було передано або повинен був бути переданий ліквідатору підприємства визначеного ухвалою.

-Попри наявність запиту контролюючого органу ліквідатором не надано відповіді на такий запит, чим порушено норму ст. 61 КУзПБ України. Надання первинної документації до контролюючого органу та подальше проведення перевірки надало б можливість суду більш детально дослідити проведений ліквідатором фінансово-господарський аналіз боржника.

-З урахуванням наведеного, вважає, що у контролюючого органу у відповідності до ст. 254 ГПК України є право на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Запорізької області від 30.01.2025 по справі №908/2556/24.

-Посилаючись на постанову Верховного Суду у постанові від 12.09.2019 у справі №914/3812/15 та інших постановах щодо того, що: "Затверджуючи звіт ліквідатора, Господарський суд повинен надати оцінку належності проведення ліквідатором всієї ліквідаційної процедури, в тому числі додержання порядку продажу майна банкрута, дотримання ним черговості задоволення вимог кредиторів, відповідності законодавству складеного ліквідаційного балансу та всіх обов`язкових додатків до звіту ліквідатора, оцінити повноту пошуку, виявлення майнових активів банкрута, для включення їх в ліквідаційну масу, дати оцінку діям ліквідатора щодо пошуку, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, надати оцінку повноті реалізації ліквідатором активів боржника, а також з`ясувати чи здійснювались ліквідатором заходи для виявлення та повернення дебіторської заборгованості банкрута", апелянт наголошує, що зі змісту оскаржуваного судового рішення, посилаючись на те, що в ході проведення ліквідаційної процедури ліквідатором відповідно до ст.61 КУзПБ виконані всі необхідні заходи, а саме: проведена інвентаризація майна боржника, направлені запити до відповідних установ з метою виявлення майна боржника, закриті поточні рахунки боржника, суд першої інстанції не надав належної оцінки повноті цих відомостей та вжитих заходів з виявлення майна боржника.

-Відтак, вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не містить мотивованої оцінки дій/бездіяльності ліквідатора щодо здійснення відповідного ґрунтовного аналізу правочинів боржника.

-Звертає увагу, що зазначені обставини підлягали врахуванню ліквідатором при з`ясуванні активів боржника і, як наслідок, суд першої інстанції не надав належної оцінки достовірності змісту ліквідаційного балансу боржника.

-Поданий на затвердження звіт ліквідатора з додатками має включати обґрунтовані висновки щодо наявності/відсутності підстав покладення на відповідних осіб субсидіарної відповідальності за доведення боржника до банкрутства, підтверджені як аналізом фінансового становища банкрута, так і безпосереднім дослідженням підстав виникнення заборгованості боржника перед кредиторами у справі про банкрутство та сукупності правочинів, інших юридичних дій, здійснених під впливом винних осіб, а також їх бездіяльності, що сприяли виникненню кризової ситуації, її розвитку і переходу в стадію банкрутства боржника.

-Під час затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу висновки ліквідатора щодо відсутності підстав покладення субсидіарної відповідальності на пов`язаних з боржником осіб підлягають перевірці господарським судом на предмет їх правомірності, повноти та обґрунтованості, із наведенням відповідної мотивованої оцінки в ухвалі суду за результатами розгляду звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу.

-Посилаючись на постанову Верховного Суду від 23.06.2022 у справі №904/3551/20 вказує, що неповнота з`ясування ліквідатором обставин, з якими пов`язана можливість покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на третіх осіб, свідчить про нездійснення ліквідатором всієї повноти заходів спрямованих на виявлення активів для задоволення вимог кредиторів.

9. Ухвалою суду від 15.04.2025 відкрито апеляційне провадження у справі.

-В ухвалі суду колегією суддів констатовано, що апелянт не є учасником справи про банкрутство, що підтверджено матеріалами справи відповідно до яких апелянтом грошові вимоги до боржника не заявлялись, втім, зазначене не впливає на права особи, яка вважає порушеними свої права, інтереси і обов`язки подати апеляційну скаргу; судом визначено, що у зазначених випадках Верховним Судом неодноразово наголошувалось, що питання щодо наявності/відсутності порушеного права, інтересу, обов`язків скаржника і його правового зв`язку між сторонами у справі з`ясовується у судовому засіданні, за наслідками якого приймається певне рішення (або про закриття апеляційного провадження, або перегляд судового акту по суті), а тому колегія суддів визнала необхідним відкрити апеляційне провадження для з`ясування питання чи порушені права, інтереси, обов`язки апелянта оскаржуваною ухвалою суду. Розгляд цього питання призначено на 08.09.2025.

Короткий зміст та мотиви ухвали суду апеляційної інстанції

10. Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.09.2025 апеляційне провадження за апеляційною скаргою Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 30.01.2025 у справі № 908/2556/24 закрито.

10.1. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що за змістом оскаржуваної ухвали при апеляційному перегляді справи колегією суддів не встановлено, що суд прийняв рішення про права та обов`язки скаржника, який більш того, не є учасниками даної справи про банкрутство, відтак, апеляційне провадження за апеляційною скаргою Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 30.01.2025 у справі №908/2556/24 підлягає закриттю.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

11. До Верховного Суду від Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків надійшла касаційна скарга, у якій скаржник просить Суд скасувати ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 08.09.2025 у справі №908/2556/24 та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

11.1. На виконання приписів пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України скаржник у касаційній скарзі посилається на абзац 2 частини 2 статті 287 ГПК України як на підставу касаційного оскарження та зазначає, що судом апеляційної інстанції було допущене неправильне тлумачення ст.254 ГПК України, відповідно до якого у податкового органу є право на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Запорізької області від 30.01.2025 у справі №908/2556/24. Всупереч даному праву і, відповідно до ст.254 ГПК України судом апеляційної інстанції було закрито апеляційне провадження, хоча надання первинної документації до контролюючого органу та подальше проведення перевірки надало б можливість суду більш детально дослідити проведений ліквідатором фінансово-господарський аналіз боржника.

-Міжрегіональне управління, посилаючись на висновки Верховного Суду щодо застосування статтей 61, 62 та частини 1, 2 статті 65 КУзПБ, статей 13, 74 ГПК України, викладені у постановах від 12.09.2019 у справі №914/3812/15, від 02.09.2021 у справі №910/3438/13, від 22.04.2021 у справі №915/1624/16, вважає, що суд апеляційної інстанції не врахував, що Господарський суд Запорізької області у справі №908/2556/24 передчасно прийшов до висновку про наявність підстав для затвердження звіту ліквідатора, ліквідацію ТОВ "ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ГАЗВИДОБУВАННЯ" та закриття провадження у справі. Разом з тим, суд апеляційної інстанції наведеного повною мірою не врахував, фактично обмежившись у оскаржуваному судовому рішенні на т.зв. "відсутність податкового органу серед учасників провадження про банкрутство", тоді як суд першої інстанції взагалі обмежився посиланням на твердження ліквідатора щодо не виявлення ним активів боржника, достатніх для задоволення всіх вимог кредиторів, при цьому не надав цим висновкам мотивованої оцінки, зокрема в аспекті повноти вжитих ліквідатором заходів щодо пошуку, виявлення майнових активів банкрута, повернення майна боржника, що знаходиться у третіх осіб, стягнення на користь боржника дебіторської заборгованості, а також стягнення заборгованості з осіб, які несуть субсидіарну чи солідарну відповідальність з боржником.

-Міжрегіональне управління зазначає, що судом апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі не було застосовано норми пп.1 п.7 ст.78 Податкового кодексу України, на застосуванні якого наполягав скаржник, та відповідно до якого документальна позапланова перевірка здійснюється у разі початку процедури реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

-Крім того, скаржник зазначає про порушення судом статей 2, 236 ГПК України та вказує, про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду викладених у постанові від 04.09.2024 у справі №908/2504/22.

-Також скаржник посилається на п.8 ч.1 ст.310 ГПКУ та вказує, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

12. Учасники справи не скористались своїм процесуальним правом на подання відзиву на касаційну скаргу, що відповідно до частини третьої статті 295 ГПК України не перешкоджає касаційному перегляду судових рішень.

Провадження у Верховному Суді

13. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №908/2556/24 визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2025.

14. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.09.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 08.09.2025 у справі №908/2556/24 та призначено до розгляду касаційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків у справі №908/2556/24 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

15. Верховний Суд, перевіряючи правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

16. Відповідно статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

17. Предметом касаційного оскарження є правомірність закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 30.01.2025 у справі № 908/2556/24, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України.

18. Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України До основних засад судочинства належить, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

19. При цьому вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

20. Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

21. Згідно з частиною першою статті 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною першою статті 254 ГПК України передбачено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

22. Отже, процесуальне законодавство (стаття 254 ГПК України) визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, і поділяє їх на дві групи: 1) учасники справи, 2) особи, які участі у справі не брали, але судове рішення прийнято щодо їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

Водночас згідно усталеної судової практики, у справі про банкрутство коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення, звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.

23. Відповідна правова позиція не має законодавчого відтворення ані в ГПК України, ані в КУзПБ, однак є усталеною під час перегляду справ про банкрутство та викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 16.07.2020 у справі №910/4475/19.

24. Так, склад учасників справи про банкрутство визначається КУзПБ, згідно з вимогами частини першої статті 1 якого терміни вживаються в такому значенні:

учасники у справі про банкрутство (неплатоспроможність) - сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, Фонд державного майна України, Національний банк України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника;

сторони у справі про банкрутство (неплатоспроможність) - конкурсні кредитори (голова комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут).

кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до ПК України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника.

25. При цьому у питанні набуття конкурсним кредитором статусу учасника провадження у справі про банкрутство колегія суддів звертається до правових висновків Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладених у постанові від 16.07.2020 у справі № 910/4475/19, та зазначає таке.

26. Законодавством про банкрутство для конкурсних кредиторів встановлений більш складний, порівняно з іншими учасниками справи, порядок набуття статусу учасника провадження у справі про банкрутство, який (статус) наділяє такого учасника повним обсягом процесуальної дієздатності, в т. ч. правом оскаржувати судові рішення, оскаржувати дії боржника, розпорядника майном, керуючого санацією, ліквідатора, звертатися про визнання недійсними угод боржника тощо.

Лише після вчинення всіх передбачених КУзПБ (стаття 45) дій, прийняття судом відповідної ухвали про повне або часткове (частина шоста статті 45, стаття 47 КУзПБ) визнання його вимог, кредитор набуває статусу учасника провадження у справі про банкрутство та повну процесуальну дієздатність (здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді, стаття 44 ГПК України) (пункт 56.16 постанови Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №910/4475/19).

27. Отже, набуття конкурсним кредитором статусу учасника у справі про банкрутство остаточно формалізується ухвалою суду про визнання грошових вимог такого кредитора.

28. У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції в оскарженій ухвалі від 08.09.2025 обґрунтовано керувався тим, що Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків на момент подання апеляційної скарги не було учасником справи про банкрутство, зокрема кредитором, відтак не набуло повної процесуальної дієздатності у цій справі саме як її учасник.

29. Однак, Верховний Суд, у цьому конкретному випадку, не може погодитися із висновком апеляційного господарського суду про наявність підстав закриття апеляційного провадження згідно вимог в порядку п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України за апеляційною скаргою Управління ДПС на ухвалу суду першої інстанції про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу.

30. Так, ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу є судовим актом, який не тільки встановлює обставини відсутності майна боржника для задоволення вимог кредиторів, дає оцінку повноті дій ліквідатора в ході ліквідаційної процедури, але також підсумовує хід процедури банкрутства та закриває провадження у справі про банкрутство. У зв`язку з цим, у підсумковому засіданні суду необхідно дати оцінку в цілому здійсненій процедурі банкрутства.

31. Аналізуючи зміст процедури затвердження ліквідаційного звіту та ліквідаційного балансу у справі про банкрутству за положеннями КУзПБ, слід зауважити на такому.

32. Після завершення всіх, передбачених КУзПБ дій по здійсненню ліквідаційної процедури та розгляду всіх, за наявності поточних вимог, скарг, заяв та клопотань, суд призначає судове засідання у якому має розглядатися звіт і ліквідаційний баланс, про час і місце судового засідання, господарський суд повідомляє ліквідатора та членів комітету кредиторів.

33. Ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора і ліквідаційного балансу є за своєю правовою природою судовим рішенням, яке підсумовує хід ліквідаційної процедури, в якому необхідно повно відобразити обставини, що мають значення для даної справи.

34. Затверджуючи звіт ліквідатора, господарський суд повинен дати оцінку належності проведення ліквідатором всієї ліквідаційної процедури, дотримання ним черговості задоволення вимог кредиторів, відповідності законодавству про банкрутство всіх обов`язкових додатків до звіту ліквідатора, зокрема, оцінити повноту пошуку, виявлення майнових активів банкрута, для включення їх в ліквідаційну масу, дати оцінку діям ліквідатора щодо пошуку, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, надати оцінку повноті реалізації ліквідатором активів боржника, а також з`ясувати чи здійснювались ліквідатором заходи для виявлення та повернення дебіторської заборгованості банкрута.

35. Висновки суду про встановлені обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

36. Розглядаючи ліквідаційний баланс та звіт ліквідатора, в судовому засіданні господарський суд перевіряє обґрунтованість, правомірність та повноту дій ліквідатора, а також, достовірність змісту ліквідаційного балансу.

37. Ухвала про затвердження звіту ліквідатора і ліквідаційного балансу та закриття провадження у справі у справі про банкрутство банкрута - юридичної особи є окремим процесуальним документом, можливість оскарження якої прямо передбачено статтею 9 КУзПБ.

38. При цьому податковий орган, який не набув статусу учасника справи (насамперед статусу кредитора, але не виключно) має право на оскарження ухвали суду першої інстанції про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу, ліквідацію банкрута та закриття провадження у справі (тобто в частині, що не стосується розгляду заявленого податковим органом клопотання) виключно за умови доведення ним факту прийняття такого судового рішення про його (податкового органу) права та (або) обов`язки (такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 04.09.2024 року у справі № 908/2504/22).

39. Таким чином, контролюючий орган, який не є учасником справи про банкрутство, має право на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу лише у тому випадку, якщо така ухвала безпосередньо стосується його прав, інтересів та (або) обов`язків.

40. Оскільки за змістом доводів апеляційної скарги, поданої на ухвалу суду першої інстанції про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу у цій справі, Управління ДПС стверджувало про порушення зазначеною ухвалою прав та інтересів контролюючого органу (зокрема з підстав унеможливлення проведення документальної позапланової перевірки), у суду апеляційної інстанції були відсутні правові підстави для закриття апеляційного провадження без належної перевірки зазначених обставин.

41. Стаття 78 ПК України визначає порядок та підстави проведення документальних позапланових перевірок. Відповідно до підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

42. Тобто, відкриття провадження у справі про банкрутство є безумовною підставою для проведення позапланової перевірки платника податків згідно із приписами підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України.

43. Суб`єктом документальної перевірки з боку контролюючого органу також може бути платник податку, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство (підпункт 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України), за деякими особливостями у правовому регулюванні, що настають для такого платника податку з відкриттям провадження у справі про банкрутство та визнанням юридичної особи-боржника банкрутом.

44. У межах проведення такої перевірки у платника податку виникає обов`язок надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки; такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки (пункт 85.2 статті 85 ПК України).

45. При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності); відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки (пункт 85.4 статті 85 ПК України).

46. Крім того, податковий орган має право звертатися до суду із заявою про вилучення оригіналів первинних фінансово-господарських та бухгалтерських документів у випадках, передбачених цим Кодексом (підпункт 20.1.38 пункту 20.1 статті 20 ПК України).

47. Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

48. За змістом статті 1 КУзПБ грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України, зокрема до грошових зобов`язань належать зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

49. Розгляд та визнання грошових вимог податкових органів у процедурах банкрутства здійснюється судами з врахуванням особливостей виникнення (припинення) податкових зобов`язань боржника згідно з вимогами Податкового кодексу України, які є спеціальними нормами права, що регулюють ці питання, якщо такі зобов`язання виникають до моменту відкриття провадження у справі про банкрутство.

50. Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом розгляду в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником; надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України).

51. Відтак, кінцевою метою здійснення перевірки контролюючим органом в порядку підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України є, зокрема, повне та достовірне формування грошових вимог податкових органів до боржника, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство. За результатами такої перевірки можуть бути виявлені, зокрема, ознаки фіктивного банкрутства, встановлення недоброчесної поведінки як боржника так і кредиторів, що суперечить меті та принципам процедур банкрутства.

52. У цій справі, у зв`язку з відсутністю підприємства за юридичною адресою та неможливістю проведення позапланової документальної перевірки передбаченої ПК України, відсутність первинних документів та наявність сумнівів у реальності кредиторських вимог, з метою сприянню у здійсненні аналізу фінансово-господарської діяльності боржника, скаржником на адресу Ліквідатора Боржника направлено письмовий запит від 27.01.2025 №355/6/32-00-07-08 з проханням надати інформацію щодо фактичного місцезнаходження первинних бухгалтерських документів фінансово-господарської діяльності ТОВ «ПК «ГАЗВИДОБУВАННЯ» () за період з 01.01.2018 по дату формування листа та за якою адресою можливе проведення позапланової документальної перевірки підприємства, проте відповіді на вищевказаний лист до контролюючого органу не надійшло, що зробило проведення перевірки без запитуваної інформації фактично неможливим.

53. При цьому, слід зауважити, що відповідно до пункту 184.1 статті 184 ПК України анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку, і відбувається у разі якщо господарським судом винесено ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута.

54. Тобто, юридична особа втрачає статус платника податків, коли господарським судом винесено ухвалу про ліквідацію банкрута.

55. Відповідно до частини другої статті 65 КУзПБ, якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна або майно не виявлено чи відсутнє, господарський суд постановляє ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута. Копія цієї ухвали надсилається державному реєстратору для проведення державної реєстрації припинення юридичної особи - банкрута, а також власнику майна.

56. Ліквідація боржника - це припинення існування суб`єкта підприємницької діяльності, визнаного господарським судом банкрутом. Ліквідаційна процедура, як стадія провадження у справі про банкрутство, є однією з найбільш ймовірних та прогнозованих процедур, які застосовуються до неплатоспроможного боржника та є механізмом виведення з ринку нерентабельних та неперспективних підприємств.

57. Звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс є підсумковими документами, які підтверджують належне проведення ліквідатором всіх необхідних заходів ліквідаційної процедури, вчинення адекватних дій щодо виявлення кредиторів та активів боржника, за результатами розгляду яких суд приймає ухвалу про ліквідацію боржника та закриття провадження у справі.

58. Отже, Кодексом України з процедур банкрутства передбачена певна сукупність дій, яку необхідно вчинити ліквідатору в ході ліквідаційної процедури та перелік додатків, які додаються до звіту ліквідатора і є предметом дослідження в судовому засіданні за підсумками ліквідаційної процедури, що проводиться за участю кредиторів (комітету кредиторів); подання звіту та ліквідаційного балансу здійснюється ліквідатором за наслідком всіх проведених ним дій в ході ліквідаційної процедури. Обов`язком ліквідатора є здійснення всієї повноти заходів спрямованих на виявлення активів боржника, при цьому ні у кого не повинен виникати обґрунтований сумнів, щодо їх належного здійснення.

59. Звіт та ліквідаційний баланс, як підсумковий документ, що подається ліквідатором господарському суду в зв`язку з закінченням ліквідаційної процедури, не може бути затверджений господарським судом у відсутності доказів аналізу ліквідатором первісної бухгалтерської документації боржника, а також, у відсутності аналізу судом дій ліквідатора щодо виявлення майна банкрута що підлягає включенню до ліквідаційної маси, а також, його дій щодо пошуку нерухомого, рухомого майна банкрута і дебіторської заборгованості (висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № Б-39/134-10, від 26.07.2018 у справі №904/9631/15, від 27.10.2020 у справі № 28/29-б-43/212-2012).

60. Разом з тим, ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу є судовим актом, який не тільки встановлює обставини відсутності майна боржника для задоволення вимог кредиторів, дає оцінку повноті дій ліквідатора в ході ліквідаційної процедури, але також підсумовує хід процедури банкрутства та закриває провадження у справі про банкрутство. В зв`язку з цим, у підсумковому засіданні суду необхідно дати оцінку в цілому здійсненій процедурі банкрутства.

61. Аналізуючи зміст процедури затвердження ліквідаційного звіту та ліквідаційного балансу у справі про банкрутству за положеннями Кодексу, слід звернути увагу на таке:

- Після завершення всіх, передбачених КУзПБ дій по здійсненню ліквідаційної процедури та розгляду всіх, за наявності поточних вимог, скарг, заяв та клопотань, суд призначає судове засідання у якому має розглядатися звіт і ліквідаційний баланс, про час і місце судового засідання, господарський суд повідомляє ліквідатора та членів комітету кредиторів.

- Ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора і ліквідаційного балансу є за своєю правовою природою судовим рішенням, яке підсумовує хід ліквідаційної процедури, в якому необхідно повно відобразити обставини, що мають значення для даної справи.

- Затверджуючи звіт ліквідатора, господарський суд повинен дати оцінку належності проведення ліквідатором всієї ліквідаційної процедури, дотримання ним черговості задоволення вимог кредиторів, відповідності законодавству про банкрутство всіх обов`язкових додатків до звіту ліквідатора, зокрема, оцінити повноту пошуку, виявлення майнових активів банкрута, для включення їх в ліквідаційну масу, дати оцінку діям ліквідатора щодо пошуку, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, надати оцінку повноті реалізації ліквідатором активів боржника, а також з`ясувати чи здійснювались ліквідатором заходи для виявлення та повернення дебіторської заборгованості банкрута.

- Висновки суду про встановлені обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

- Розглядаючи ліквідаційний баланс та звіт ліквідатора, в судовому засіданні господарський суд перевіряє обґрунтованість, правомірність та повноту дій ліквідатора, а також, достовірність змісту ліквідаційного балансу.

- Ухвала про затвердження звіту ліквідатора і ліквідаційного балансу та закриття провадження у справі у справі про банкрутство банкрута - юридичної особи є окремим процесуальним документом, можливість оскарження якої прямо передбачено статтею 9 КУзПБ,

62. До того ж, слід звернути увагу на таке:

- Провадження у справі про банкрутство за своєю суттю є самостійним видом судового провадження, який характеризується особливим порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань банкрутства, суб`єктного складу учасників, способів захисту учасників справи про банкрутство, тривалістю судового провадження тощо.

- Процедура банкрутства за своєю суттю є конкурсним процесом, основною метою якого, зокрема, є пропорційне і якомога максимальне задоволення вимог всієї сукупності кредиторів неплатоспроможного боржника. Водночас однією з основних функцій господарського суду під час провадження у справі про банкрутство є дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів.

- Тобто, процедура банкрутства щодо боржника переслідує не лише приватний, але й публічний інтерес. Захист приватного інтересу полягає в максимальному задоволенні вимог кредиторів, відновленні платоспроможності боржника або його ліквідації та продажу його майна у ліквідаційній процедурі з метою погашення вимог кредиторів. Захист публічного інтересу, в свою чергу, знаходить свій вияв у недопущенні фіктивного банкрутства (стаття 215 Господарського кодексу України, стаття 166-17 Кодексу України про адміністративні правопорушення), а також недопущення доведення боржника до банкрутства (стаття 219 Кримінального кодексу України).

- Водночас, провадження у справі про банкрутство є однією з форм господарського процесу, тому в його межах повинні виконуватися завдання господарського судочинства та досягатися його мета - ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

63. Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним, воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

64. Однак, Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

65. В рішеннях Європейського суду з прав людини наголошується про те, що правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться. На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість. (Рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" від 26.10.1984 та Рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" від 28.10.1998). Якщо помилка національного суду щодо питань права або факту є настільки очевидною, що її можна кваліфікувати як "явну помилку" (тобто помилку, якої б не міг припуститися розумний суд) вона може порушити справедливість провадження (Справа "Хамідов проти Росії").

66. Скаржником у касаційній скарзі зазначено, що Міжрегіональне управління акцентувало увагу суду апеляційної інстанції на таких обставинах: - в податковій декларації з податку на додану вартість № від 25.09.2025 за січень 2025 відсутня відмітка про подання за останній звітний (податковий) період у разі анулювання реєстрації платником податку;

- згідно даних ІКС «Податковий блок» платником подано 12.02.2025, тобто вже після анулювання свідоцтва платника ПДВ в автоматичному режимі, податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2025 з показником від`ємного значення у розмірі ПДВ 162,29 тис. грн. При цьому, не нараховані податкові зобов`язання, відповідно до п.189.9 ст.189 Податкового кодексу України - оскільки у разі, якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації;

- Платником податків подано 20.02.2025 Баланс (Звіт про фінансовий стан) станом на 31.12.2024, в якому зазначено про наявність залишків (нематеріальних активів, основних засобів, запасів, заборгованостей тощо). Отже, у діяльності ТОВ «ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ «ГАЗВИДОБУВАННЯ» вбачається здійснення сумнівних операцій, суть яких полягає у мінімізації податкових зобов`язань за рахунок невластивого придбання.

67. Без належної правової оцінки поданих на підтвердження зазначених обставин доказів та перевірки підстав неможливості проведення контролюючим органом позапланової перевірки платника податків підприємства-боржника, є неможливим дослідження питання обмеження такого органу ухвалою суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу в реалізації права на формування та подання обґрунтованих грошових вимог у справі про банкрутство (оскільки провадження у справі закрито) з метою набуття цим органом статусу кредитора.

68. Закриваючи апеляційне провадження, суд другої інстанції у цьому випадку не перевірив чи дотримався місцевий господарський суд в остаточному судовому засіданні (яким в цілому завершується провадження у справі) балансу захисту публічного та приватного інтересів, чи не обмежив суд першої інстанції контролюючий орган у реалізації права на формування та подання обґрунтованих грошових вимог у справі про банкрутство (оскільки провадження закрите), чи зробив можливим набуття цим органом статусу кредитора та чи дотримався мети господарського судочинства.

69. Оскаржувана постанова, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, не може вважатися такою, що відповідає приписам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право на справедливий суд, а тому підлягає скасуванню з переданням справи на розгляд до суду апеляційної інстанції.

70. За таких обставин, висновки апеляційного суду про наявність підстав для закриття апеляційного провадження є помилковими, у зв`язку з чим ухвала від 08.09.2025 у цій справі не відповідає встановленим статтею 236 ГПК України критеріям законності та обґрунтованості судового рішення.

71. Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими підстави касаційного оскарження та погоджується з тими доводами скаржника (про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права), які відповідають висновкам суду, наведеним у мотивувальній частині цієї постанови.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

72. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

73. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

74. Зважаючи на викладене, касаційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу апеляційного господарського суду скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розподіл судових витрат

75. З огляду на задоволення касаційної скарги та направлення справи на розгляд до суду апеляційної інстанції, судові витрати, понесені скаржником у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків задовольнити.

2. Ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 08.09.2025 у справі №908/2556/24 скасувати

3. Справу №908/2556/24 направити на розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді В.І. Картере

К.М. Огороднік