ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2025 року м.Дніпро Справа № 908/450/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:

від прокурора: Бурлаченко О.Л.

від позивача: Савченко І.Г.

від відповідача: Зелена Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

в режимі відеоконференції апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю 7 ДНІВ ЗАПОРІЖЖЯ

на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.05.2025р.

(суддя Давиденко І.В., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 16.05.2025 р.)

у справі

за позовом Заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області, м. Запоріжжя в інтересах держави в особі: Запорізької міської ради , м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю 7 ДНІВ ЗАПОРІЖЖЯ, м. Запоріжжя

про стягнення 3 126 737,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст вимог позовних вимог.

До Господарського суду Запорізької області через підсистему Електронний суд 21.02.2025 надійшла позовна заява Заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю 7 ДНІВ ЗАПОРІЖЖЯ 3 126 737,32 грн доходу, отриманого від безпідставно набутого майна.

Позов обґрунтовано тим, що Відповідач, без належних на те правових підстав, користувався земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт нерухомого майна та безпідставно зберіг кошти орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою.

2. Короткий зміст оскаржуваних судових рішень у справі.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 13.05.2025 у справі №908/450/25 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю 7 ДНІВ ЗАПОРІЖЖЯ на користь Запорізької міської ради дохід, отриманий від безпідставно набутого майна, за період з 01.01.2023 по 31.07.2024 в розмірі 3 126 737,32 грн.. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю 7 ДНІВ ЗАПОРІЖЖЯ на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя кошти, витрачені на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави у розмірі 37 520,85 грн..

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги .

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю 7 ДНІВ ЗАПОРІЖЖЯ звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 13.05.2025р. у справі №908/450/25 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Апелянт послався на те, що у розрахунку та в оскаржуваному рішенні не надано нормативно-правового обґрунтування застосованим коефіцієнтам індексації НГО. Необґрунтованість вказаного розрахунку підтверджується й змістом вимоги Запорізької міської ради про повернення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна № 01/02-11/2065, оскільки у даній вимозі за основу Запорізькою міською радою взято інший розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, нараховано інший розмір заборгованості, однак за аналогічний період.

За доводами Скаржника, витяг, відомості з якого відображено у самому розрахунку недоотриманого доходу, почав існувати у часі набагато раніше, ніж розроблено сам розрахунок, тобто Позивачем не підтверджено джерело даних, на яких ґрунтується розрахунок.

Скаржник вказує, що листом Департаменту правового забезпечення Запорізької міської ради № 02 - 12/3379 від 18.10.2024 "Про надання інформації" прокуратуру було повідомлено, що на теперішній час Департаментом вживаються заходи претензійно-позовного характеру до ТОВ "7 Днів "Запоріжжя". З огляду на викладене, Апелянт вважає хибним висновок суду першої інстанції про наявність у прокуратури повноважень для звернення до суду із таким позовом, оскільки не можна вважати, що з боку Запорізької міської ради не вживалися жодні заходи щодо захисту порушеного права.

16.12.2025 на адресу суду надійшли пояснення Відповідача, в яких він посилається на рішення №6-р(ІІ)/2025 Конституційного Суду України від 03.12.2025, згідно з яким підставою для звернення прокурора в інтересах держави можуть бути, зокрема: невизначеність (відсутність) у законодавстві України суб`єкта владних повноважень, уповноваженого на захист відповідних інтересів держави; колізії повноважень кількох органів публічної влади, якщо це унеможливлює захист ними інтересів держави в межах спірної компетенції; заподіяння шкоди інтересам держави правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, якщо цивільний позов у кримінальному провадженні не був чи не міг бути поданий або залишений без розгляду; звернення до прокуратури уповноваженого на захист інтересів держави суб`єкта з клопотанням про подання позову до суду; виявлення прокурором під час здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням фактів порушення або загрози порушення важливих інтересів держави, що потребують належного судового захисту.

Між тим, позов прокуратури у справі № 908/450/25 не відноситься до категорії складних позовів, які містять невизначеність суб`єкта владних повноважень, а сама категорія справи не відноситься до виключних випадків представництва прокурором, вказана обставина звернення із позовом не була виявлена під час кримінального провадження.

Крім того Відповідач, вважає, що звернення прокуратури із позовом у справі №908/450/25 фактично підміняється реалізація повноважень Запорізької міської ради. Таким чином, апеляційну скаргу ТОВ « 7 ДНІВ ЗАПОРІЖЖЯ» слід задовольнити, оскільки висновок суду першої інстанції є хибним щодо наявності у прокуратури повноважень для звернення до суду із таким позовом, оскільки не можна вважати, що з боку Запорізької міської ради не вживалися жодні заходи щодо захисту порушеного права.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Прокурор у відзиві зазначає, що упродовж 2020-2021 років коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель не змінювався та становив 1,0, а у 2022-2024 роках у зв`язку із зміною індексу споживчих цін коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становив 1,1, 1,15 та 1,051 . Відповідно до витягу Міськрайонного управління у Запорізькому районі та м. Запоріжжі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 01.07.2020 № 1863/207-20 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :05:008:0047 становить 51 076 697,98 грн. Отже, нормативна грошова оцінка вказаної вище земельної ділянки була сталою та не зазнавала змін у вказані періоди, а лише індексувалася відповідно до чинного законодавства.

Також Прокурор зауважує, що правомірність застосування витягу Міськрайонного управління у Запорізькому районі та м. Запоріжжі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 01.07.2020 № 1863/207-20 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :05:008:0047, а також правильність індексації нормативної грошової оцінки указаної земельної ділянки за 2021-2022 роки, підтверджено Господарським судом Запорізької області у справі № 908/1302/23 (рішення суду від 12.07.2023) у подібному спорі.

За доводами Прокурора, враховуючи пасивну поведінку уповноваженого суб`єкта владних повноважень та нездійснення ним захисту інтересів держави протягом розумного строку (упродовж майже п`яти місяців з моменту повідомлення прокурором про зазначене порушення), Вознесенівською окружною прокуратурою міста Запоріжжя 17.02.2025 було повідомлено Запорізьку міську раду про вжиття заходів представницького характеру за указаним фактом, а у подальшому 20.02.2025 скеровано до господарського суду відповідну позовну заяву. Таким чином, на думку Прокурора, під час звернення до суду з позовом прокурором дотримано положення ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 53 ГПК України.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2025р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. (доповідач), судді Чус О.В., Дармін М.О..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.06.2025р. витребувано у Господарського суду Запорізької області матеріали справи/копії матеріалів справи №908/450/25.

Матеріали справи №908/450/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.06.2025р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю 7 ДНІВ ЗАПОРІЖЖЯ на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.05.2025р. у справі №908/450/25 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 26.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ"7 ДНІВ ЗАПОРІЖЖЯ та призначено її розгляд у судове засідання на 26.11.2025.

Ухвалами суду від 24.11.2025, 25.11.2025 задоволені заяви Прокурора та Відповідача, призначено провести судове засідання за їх участю у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів.

Від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із знаходженням його представника в іншому судовому засіданні (участь у слідчих діях) .

У судовому засіданні 26.11.2025 оголошено перерву до 17.12.2025.

Ухвалою 15.12.2025 задоволена заява Відповідача та призначено провести судове засідання 17.12.2025 за участю його представника у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів.

У судовому засіданні 17.12.2025 була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна від 05.02.2025 № 411575374, Товариству з обмеженою відповідальністю "7 ДНІВ ЗАПОРІЖЖЯ, належить на праві власності з 18.08.2017 нерухоме майно: готель, літ.А-5, гараж літ.Б-1, за адресою: м. Запоріжжя пр.Соборний, 202, яке розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером: :05:008:0047.

Земельна ділянка площею 1,0129 га по пр. Соборному, 202, м. Запоріжжя з кадастровим номером :05:008:0047 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури належить на праві власності територіальній громаді міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.02.2025 № 411575374. Право власності територіальної громади м.Запоріжжя на дану земельну ділянку зареєстровано 29.03.2018.

Вказана земельна ділянка до 08.08.2019 перебувала в оренді Товариства з обмеженою відповідальністю 7 днів (ідентифікаційний код 32423769) на підставі договору оренди землі від 08.06.2010.

Рішенням Запорізької міської ради від 29.08.2018 №59/78 припинено право оренди Товариства з обмеженою відповідальністю 7 днів (ідентифікаційний код 32423769) даної земельної ділянки, розірвано договір оренди землі від 08.06.2010 №93.

Також вказаним рішенням Запорізької міської ради від 29.08.2018 №59/78 ТОВ "7 ДНІВ ЗАПОРІЖЖЯ надано в оренду вищезазначену земельну ділянку по пр. Соборному, 202 для розташування готельного комплексу у межах раніше затверджених рішенням виконавчого комітету міської ради від 25.07.2002 № 232/120 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земельної ділянки по пр. Леніна, 202 відкритому акціонерному товариству «Готель «Дніпро» для розташування готельного комплексу» за рахунок земель Запорізької міської ради.

Прокурор заявляє, що договір оренди землі між сторонами не укладався.

Відповідно до інформації Головного управління ДПС у Запорізькій області від 26.09.2024 № 11038/5/08-01-04-01-04 ТОВ "7 ДНІВ «ЗАПОРІЖЖЯ" до контролюючих органів податкова звітність не надавалась, плата за земельну ділянку з кадастровим номером :05:008:0047 за період з 2022 року до дати надання відповіді не сплачувалась.(а.с.26)

Відповідно до витягу Міськрайонного управління у Запорізькому районі та м. Запоріжжі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 01.07.2020 № 1863/207-20 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :05:008:0047 становить 51076 697,98 грн. (а.с.25)

Запорізькою міською радою на підставі зазначеної інформації, документів та рішень Запорізької міської ради від 30.06.2015 № 7 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя», від 28.11.2018 № 26 «Про встановлення розміру орендної плати за землю» здійснено розрахунок недоотриманих доходів за фактичне користування ТОВ « 7 ДНІВ «ЗАПОРІЖЖЯ» () земельною ділянкою площею 10129 кв.м., розташованої за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 202 без оформлення правовстановлюючого документу, що посвідчує право оренди (користування) за період з 01.01.2023 по 31.07.2024, згідно з яким загальний розмір недоотриманого доходу за фактичне користування земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючого документа, що посвідчує право оренди (користування), за період з 01.01.2023 по 31.07.2024 становить 3 126 737,32 грн, зокрема: за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 1 938 360,69 грн; за період з 01.01.2024 по 31.07.2024 1 188 376,63 грн.

За доводами Прокурора, враховуючи, що ТОВ "7 ДНІВ ЗАПОРІЖЖЯ" до теперішнього часу користується вказаною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, відповідно до положень статей 1212-1214 Цивільного кодексу України, останнє повинно відшкодувати Запорізькій міській раді доходи, які воно одержало у вигляді несплаченої орендної плати у вказаний період у розмірі 3 126 737,32 грн.

Неоплата Відповідачем вказаної вище суми стало підставою для звернення заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах Запорізької міської ради з позовом у даній справі.

За результатами розгляду позову місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог.

Приймаючи оскаржуване рішення суд виходив з того, що оскільки речові права Відповідача на земельну ділянку не зареєстровані, останній не набув належних прав власності або користування щодо земельної ділянки, тому використовував земельну ділянку без достатніх правових підстав. Також суд зазначив, що ТОВ "7 ДНІВ ЗАПОРІЖЖЯ", не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшило вартість власного майна, а Запорізькою міською радою втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати) .

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційних скаргах, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги Відповідача виходячи з наступного.

Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частинами 1, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частинами 3 - 5 ст.53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", згідно з ч.ч. 1, 3 якої представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Зокрема, представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Офісу Генерального прокурора або обласної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 звернула увагу, зокрема, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Тобто прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

У даному випадку, Вознесенівською окружною прокуратурою міста Запоріжжя до Запорізької міської ради направлялися запити від 07.10.2024 № 52-103-9414ВИХ-24 та від 10.12.2024 № 52-103-11463ВИХ-24 про надання інформації про вжиті заходи претензійно-позовного характеру щодо стягнення з ТОВ « 7 ДНІВ ЗАПОРІЖЖЯ» недоотриманого доходу за фактичне використання земельної ділянки з кадастровим номером :05:008:0047 площею 1,0129 га, яка розташована по пр. Соборний, 202 у м. Запоріжжі, у вигляді орендної плати за землю за період з 01.01.2023 по 26.09.2024.

Виконавчий комітет Запорізької міської ради листом від 11.12.2024 № 21230/03.3-20/03 повідомив, що Департаментом правового забезпечення Запорізької міської ради підготовлено і направлено на адресу ТОВ " 7 ДНІВ ЗАПОРІЖЖЯ" вимогу про повернення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :05:008:0047 без правовстановлюючих документів за період з 12.03.2022 по 31.07.2024.

В подальшому, виконавчим комітетом Запорізької міської ради листом від 13.01.2025 №№ 21230/03.3-20/03, 27761/03.3-20/03 повідомлено, що Департаментом правового забезпечення Запорізької міської ради не вживалися заходи претензійно-правового характеру щодо стягнення з ТОВ "7 ДНІВ ЗАПОРІЖЖЯ" недоотриманого доходу за фактичне використання земельної ділянки з кадастровим номером :05:008:0047 без оформлення правовстановлюючого документу на землю за період з 01.01.2023 по 31.07.2024.

Незалежно від причин неподання до суду Запорізькою міською радою позову, факт такого незвернення до суду свідчить про те, що вказаний орган державної влади не виконує своїх повноважень щодо захисту інтересів держави.

Таким чином, внаслідок нездійснення Запорізькою міською радою відповідного захисту інтереси держави залишаються незахищеними.

З огляду на викладене, прокурором доведено наявність підстав для представництва прокуратурою інтересів держави в суді та виконано приписи статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

При цьому посилання Відповідача на рішення №6-р(ІІ)/2025 Конституційного Суду України від 03.12.2025 відхиляються колегією суддів, оскільки згідно з ч.ч.3, 4 резолютивної частини цього рішення, окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України „Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність із 1 січня 2027 року. Рішення Конституційного Суду України не поширюється на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України „Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнаних неконституційними, та продовжують існувати після втрати ними чинності.

Щодо суті спору .

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею (ст. 2, 3).

Згідно зі ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Пунктом "в" ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України передбачено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

У ст. 206 Земельного кодексу України зазначено, що використання землі в Україні є платним; об`єктом плати за землю є земельна ділянка; плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частиною 1 ст. 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Згідно зі ст. 122-124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давнього Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

Разом з тим, як вбачається з положень ст. 120 Земельного кодексу України виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки .

Статтею 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту реєстрації цих прав.

Таким чином, положення глави 15, ст. 120, 125 Земельного кодексу України дають підстави стверджувати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований.

Одночасно, виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Таким чином, з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією нерухомістю.

У даному випадку, як зазначено вище, Відповідач є власником нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером: :05:008:0047.

З огляду на викладене, з дня набуття права власності на об`єкти нерухомого майна Відповідач став фактичним користувачем вказаної земельної ділянки, на якій це майно розташоване, а отже у нього виник обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою, а також обов`язок сплачувати за користування земельною ділянкою, на якій це майно розташовано.

Однак, як правильно встановлено місцевим господарським судом, докази належного оформлення права користування вказаною земельною ділянкою за ТОВ"7 ДНІВ ЗАПОРІЖЖЯ" зокрема, докази укладення відповідного договору оренди з ЗМР та державної реєстрації такого права у спірний період, Відповідачем не надані.

Таким чином, Відповідач у цей період користувався спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

Разом з тим, за приписами ч.ч.1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події .

Відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів (коштів) за безпідставне користування земельною ділянкою є за своїм змістом кондикційними, для яких доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).

Отже, у разі, коли особа користувалася земельною ділянкою без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим зберегла кошти, вона зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17.

За приписами ст. 63 Бюджетного кодексу України місцевий бюджет містить надходження і витрати на виконання повноважень місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Ці надходження і витрати становлять єдиний баланс відповідного бюджету.

Безоплатне землекористування призводить до втрат місцевого бюджету міської ради.

Згідно з Податковим кодексом України плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14).

Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки комунальної власності використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок (ст. 5 Закону України "Про оцінку земель", п. 286.2 ст. 286, пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України).

Згідно зі ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.

За інформацією, яка міститься у відкритому доступі (зокрема листи Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру), коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель становить за: 1996 рік - 1,703; 1997 рік - 1,059; 1998 рік - 1,006; 1999 рік - 1,127; 2000 рік - 1,182; 2001 рік - 1,02; 2005 рік - 1,035; 2007 рік - 1,028; 2008 рік - 1,152; 2009 рік - 1,059; 2010 рік - 1,0; 2011 рік - 1,0; 2012 рік - 1,0; 2013 рік - 1,0; 2014 рік - 1,249; 2015 рік - 1,433 (крім сільськогосподарських угідь) і 1,2 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); 2016 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,06 (для земель несільськогосподарського призначення); 2017 рік - 1,0; 2018 рік - 1,0; 2019 рік - 1,0; 2020 рік - 1,0; 2021 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення); 2022 рік -1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,15 (для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь); 2023 рік 1,051 (зазначений коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується для всіх категорій земель і видів земельних угідь)

Значення коефіцієнта за попередній рік застосовується для розрахунку податкового зобов`язання на наступник рік.

Упродовж 2020-2021 років коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель не змінювався та становив 1,0, а у 2022-2024 роках у зв`язку із зміною індексу споживчих цін коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становив 1,1, 1,15 та 1,051 відповідно.

Запорізькою міською радою при розрахунках було враховано нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :05:008:0047 станом на 2020 рік та коефіцієнти індексації за 2021-2024 роки, а саме:

у 2021 році нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 51 076 697,98 грн (51 076 697,98 грн*1,0);

у 2022 році 56 184 367,8 грн (51 076 697,98 грн *1,1);

у 2023 році 64 612 022,94 грн (51 076 697,98 грн *1,1*1,15);

у 2024 році 67 907 236,11 грн (51 076 697,98 грн *1,1*1,15*1,051).

Ставка 3% від нормативної грошової оцінки, застосована міською радою, відповідно до наданого у справу розрахунку (а.с.24), встановлена рішеннями Запорізької міської ради №7 від 30.06.2015 та №26 від 28.11.2018).

Таким чином, враховуючи, що:

нормативна грошова оцінка земельної ділянки, з урахуванням коефіцієнту індексації за 2023 рік складає 64 312 022,94грн, річний розмір орендної плати за ставкою 3% від нормативної грошової оцінки складає 1938360,69 грн за 2023 рік;

нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнту індексації за 2024 рік складає 67 907 236,11грн, річний розмір орендної плати за ставкою 3% від нормативної грошової оцінки складає 2 037 217,08 грн за рік, відповідно 169 768,09 грн на місяць, 1 188 376,63 грн за 7 місяців 2024 року відповідно.

Отже, відповідно до розрахунку недоотриманих доходів за фактичне користування Відповідачем земельною ділянкою площею 1,0129 га, розташованою по пр. Соборному, 202, м. Запоріжжя з кадастровим номером :05:008:0047, без оформлення правовстановлюючого документу, що посвідчує право оренди (користування) за період з 01.01.2023 по 31.07.2024 розмір недоотриманих Позивачем доходів складає 3 126 737,32 грн.

За таких умов, з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, враховуючи що з моменту набуття права власності Відповідач, являючись фактичним користувачем земельної ділянки, розташованої по пр. Соборному, 202, м. Запоріжжя з кадастровим номером :05:008:0047, у період з 01.01.2023 31.07.2024 користувався цією ділянкою без договору оренди, не сплачував передбачену чинним законодавством плату за користування нею, що є порушенням інтересів власника землі Запорізької міської ради, яке полягало у позбавленні її можливості ефективного використання права комунальної власності, а також права щодо отримання плати та користування землею, та ненадання товариством доказів, які б спростовували вказане порушення, місцевим господарським судом зроблено правильний висновок про наявність підстав для стягнення з ТОВ"7 ДНІВ ЗАПОРІЖЖЯ" 3 126 737,32 грн. за користування земельною ділянкою без правової підстави у порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Доводи скарги про те, що у розрахунку та в оскаржуваному рішенні не надано нормативно-правового обґрунтування застосованим коефіцієнтам індексації НГО, а також, що у вимозі за основу Запорізькою міською радою взято інший розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, нараховано інший розмір заборгованості за аналогічний період спростовуються наявними у матеріалах справи доказами та змістом оскаржуваного рішення.

Доводи скарги про те, що витяг, відомості з якого відображено у самому розрахунку недоотриманого доходу, почав існувати у часі набагато раніше, ніж розроблено сам розрахунок, тобто Позивачем не підтверджено джерело даних, на яких ґрунтується розрахунок слід зазначити наступне.

Наведена у наданому до позовної заяви Витязі з технічної документації нормативної грошової оцінки земельних ділянок № 1863/207-20 від 01.07.2020 інформація не спростована Відповідачем, відсутні докази визнання такого витягу недійсним тощо, тому доводи про неналежність вказаного документа як доказу є безпідставним.

Крім того, згідно з ч.ч.1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 ГПК України.

Відповідач, у разі наявності у нього сумнівів щодо наведених у вказаному витязі даних, не був позбавлений права та можливості отримати та надати суду власний витяг із технічної документації нормативної грошової оцінки земельних ділянок або інші документи на підтвердження своїх доводів, однак своїм процесуальним правом не скористався.

Доводи скарги про необґрунтованість розрахунку Позивача не знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Позивач при розрахунках використовував витяг НГО 2020 року, при цьому збільшував розмір НГО на відповідні щорічні коефіцієнти індексації, що не суперечить вимогам закону та актуальній практиці Верховного Суду.

Крім того, як зазначалось раніше, за приписами ст. 120 ЗКУ відсутність документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою не може бути визнане як її самовільне використання, однак не дає права на її безоплатне використання.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 13.03.2024 у справі №916/2119/22, від 02.06.2020 у справі № 922/2417/19.

Тобто, у будь-якому випадку, користувач зобов`язаний сплачувати за користування сформованою земельною ділянкою. Між тим, докази такої оплати матеріали справи не містять.

При цьому посилаючись на невірний розрахунок Позивача, Відповідач не надає доказів на підтвердження своєї позиції, власні контррозрахунки тощо.

Отже, Скаржник не довів, що розрахунок суми коштів, які зберіг у себе землекористувач земельної ділянки за рахунок власника земельної ділянки внаслідок користування нею без достатньої правової підстави, виконано Позивачем не вірно.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що викладені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються належними та допустимими доказами і ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявників скарг про незаконність та необґрунтованість судового рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційних скарг в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю 7 ДНІВ ЗАПОРІЖЖЯ - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 13.05.2025р. у справі №908/450/25 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 18.12.2025

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін