ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2025 Справа № 917/1822/25

Суддя Киричук О.А. при секретарі судового засідання Тертичній О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Комунального закладу «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради» (, 52323, с. Зелена Долина, вул..Садова.1 Кам`янського району)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» (шлях Київ-Харків, корпус 134 км, Пирятинський район, Полтавська область, 37043, )

про стягнення 260 366,49 грн.,

без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Комунальний заклад «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради» звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» про стягнення 260 366,49 грн. заборгованості за договором про закупівлю №72 від 06.11.2024року, в т.ч.: суму заборгованості в розмірі 211 440,00грн.; 3% річних у розмірі 4 223,00грн.; пеню у розмірі 31 484,28 грн.; інфляційні нарахування в розмірі 13219, 21 грн.

Ухвалою від 29.09.25 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 917/1822/25, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвала була надіслана в електронний кабінет відповідача. Згідно довідки про доставку електронного листа документ доставлено до електронної кабінету 29.09.25.

Відповідач 16.08.25 подав відзив на позов, за мотивами якого він просить поновити процесуальний строк на подачу Відзиву, у задоволенні позову у справі № 917/1822/25 відмовити повністю.

Після відкриття провадження у справі, суд встановив, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 164 цього Кодексу.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 07.11.25р. суд постановив залишити позовну заяву без руху, надати позивачу строк 3 дні з дня вручення даної ухвали для усунення вказаних у ній недоліків позовної заяви.

10.11.25 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою від 14.11.25 суд постановив продовжити розгляд справи №917/124/25.

Відповідач 25.11.25 подав відзив на позов, за мотивами якого він просить поновити процесуальний строк на подачу Відзиву, проводити розгляд справи №917/1822/25 у судовому засіданні з повідомленням сторін, проводити всі засідання по справі №917/1822/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, у задоволенні позову відмовити повністю.

Щодо заявлених у відзиві клопотань суд зазначає наступне.

Так, як зазначено вище, відповідач просить поновити процесуальний строк на подачу Відзиву.

У відзиві відповідач вказав, що 29.09.2025 року в не робочий час в електронний кабінет ТОВ «Гарант Ойл Групп» була відправлена Ухвала Господарського суду Полтавської області від 29.09.2025 року про відкриття провадження у справі № 917/1822/25,отже днем її отримання Відповідачем є 30.09.2025 року. Оскільки 30.09.2025 року ТОВ «Гарант Ойл Групп» отримало Ухвалу від 29.09.2025 року, тому встановлений судом процесуальний строк на подачу Відзиву на Позов починає свій перебіг з 01.10.2025 року та закінчується 15.09.2025 року включно.

Згідно з частиною 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію ( частини 4 - 5 статті 119 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач вчинив процесуальну дію - подав відзив на позов з обґрунтуванням пропуску строку його подання.

З урахуванням викладеного, дослідивши обставини, покладені в обґрунтування клопотання про поновлення строку на подання відзиву, суд визнав причини пропуску поважними та дійшов висновку про поновлення строку на подачу відзиву на позов.

Щодо клопотання відповідача про проведення розгляду справи №917/1822/25 у судовому засіданні з повідомленням сторін, про що винести відповідну ухвалу, а також всіх засідань по справі №917/1822/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EasyCon, за участю представника ТОВ Гарант Ойл Групп, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 2 частина 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 7 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Відповідно до ч. 6 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Предметом розгляду даної справи є стягнення грошової суми (260 366,49 грн), яка не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, які сторони не позбавлені можливості подати через відділ діловодства суду у письмовій формі.

Розгляд малозначної справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін провадження призведе лише до безпідставного затягування розгляду справи.

Суд також враховує позицію, висловлену Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) з приводу відсутності публічних слухань у судах.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно провести також усні слухання.

Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд створює учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи, шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 18.02.2019 у справі № 756/5081/14-ц.

Судом створені належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ГПК України.

Питання про розгляд справи в порядку письмового провадження чи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не залежить від волевиявлення осіб, які беруть участь у справі, а залежить від конкретних обставин справи.

З огляду на викладене, враховуючи предмет позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі, розумні строки розгляду справи, суд дійшов висновку, що відповідачем не наведено переконливих доказів необхідності реалізації права на публічний, відкритий судовий розгляд у відкритому судовому засіданні, у зв`язку з введенням на території України воєнного стану та з метою мінімізації ризиків, задля захисту життя та здоров`я учасників судового процесу, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з повідомлення (викликом) сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду №911/3411/14 від 22.09.2020, Верховного суду № 910/13550/20 від 21.05.2021, №904/8456/21 від 01.08.2022, №910/11504/21 від 06.10.2022.

Судом враховано, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не позбавляє права сторін на подання доказів та пояснень. У зв"язку із наведеним суд відмовляє у задоволенні клопотання про забезпечення можливості представнику ТОВ «Гарант Ойл Групп» приймати участь у всіх судових засіданнях по справі №917/1822/25 в режимі відео конференції поза межами приміщення суду.

Інші заяви чи клопотання від сторін до суду не надходили.

Враховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази, дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір по суті й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 917/1822/25.

Судом враховано, що за ч.13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Для забезпечення процесуальних прав сторін, прийняття рішення судом відкладалося.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

06.11.2024року між ТОВ «Гарант Ойл Групп»/Постачальник та КЗ «Криничанський психоневрологічний інтернат» було укладено Договір про закупівлю товарів № 72 з Додатковою угодою № 1 від 07.11.2024 року та Додатковою угодою № 2 від 24.12.2024 року до нього (надалі Договір та/або Договір № 72 від 06.11.2024 року) з Додатковою угодою № 1 від 07.11.2024 року та Додатковою угодою № 2 від 24.12.2024 року до нього (надалі Договір та/або Договір № 72 від 06.11.2024 року).

Згідно п. 1.1. Договору Постачальник приймає на себе зобов`язання передати Замовнику у власність за кодом ДК 021:20-9 нафта і дистиляти (надалі Товар паливно-мастильних матеріалів (талонів), а Замовник прийняти і оплатити вказаний товар: 09130000-9 бензин у кількості 2120 л. ціною без урахування ПДВ за літр - 44,50 грн., загальною вартістю 94 340,00 грн.; 09130000-9 дизельне паливо у кількості 7062 л. ціною без урахування ПДВ за літр - 40,40 грн., загальною вартістю 285304,80 грн., усього з ПДВ 455 573,76 грн., з яких 75 928,96 грн. ПДВ.

Пунктом 1.3. договору передбачено, що відпуск товару здійснюється за довірчими документами (скетч-картки) на отримання товару відповідно «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1994.

Згідно п. 2.1 Договору товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Замовником по кількості і якості з моменту отримання Товару відповідно до умов Договору.

Згідно п.3.1 Договору ціна цього Договору становить 455 537,76 грн. у тому числі ПДВ 75 928,96 грн.

Згідно п.4.1 Договору розрахунки за Товар здійснюються в межах відповідних бюджетних асигнувань в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 20 банківських днів з момент поставки Товару (окремої партії). Оплата здійснюється на підставі рахунку та видаткової накладної після отримання кожної партії Товару.

Згідно п.5.1 Договору строк (термін) поставки (передачі) товарів (довірчих документів): з моменту укладення договору до 29.11.2024року.

Згідно п. 5.3.1 Договору передача Товару замовнику за цим Договором здійснюється Постачальником шляхом отримання Замовником скретч-карток на паливо.

Згідно п.5.4 Договору Замовник зобов`язується отримати Товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу який зазначений на довірчому документі.

Згідно п.5.5 Договору Постачальник не несе ніякої відповідальності у разі неотримання Замовником товару на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі.

Виходячи зі змісту п.5.8 Договору факт приймання-передачі товару засвідчується підписаною між Замовником та Постачальником видатковою накладною.

Згідно п.10.2 Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.10.1 цього Договору та діє до 31.12.2024 року.

Додатковою угодою № 1 від 07.11.2024 року до Договору № 72 від 06.11.2024 року сторонами викладено п.1.1 договору в новій редакції:

« 1.1 Постачальник приймає на себе зобов`язання передати Замовнику у власність за кодом ДК 021:20-9 нафта і дистиляти (надалі Товар паливно- мастильних матеріалів (талонів) для забезпечення роботи генераторів з метою виробництва електричної енергії, а Замовник прийняти і оплатити вказаний товар. 09130000-9 бензин у кількості 2120 л. ціною без урахування ПДВ за літр - 44,50 грн., загальною вартістю 94 340,00 грн.; 09130000-9 дизельне паливо у кількості 7062 л. ціною без урахування ПДВ за літр - 40,40 грн., загальною вартістю 285304,80 грн., усього з ПДВ 455 573,76 грн., з яких 75 928,96 грн. ПДВ.

Додатковою угодою № 2 від 24.12.2024 року до Договору № 72 від 06.11.2024 року сторонами викладено п.1.1 договору в новій редакції: « 1.1 Постачальник приймає на себе зобов`язання передати Замовнику у власність за кодом ДК 021:20-9 нафта і дистиляти (надалі Товар паливно-мастильних матеріалів (талонів) для забезпечення роботи генераторів з метою виробництва електричної енергії, а Замовник прийняти і оплатити вказаний товар. 09130000-9 бензин у кількості 2120 л. ціною без урахування ПДВ за літр - 44,50 грн., загальною вартістю 94 340,00 грн.; 09130000-9 дизельне паливо у кількості 7060 л. ціною без урахування ПДВ за літр - 40,40 грн., загальною вартістю 285224,00 грн., усього з ПДВ 455 476,80 грн., з яких 75 912,80 грн. ПДВ.» та внесено зміни до п. 3.1 Договору шляхом викладу його в наступній редакції: 3.1. ціна цього Договору цього Договору становить 455 476,80 грн. , у т.ч. ПДВ - 75 912,80 грн.

Доданими до Позову доказами та сторонами підтверджується, що:

- ТОВ «Гарант Ойл Групп» передало, а КЗ «Криничанський психоневрологічний інтернат» отримано:

за Видатковою накладною № Рн241106/004 від 07.11.2024 року Дизельне паливо у кількості 2060 літрів та Бензин у кількості 2120 літрів на суму 213076,80 грн. з ПДВ;

за Видатковою накладною № Рн241106/005 від 29.11.2024 року Дизельне паливо у кількості 5000 літрів на суму 242400,00 грн. з ПДВ.

- Платіжним документом №411 від 15 листопада 2024 на суму 213 076,80грн. та платіжним документом №438 від 10 грудня 2024року на суму 242 400,00грн. позивач здійснив оплату відповідачу на виконання умов договору.

Позивач стверджує, що у нього залишились не отовареними отримані ним від Відповідача по Договору № 233 від 04.10.2024 року талони на Бензин А-95 на 1330 літрів на загальну суму 72990,40 грн.

В обгрунтування цього позивач послався на таке:

- на виконання умов договору постачальником передано талони бренду "Авіас" в обумовленій кількості, про що зазначено у видатковій накладній, підписаній сторонами договору.

- починаючи з січня 2025 року, в процесі отримання Замовником товару на АЗС, визначених договором та які знаходяться в Дніпропетровській області було припинено продаж пального. Паливні талони заблоковані та не отоварюються, гаряча лінія за номером телефону ;0-800-501-788 та карта АЗС на офіційному сайті не працює, жодна, із викладених у переліку на сайті автозаправних станцій, не працює. Замовнику відмовлено у відвантаженні товару по талонам, переданим постачальником за договором. Надані постачальником талони бренду "Авіас" на паливо- мастильні матеріали не забезпечені товаром, що унеможливило своєчасне отримання замовником паливо - мастильних матеріалів для забезпечення безперебійного постачання в житлові приміщення закладу електроенергії, в період відсутності централізованого електропостачання через аварійні відключення, унеможливлення своєчасного підключення генераторних установок по виробництву електроенергії та заправку автотранспортних засобів спеціального призначення, у тому числі, при наданні екстреної медичної допомоги на території Дніпропетровської області,екстреного транспортування тяжкохворих підопічних до лікарських закладів.

- наявність у заклада скретч - карток (талонів), за якими не були отримані нафтопродукти, не вказує на те, що заклад здійснив саме закупівлю пального. В такій ситуації те, що заклад отримав скетч - картки (талони), провів їх повну оплату та оприлюднив в електронній системі закупівель звіт про виконання договору не свідчить про виконання постачальником договору, а отже ДОГОВІР вважається невиконаним. Відповідне Положення міститься у Постанові КГС ВС від 09 квітня 2020року у справі №910/4962/18.

- у зв`язку з невиконанням ТОВ "Гарант Ойл Групп" своїх зобов`язань щодо відпуску паливно - мастильних матеріалів на АЗС, передбачених укладеним договором, залишок нереалізованих талонів бренду "Авіас" на відпуск паливно-мастильних матеріалів, наданих по договору, у Закладі станом на 01.01.2025року склав 4000 літрів (200 шт. скретч - карток по 20 літрів) дизельного палива на суму 161 600,00грн., 1120літрів (90 скретч- карток по 10 літрів, 12 скретч - карток по 15 літрів, 2 скретч картки по 20 літрів) бензину на суму 49 840,00грн. Всього на суму 211 440,00грн. Кількість скретч - карток підтверджується актом комісійної перевірки.

- позивач листом №421 від 07.08.2025року звернувся до відповідача з вимогою повернути кошти за неотриманий товар в сумі 211 440,00грн. на рахунок позивача. Вказане звернення залишено без відповіді та задоволення.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №72 від 06 листопада 2024року в частині передачі товару в повному обсязі, стало підставою для звернення позивача до Господарського суду з позовом про стягнення з відповідача на користь позивача:

- суми заборгованості в розмірі 211 440,00грн., із розрахунку ( 161 600,00грн. (дизельне паливо: 200шт.скретч карток по 20 літрів = 4000літрів х 40.40грн./л.) + 49 840,00грн. (бензин: 1120літрів- 90 скретч - карток по 10 літрів = 900 літрів х 44.50грн./л . 40 050,00грн.; 12 скретч - карток по 15 літрів = 180 літрів х 44.50грн.= 8 010.00грн.: 2 скретч - карти по 20літрів = 40 літрів х 44.50грн. - 1780.00грн.);

- 3% річних за період 01.01.2025р. - 01.09.2025р. у розмірі 4 223,00грн.;

- пені за період 01.01.2025р. - 30.06.2025р. у розмірі 31 484,28 грн.;

- інфляційних нарахувань за період 01.01.2025р. - 30.06.2025р. січень 2025 - серпень 2025 в розмірі 13219, 21 грн.

Відповідач стверджує, що він повністю та належним чином виконав свої зобов`язання перед КЗ «Криничанський психоневрологічний інтернат» та поставив йому товар у передбачений Договором строк, кількості та номенклатурі, і з боку Позивача жодних претензій щодо отриманого за вищевказаними видатковими накладними не було, а тому заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також відповідач у відзиві вказує, що:

- Позивач не надає до Позову жодних доказів (наприклад Актів приймання-передачі талонів, Специфікацій із реєстром номерів талонів та/або інше) на підтвердження того, що додані до Позову талони були отримані ним саме від Відповідача і саме на умовах Договору №72 від 06.11.2024 року;

- доказів в підтвердження порушення саме Відповідачем строків поставки товару, як і відмови в отоваренні талонів у встановлені пунктами 5.1 та п. 10.2 Договору строки до матеріалів справи не надано.

- доказів припинення роботи та/або відсутності палива та/або відмови в отоваренні талонів на АЗС відповідно до умов Договору № 72 від 06.11.2024 року, при відповідному зверненні уповноважених осіб Позивача, матеріали справи не містять.

- до Позовної заяви не надано доказів відправки саме Листа-повідомлення № 421 від 07.08.2025 року та акту перевірки залишку скретч-карток (талонів) бренду «Авіас» від 02.01.2025 року.

- ТОВ «Гарант Ойл Групп» повністю заперечую проти нарахування вищевказаних штрафних санкцій, оскільки жодних порушень умов Договору № 72 від 06.11.2024 року не відбулось, а тому і їх стягнення з Постачальника є безпідставним та необґрунтованим.

- Лист-повідомлення № 421 датований 07.08.2025 року, а тому будь-яке нарахування пені є безпідставним та необґрунтованим. Також на підставі ст. 625 ЦК України Позивач заявляє до стягнення з ТОВ «Гарант Ойл Групп» інфляційні витрати та 3% річних, що так само є безпідставним.

Судом досліджено всі докази наявні в матеріалах справи.

Норми права, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення, та висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли в зв`язку з укладенням та виконанням договору поставки.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Згідно із ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору позивачем здійснена оплата суми по договору, а відповідачем було передано позивачу за Видатковою накладною № Рн241106/004 від 07.11.2024 року Дизельне паливо у кількості 2060 літрів та Бензин у кількості 2120 літрів на суму 213076,80 грн. з ПДВ; за Видатковою накладною № Рн241106/005 від 29.11.2024 року Дизельне паливо у кількості 5000 літрів на суму 242400,00 грн. з ПДВ.

Пунктом 1.3. договору передбачено, що відпуск товару здійснюється за довірчими документами (скетч-картки) на отримання товару відповідно «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1994.

Суд зауважує, що згідно Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів (надалі - АЗС) (абзац 2 п.3 Правил).

Згідно з п.9 Правил, розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.

Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року №281/171/578/155 затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі - Інструкція).

Згідно з п.3 Інструкції, талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Порядок відпуску нафтопродуктів за талонами визначений у п.п.10.3.3 Інструкції, а саме: форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона.

Тож, талон є документом, який засвідчує право його власника отримати пальне на АЗС.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд зазначає, що підписання сторонами видаткової накладної не свідчить про поставку постачальником замовнику пального за договором, оскільки фактично передані позивачу талони на пальне, надають право замовнику на отримання відповідної кількості вже попередньо оплаченого товару (палива) за договором в майбутньому. Зобов`язання постачальника з поставки товару є належним чином виконане лише після відпуску позивачу пального на підставі виданих талонів в обумовленому місці поставки (АЗС).

Як зазначає позивач, починаючи з січня 2025 року, в процесі отримання Замовником товару на АЗС, визначених договором та які знаходяться в Дніпропетровській області було припинено продаж пального. Паливні талони заблоковані та не отоварюються, гаряча лінія за номером телефону 0-800-501-788 та карта АЗС на офіційному сайті не працює, жодна, із викладених у переліку на сайті автозаправних станцій, не працює. Замовнику відмовлено у відвантаженні товару по талонам, переданим постачальником за договором. Надані постачальником талони бренду "Авіас" на паливо- мастильні матеріали не забезпечені товаром.

Суд враховує, що відповідач вказує, що доказів припинення роботи та/або відсутності палива та/або відмови в отоваренні талонів на АЗС відповідно до умов Договору № 72 від 06.11.2024 року, при відповідному зверненні уповноважених осіб Позивача, матеріали справи не містять.

Разом з тим, відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів на спростування обставин щодо відсутності на автозаправних станціях "Авіас" відповідної кількості палива та неможливості отримання палива за талонами, а на офіційному сайті АЗС "Авіас" відсутня інформація про працюючі АЗС на території України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач надав докази у підтвердження неможливості отримання палива за талонами бренду "Авіас" на відпуск паливно-мастильних матеріалів у визначеній позивачем кількості (200 шт. скретч - карток по 20 літрів дизельного палива, 90 шт скретч- карток по 10 літрів, 12 скретч - карток по 15 літрів, 2 скретч - картки по 20 літрів бензину, що підтверджується актом комісійної перевірки).

Позивач вказує про залишок у нього талонів, отриманих саме від відповідача на виконання умов Договору.

Суд не оцінює як правомірні доводи відповідача, що матеріали справи не містять доказів, що талони, про які у позові йде мова, були отримані ним саме від нього і саме по Договору, оскільки дані твердження не вказують та не доводять, що неотоварені позивачем талони поставлені не ним; не вказують та не доводять, що поставлені позивачу талони могли бути поставлені на виконання іншого договору.

Суд зазначає, що сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку статті 81 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

У частині третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Також, аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

При цьому, реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Саме дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні"набув чинності 17.10.2019. Цим законом було, зокрема, внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

З аналізу вищевикладеного слідує, що стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Передбачений статтею 79 ГПК України стандарт доказування вірогідність доказів підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач, та презюмує, що ним покладено на суд обов`язок оцінювати докази та обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

З урахуванням викладених вище обставин та доказів, суд установив, що надані позивачем докази в підтвердження факту існування неотоварених талонів, що поставлені відповідачем по Договору №72 від 06.11.2024року, мають перевагу як більш вагомі докази, тобто існування стверджуваної останньою обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (заявлений відповідачем).

У зв`язку з наведеним вказані вище посилання відповідача суд вважає необгрунтованими.

Частиною 1 ст. 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до приписів ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 року по справі № 5011-42/13539-2012|3-30гс13.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.

Тобто, виходячи з аналізу положень статті 693 Цивільного кодексу України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

При цьому, оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року по справі №918/631/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 667 ЦК України якщо право власності переходить до покупця раніше від передання товару, продавець зобов`язаний до передання зберігати товар, не допускаючи його погіршення. Необхідні для цього витрати покупець зобов`язаний відшкодувати продавцеві, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач вказує, що листом №421 від 07.08.2025року звернувся до відповідача з вимогою повернути кошти за неотриманий товар в сумі 211 440,00грн. Вказане звернення залишено без відповіді та задоволення.

Суд зауважує, що належними доказами факт направлення на адресу відповідача листа №421 від 07.08.2025 року не підтверджено. Так, у підтвердження направлення вказаного листа позивач надав копію накладної про вручення заказного листа та копію квитанції Укрпошти про відправлення листа від 12.08.2025р. При цьому, опис вкладення, з якого б убачалося зміст здійсненого 12.08.25 відправлення у матеріалах справи відсутній.

Про звернення до відповідача з іншими листати чи претензіями позивач при розгляді справи не повідомляв.

Разом з тим, суд враховує, позивач здійснив своє право пред`явлення вимоги як покупця шляхом звернення до відповідача у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Докази передачі позивачу відповідачем товару на АЗС чи повернення коштів матеріали справи містять.

В свою чергу, згідно пункту 6 статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина заборони суперечливої поведінки базується ще на римській максимі ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності.

Такий аналіз наведено у Постанові КЦС ВС від 04.09.2020, справа № 311/2145/19.

Так з обґрунтувань наданих сторонами вбачається, що відповідач, в супереч тим обставинам, що інформація про відсутність Бензину на АЗС мережі «АВІАС» була відкритою та загальнодоступною, враховуючи те, що позивач має право на забезпечення його Бензином, не запропонував позивачу інший спосіб отримання товару. Натомість відповідач зосередився на формалізованому підході в частині виконання своїх обов`язків за Договором, оцінюючи свої обов`язки за Договором, як повністю та належним чином виконані, не дивлячись на те, що за видатковою накладною позивачу були передані лише талони, а не товар за Договором.

Таким чином, з викладених обставин вбачається невиконання відповідачем умов договору щодо належної поставки товару та виникнення у нього зобов`язання із компенсації позивачу вартості талонів, що не були отоварені.

За розрахунком позивача, враховуючи ціну за 1 л пального, передбачену в специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору, відповідач не виконав перед позивачем зобов`язань на загальну суму 211 440,00 грн.

Суд відзначає, що відповідачем не спростовано, як кількість невикористаних позивачем талонів, так і не надано власного розрахунку суми грошових коштів, що підлягає компенсації, відтак перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд погоджується із загальною вартістю товару, який фактично не може бути отриманий та підлягає сплаті позивачу, вважає його вірним та арифметично правильним.

З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про стягнення із відповідача 211 440,00грн., у зв`язку із чим позов у цій частині підлягає задоволенню повністю.

Щодо наслідків порушення відповідачем умов Договору суд зазначає, що за змістом статей 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 ЦК України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Так, неустойкою (штрафом, пенею), за статтею 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 7.7-7.9 постанови від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19 зазначила таке: "Особам надається право вибору: використати вже існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд. Відтак цивільний (господарський) договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі сторін щодо врегулювання їхніх правовідносин на власний розсуд (у межах, встановлених законом), тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін договору, регулятором їх відносин.

Так, з досліджених судом умов договорів вбачається, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов"язань при закупівлі товарів постачальник сплачує замовнику штрафні санкції у розмірі, визначеному п.7.3.2. договору, а у разі здійснення попередньої оплати постачальник, крім сплати зазначених санкцій, повертає замовнику кошти з урахуванням індексу інфляції. Відповідно до п.7.3.2. договору у разі порушення строків зобов"язання стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки від суми вартості товарів, з яких допущено прострочення.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування трьох процентів річних та інфляційних на суму боргу є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Щодо вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 4 223,00грн; пені у розмірі 31 484,28 грн; інфляційних нарахувань в розмірі 13219, 21 грн, суд зазначає таке.

Нарахування інфляційних втрат позивач здійснює з січня 2025 року по серпень 2025 року, а 3 % річних - з 01.01.2025 по 01.09.2025, пені - з 01.01.2025 по 30.06.2025.

Суд, визначений позивачем початок нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних вважає необґрунтованим з огляду на таке.

У позові позивач не обгрунтовує визначений ним початок прострочення зобов"язання з повернення коштів. При цьому, як встановив вище суд, позивач не довів, що він звертався до позивача до подання позову з вимогою про виконання відповідачем зобов"язання згідно з умовами договору чи повернення коштів за неотриманий товар.

Водночас, умовами договору термін отоварення позивача Бензином не зазначено. Більш того, у п.11.3 сторони узгодили, що можливість обміну бланків довірчих документів, вказавши, що він не може бути меншим ніж календарний місяць.

Поряд з цим, як встановив суд вище, згідно п.5.1 Договору строк (термін) поставки (передачі) товарів (довірчих документів): з моменту укладення договору до 29.11.2024року; згідно п.10.2 Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.10.1 цього Договору та діє до 31.12.2024 року.

Тобто за сприятливих умов, позивач міг використовувати зазначені талони певний період часу після закінчення строку договору.

У той же час, з наявних у справі обставин неможливо встановити, з якого часу та на який обсяг Товару відбулося порушення відповідачем умов Договору кожного числа, коли відповідач фактично не відвантажив товар за пред`явленим талоном.

Так, у матеріалах справи наявний Акт перевірки залишку скретч-карток (талонів) бренду «Авіас» від 02.01.2025, проте відсутні докази для встановлення факту, з талонами якого номінального обсягу позивач звертався до відповідача для отримання товару у вказаний період.

Тому, передовсім, суд переконаний у тому, що нарахування відповідачу пені, інфляційних та 3% річних з 01.01.2025 є необгрунтованим, не справедливим та таким, що не відповідає принципу розумності.

З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Тобто визначаючи розмір заборгованості за договором, зокрема, в частині пені та штрафу суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

З огляду те, що позивач не довів, що він звертався до позивача до подання позову з вимогою про виконання відповідачем зобов"язання згідно з умовами договору чи повернення коштів за неотриманий товар, із врахуванням визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення інфляційних, 3% річних та пені задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про стягнення із відповідача 211 400,00 грн, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню в цій частині, у іншій частині вимог суд відмовляє у позові..

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 3171,60 грн.

Керуючись ст. 252, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» (шлях Київ-Харків, корпус 134 км, Пирятинський район, Полтавська область, 37043, ) на користь Комунального закладу «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради» (, 52323, с. Зелена Долина, вул..Садова.1 Кам`янського району) суму заборгованості в розмірі 211 440,00грн, а також витрати на оплату судового збору у розмірі 3171,60 грн.

3. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

4. У іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Киричук О.А.