ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2025 р. Справа№ 910/4364/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Барсук М.А.

при секретарі судового засідання Муковоз В.І.

за участю представників:

від позивача - не прибув;

від відповідачів - представники не прибули,

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.06.2025 про повернення позовної заяви у справі №910/4364/25 (суддя Трофименко Т.Ю.) за позовом ОСОБА_1 до 1) Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", 2) ОСОБА_2 , 3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Сталь центр", 4) ОСОБА_3 , 5) ОСОБА_4 , 6) ОСОБА_5 , 7) ОСОБА_6 про захист прав споживача, визнання недійсними правочинів, їх скасування, відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та зобов`язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2025 у справі №910/4364/25 позовну заяву повернуто заявникові.

Так, суд дійшов висновку, що позивачем не усунуто недоліків позову протягом строку, встановленого судом в ухвалі від 14.05.2025 у справі №910/4364/25.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу суду та направити справу для розгляду до Господарського суду міста Києва.

Апелянт вказує на те, що залишення судом без руху, а також повернення позовної заяви з підстав, визначених судом, є порушенням вимог процесуального законодавства.

Сторони не скористалися правом на участь своїх представників в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Так, підтвердженням отримання позивачем та відповідачем 1 ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду на 15.12.2025 є довідки про доставку вказаних документів до електронних кабінетів наведених осіб.

Щодо повідомлення відповідачів 2-7, слід зазначити наступне.

Так, відповідно до ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають електронного кабінету, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до п. 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" від 12.09.2014 № 01-06/1290/14, за неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу, інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

Відповідно до ч. 2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень», судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписанн.

Частинами 1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Суд зазначає, що ухвала Північного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду на 15.12.2025 була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, та знаходяться у вільному доступі.

Крім того, на офіційному сайті Північного апеляційного господарського суду в мережі інтернет було опубліковано повідомлення про призначення до розгляду справи.

Таким чином, судом вчинено всі дії, спрямовані на повідомлення вказаних відповідачів з розгляду даної справи.

Враховуючи, що неявка представників сторін в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду - скасуванню, з наступних підстав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків шляхом подання до суду заяви, що містить: докази на підтвердження зазначеної в позові адреси проживання позивача та доказів, що підтверджують особу позивача; уточнений склад сторін з урахуванням даних щодо припинення Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАЛЬ ЦЕНТР"; нотаріально засвідчений переклад на українську мову додатків: кредитного договору № 09/08 від 04.03.2008, додаткової угоди № 1 від 03.04.2008 до вказаного кредитного договору; докази сплати судового збору у розмірі 41 180,80 грн за 17 немайнових вимог за реквізитами Господарського суду міста Києва, які розміщені на офіційному веб-сайті Судової влади; докази направлення копії позовної заяви з доданими до неї матеріалами відповідачу-5 ( ОСОБА_4 ) на адресу: АДРЕСА_1 (лист із описом вкладення та розрахунковий документ).

Так, суд вказав, що із даних Єдиного державного демографічного реєстру встановив, що адресою реєстрації позивача ( ОСОБА_1 ) є: АДРЕСА_2 , тоді як у позові адресою позивача вказано: АДРЕСА_3 . Водночас, будь-яких документів на підтвердження проживання позивача за вказаною адресою суду не надано, як і не надано взагалі документу на підтвердження особи ОСОБА_1 .

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про неналежне виконання позивачем вимог п. 2 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, як встановлено судом із даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач-3 (Товариство з обмеженою відповідальністю "СТАЛЬ ЦЕНТР"; ідентифікаційний код 35551917) є припиненим з 17.10.2013 у зв`язку з визнанням його банкрутом (справа № 27/100б).

За таких обставин, враховуючи те, що визначений позивачем відповідач-3 за даним позовом є припиненим, а дані щодо правонаступництва у суду відсутні, суд першої інстанції звернув увагу позивача на необхідність уточнення позивачем складу сторін з урахуванням даних щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАЛЬ ЦЕНТР".

Окрім наведеного суд вказав, що з матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачем подано до суду копії документів, а саме: кредитного договору № 09/08 від 04.03.2008, додаткової угоди № 1 від 03.04.2008 до вказаного кредитного договору, що складені не державною мовою, без супроводження нотаріально засвідченим перекладом вказаних документів українською мовою.

Беручи до уваги вищевказане, суд дійшов висновку, що позивач не дотримався окремих вимог ч. 2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України.

Також, місцевий господарський суд зазначив, що позивач за звернення із даним позовом до суду мав сплатити судовий збір у розмірі 41 180,80 грн за 17 немайнових вимог (із урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору) та судовий збір за майнову вимогу у встановленому законом порядку гривнях (з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати).

Одночасну, суд зазначив, що позивача може бути звільнено від сплати судового збору лише за вимогою про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а саме, за вимогою про відновлення становища банківських вкладів за депозитними договорами, яке існувало на 11.08.2008, та повернення банківських вкладів.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", однак не вбачає підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за немайновими вимогами про визнання неукладеними, недійсними, такими, що суперечать законодавству та скасування правочинів.

Колегія суддів вважає, що наведені обставини не можуть бути підставами залишення позову без руху та повернення його позивачу, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом (частина 2 статті 9 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Згідно з частинами 1, 3, 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Стосовно висновку суду першої інстанції про необхідність подання документів на підтвердження проживання позивача за вказаною ним адресою та документу на підтвердження особи ОСОБА_1 , слід зазначити наступне.

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 42 Господарського процесуального кодексу України процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21 затверджено Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС (далі - Положення від 17.08.2021), пунктом 2 якого визначено порядок функціонування в судах та органах системи правосуддя окремих підсистем (модулів) ЄСІТС, зокрема, підсистем "Електронний кабінет", "Електронний суд" та підсистеми відеоконференцзв`язку; порядок вчинення процесуальних дій в електронній формі з використанням таких підсистем; особливості використання в судах та органах системи правосуддя іншого програмного забезпечення в перехідний період до початку функціонування ЄСІТС у складі всіх підсистем (модулів).

Пунктом 110 розділу V "Перехідні положення" Положення від 17.08.2021 підсистеми (модулі) ЄСІТС, вказані в розділі III цього Положення, починають функціонувати через 30 днів із дня опублікування Вищою радою правосуддя в газеті "Голос України" та на вебпорталі судової влади України оголошення про створення та забезпечення функціонування відповідної підсистеми (модуля), яке було опубліковано 04.09.2021, а тому з 05.10.2021 офіційно почали функціонувати підсистеми "Електронний кабінет", "Електронний суд" та підсистеми відеоконференцзв`язку та змінено порядок вчинення дій, пов`язаних з початком функціонування ЄСІТС, зокрема, порядок та форма подачі процесуальних документів до суду.

Зокрема, згідно з пунктом 24 розділу III "Електронний суд" Положення від 17.08.2021 підсистема "Електронний суд" (Електронний суд) - підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість користувачам у передбачених законодавством випадках відповідно до наявних технічних можливостей підсистеми ЄСІТС реалізованого функціоналу створювати та надсилати в електронному вигляді процесуальні чи інші документи до суду, інших органів та установ у системі правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи.

Пунктом 5 Положення від 17.08.2021 визначено наступні терміни:

Електронний кабінет - персональний кабінет (вебсервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) ЄСІТС, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів ЄСІТС або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу.

Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу (підпункт 5.4-1);

ідентифікаційні дані особи - для юридичних осіб: ідентифікаційний код юридичної особи (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України, - код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України); для фізичних осіб - підприємців: реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП), для адвокатів - номер та дата видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; для фізичних осіб: унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (далі - УНЗР), реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або номер і серія паспорта. Для фізичних осіб - громадян України номер і серія паспорта є ідентифікаційними даними виключно за відсутності у такої фізичної особи РНОКПП або УНЗР (підпункт 5.5);

користувач ЄСІТС (користувач) - особа, що пройшла процедуру реєстрації в підсистемі "Електронний кабінет" (Електронний кабінет ЄСІТС), пройшла автентифікацію та якій надано доступ до підсистем ЄСІТС відповідно до її повноважень (підпункт 5.6).

Позивачем позовну заяву у даній справі подано до Господарського суду міста Києва через підсистему ЄСІТС "Електронний суд".

Отже, позивач, як особа, якій надано доступ до інформації та сервісів ЄСІТС, пройшов електронну ідентифікацію з використанням кваліфікованого електронного підпису, що дає змогу однозначно встановити особу.

Таким чином, вимога суду про подання документу на підтвердження особи ОСОБА_1 не може бути підставою для залишення позовної заяви без руху.

Щодо висновку суду першої інстанції про необхідність подання документів на підтвердження проживання позивача за вказаною ним адресою слід зазначити, що в позові позивачем зазначено його адресу.

В свою чергу, не подання доказів на підтвердження проживання за нею жодним чином не перешкоджає суду здійснювати направлення процесуальних документів позивачу, враховуючи наявність у останнього зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС.

Стосовно висновку суду щодо необхідності уточнення позивачем складу сторін з урахуванням даних щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАЛЬ ЦЕНТР", слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, суть якого визначена у статті 14 цього Кодексу та полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України завданнями підготовчого провадження є:

1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;

2) з`ясування заперечень проти позовних вимог;

3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;

4) вирішення відводів;

5) визначення порядку розгляду справи;

6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання (ч. 2 вказаної статті).

Згідно ч. 1 ст. 181 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

У підготовчому засіданні суд, зокрема, у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви; може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; вирішує заяви та клопотання учасників справи; встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання (ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, суд першої інстанції у підготовчому провадженні, зокрема, остаточно визначає склад учасників судового процесу, а тому залишення позову без руху з підстави необхідності уточнення позивачем складу сторін з урахуванням даних щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАЛЬ ЦЕНТР" є необґрунтованим.

Стосовно необхідності подання позивачем нотаріально засвідченого перекладу на українську мову додатків: кредитного договору № 09/08 від 04.03.2008, додаткової угоди № 1 від 03.04.2008 до вказаного кредитного договору, слід зазначити наступне.

Так, позивач у позовній заяві вказав, що відповідно до почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні 0000130 від 05.05.2017, що Правочини №1-22 є підробленими.

Крім цього, у позовній заяві позивачем У РОЗДІЛІ «Зазначення щодо наявності у Позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви» вказано:

1) Письмові докази в оригіналах №1-21 - перебувають у кримінальному провадженні 0000130 від 05.05.2017, яке знаходиться у СВ №4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області (вул. Університетська, 30, м.Слов`янськ, 84122, тел./факс: (0626) 62-44-07, e-mail: ). (Про це додатково вказане у розділі VI - цієї Позовної заяви).

2) Письмові докази в Додатках №1-20 перебувають у Позивача в копіях.

3) Листи до слідчого та процесуального керівника прокуратури (за отриманням копії висновку експерта, Додаток№22-23) - перебувають у Позивача в оригіналах.

4) Договори №SAMDN1435 від 02.07.2007 (80 000 доларів США) та №SAMDN8548 від 02.04.2008 (30 000 доларів США) - перебувають у Позивача - в оригіналах (Додаток№24-25).

Отже, документи, перекладу яких вимагає суд, за доводами позивача, є підробленими та перебувають в органі досудового розслідування.

Колегія суддів також вказує, що питання щодо доказів можуть вирішуватись на інших стадіях господарського процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу.

Стосовно висновку суду першої інстанції про наявність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", однак відсутність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за немайновими вимогами про визнання неукладеними, недійсними, такими, що суперечать законодавству та скасування правочинів, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до приписів п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Позовні вимоги у даній справі позивач обґрунтовує тим, що оскаржувані у даній справі правочини є частинами одного злочину та вчиненими з метою заволодіння чужими грошовими коштами під виглядом отримання кредиту.

За доводами позивача внаслідок вказаного кримінального правопорушення йому завдано збитків.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, дана справа в контексті положень п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" є справою про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а позовні вимоги про визнання неукладеними, недійсними, такими, що суперечать законодавству та скасування правочинів безпосередньо пов`язані з заявленою позивачем вимогою про стягнення збитків.

Отже, в контексті п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" цей спір можна вважати спором про відшкодування збитків.

Отже, позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову у даній справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому висновок суду про необхідність його сплати визнається колегією суддів необґрунтованим.

Слід зазначити, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

ЄСПЛ вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (Shishkov., № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави як для залишення позовної заяви без руху, так відповідно і для її повернення позивачу з визначеної підстави.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

За наведених обставин, колегія суддів вважає наявними підстави для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки застосування у даному випадку положень частини 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України є неправомірним.

Згідно ч. 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Отже, справа підлягає передачі на розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.06.2025 про повернення позовної заяви у справі №910/4364/25 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.06.2025 про повернення позовної заяви у справі №910/4364/25 скасувати.

3. Справу №910/4364/25 передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена: 19.12.2025 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук