РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.12.2025Справа № 910/5724/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., за участі секретаря судового засідання Петькун Д.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Київської міської ради (01001, вул. Хрещатик, буд.36, м. Київ, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ХАБ КИЇВ" (03170, вул. Перемоги, буд.20, м. Київ, )

про стягнення 7 964 151,50 грн;

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київська міська рада (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ХАБ КИЇВ" (далі - відповідач) про стягнення 7 964 151,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на разі у Київській міській раді триває розгляд підготовленого Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (далі Департамент) проєкту рішення Київської міської ради від 13.10.2021 № 08/231-3740/ПР Про передачу ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ АВТО ХАБ КИЇВ земельної ділянки в оренду для експлуатації та обслуговування комплексу будівель і споруд товариства на вул. Перемоги, 20 у Святошинському районі міста Києва. Земельна ділянка сформована 02.09.2020 та є об`єктом цивільних прав у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України, дата набуття права власності на об`єкти нерухомого майна 21.04.2020, на думку позивача доцільно стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності за період з 02.09.2020 по 04.04.2025. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 суддя Ягічева Н.І. відкрила провадження по справі та призначила підготовче засідання на 10.06.2025.

26.05.2025 в системі "Електронний суд" відповідачем сформовано відзив на позовну заяву, мотивований тим, що єдиною підставою для сплати орендної плати є договір оренди земельної ділянки. Разом з тим, відповідач з моменту реєстрації права власності на майно, сплачував і сплачує плату за землю, а саме, за період з 02.09.2020 по 30.04.2025 відповідачем сплачено 1 716 542,86 грн. Позивачем не надано витягу з технічної документації з нормативно грошової оцінки земель за період з 2021 по 2024 включно на підставі яких зроблено розрахунок орендної плати. Крім того, позивачем не було враховано рішення №3704/3745 від 09.12.2021, яким користувачі земельних ділянок комунальної власності фактично звільняються від сплати орендної плати у період з 01.03.2022 по 31.05.2022.

30.05.2025 в системі "Електронний суд" позивачем сформовано відповідь на відзив.

В підсистемі «Електронний суд» 10.06.2025 відповідачем сформовано клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 10.06.2025 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2025 відкладено розгляд справи на 01.07.2025.

В судовому засіданні 01.07.2025 оголошено перерву до 22.07.2025.

22.07.2025 в системі "Електронний суд" відповідачем сформовано заперечення на відповідь на відзив та клопотання про зупинення розгляду справи.

У судовому засіданні 22.07.2025 відмовлено у клопотанні відповідача щодо зупинення провадження та оголошено перерву до 26.08.2025.

29.07.2025 в системі "Електронний суд" відповідачем сформовано клопотання про поновлення пропущених строків для подання доказів по справі.

26.08.2025 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.08.2025 закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті на 30.09.2025.

В підсистемі «Електронний суд» 08.09.2025 відповідачем подано заяву про поновлення процесуальних строків.

Ухвалою від 17.09.2025 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ХАБ КИЇВ" про поновлення строку на подання доказів та приєднання їх до матеріалів справи, відмовлено. Клопотання про поновлення строку на подання доказів та приєднання їх до матеріалів справи, залишено без розгляду.

В судовому засіданні 30.09.2025 оголошено перерву до 14.10.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2025 зупинено провадження по справі до надходження матеріалів справи до Господарського суду міста Києва, та скеровано матеріали справи до Північного апеляційного господарського суду.

20.11.2025 до Господарського суду міста Києва повернулись матеріали справи №910/5724/25.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2025 поновлено провадження по справі судове засіданні призначено на 09.12.2025.

09.12.2025 відповідачем сформовано заяву про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2025 відкладено розгляд справи на 11.12.2025.

У судовому засіданні 11.12.2025 представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні 11.12.2025 було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04.10.2021 № НВ-021, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :75:193:0004 площею 4,6107 га за адресою: вул. Перемоги, 20 у Святошинському районі м. Києва, вид цільового призначення: 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, проведена 02.09.2020 Відділом у Буринському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель від 21.05.2020.

Відповідно до інформаційної довідки від 06.05.2025 № 425513119 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Земельна ділянка забудована адміністративно-побутовим корпусом літ А загальною площею 565,30 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), корпусом служби перевезень літ. Б загальною площею 160,20 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), нежилою будівлею - приміщенням начальників 2-х автоколон літ. В загальною площею 74,60 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), будівлею блоку допоміжних цехів №1 літ. Г загальною площею 621,60 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), будівлею складів матеріальних літ. Д загальною площею 255,50 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), будівлею блоку допоміжних цехів №2 літ. Е загальною площею 1405,80 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), будівлею профілакторію поточного ремонту літ. Ж, загальною площею 682,60 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), нежилою будівлею - приміщенням начальника 1-ї автоколони літ. З загальною площею 41,60 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), будівлею мийки автомобілів літ. И загальною площею 864,70 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), будівлею ковально-зварювального блоку літ. К загальною площею 382,30 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), виробничим корпусом №2 літ. Л загальною площею 3937,10 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), будівлею центрального складу запчастин літ. М загальною площею 499,10 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), нежилою будівлею - центральною електрощитовою літ. Н загальною площею 28,10 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), будівлею автозаправочної станції літ. О загальною площею 16,00 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), які перебувають у приватній власності ТОВ «АВТО ХАБ КИЇВ» (попереднє найменування ТОВ «ОІЛ ХАБ КИЇВ»). Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.04.2020, номери записів про право власності 36305936, 36305848, 36305913, 36304903, 36305872, 36305208,36305988, 36306002, 36305966, 36305953, 36306018, 36305894, 36305094, 36305821).

Як вказує позивач, із дня формування земельної ділянки відповідач, як власник нерухомого майна, став фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, тому саме із цієї дати у відповідача виник обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою (укласти відповідний договір та оформити речові права на земельну ділянку), а також обов`язок сплачувати за користування земельною ділянкою, на якій розташовано майно. Відповідно до розрахунку Київської міської ради загальна сума відшкодування в розмірі 7 964 151,50 грн розраховується таким чином:1) з 02.09.2020 по 31.12.2020 59 663 122,36*3%/366*121 день = 591 740,80 грн; 2) з 01.01.2021 по 31.12.2021 59 663 122,36*3%/365*365 днів = 1 789 893,67 грн; 3) з 01.01.2022 по 31.12.2022 65 628 330,52*3%/365*365 днів = 1 968 849,92 грн; 4) з 01.01.2023 по 31.12.2023 75 472 580,10*3%/365*365 днів = 2 264 177,40 грн; 5) з 01.01.2024 по 31.12.2024 79 321 681,69*3%/366*366 днів = 2 379 650,45 грн; 6) з 01.01.2025 по 04.04.2025 88 840 283,49*3%/365*94 дні = 686 382,46 грн, а разом: 591 740,80 + 1 789 893,67 + 1 968 849,92 + 2 264 177,40 + 2 379 650,45 + 686 382,46 = 9 680 694,70 грн, де зазначені: період (рік) розрахунку; нормативно-грошова оцінка Земельної ділянки за вказаний період; ставка орендної плати, яка підлягала застосуванню у відповідному періоді (році); кількість днів у відповідному році; кількість днів у відповідному періоді та сума сплати за відповідний період.

Оцінюючи доводи позивача, відповідача та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку щодо наявності достатніх підстав для задоволення позовних вимог Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю Авто хаб Київ про стягнення 7 964 151,20 грн., при цьому, судом враховано таке.

Згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою чи ні.

За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України селищні міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передання в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положеннями частини першої статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Крім того, правовий механізм переходу прав на землю, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у статті 120 Земельного кодексу України.

Виходячи зі змісту означеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку в разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.

Як вбачається з положень статті 120 Земельного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведені в оренду попередньому власнику.

Власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 921/158/18 та Верховного Суду від 15.12.2021 року в справі № 924/856/20.

Відповідно до статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 року в справі №200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давнього Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані.

У постанові від 05.08.2022 року в справі № 922/2060/20 Верховний Суд, при розгляді спору в подібних правовідносинах, де серед іншого встановлювались обставини щодо площі земельної ділянки, яку використовував власник розташованого на ній нерухомого майна, дійшов висновку, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем сформованої земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 Земельного кодексу України).

Згідно зі статтею 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Як було встановлено вище, Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04.10.2021 № НВ-021, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :75:193:0004 площею 4,6107 га за адресою: вул. Перемоги, 20 у Святошинському районі м. Києва, вид цільового призначення: 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, проведена 02.09.2020 Відділом у Буринському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель від 21.05.2020.

Відповідно до інформаційної довідки від 06.05.2025 № 425513119 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Земельна ділянка забудована адміністративно-побутовим корпусом літ А загальною площею 565,30 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), корпусом служби перевезень літ. Б загальною площею 160,20 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), нежилою будівлею - приміщенням начальників 2-х автоколон літ. В загальною площею 74,60 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), будівлею блоку допоміжних цехів №1 літ. Г загальною площею 621,60 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), будівлею складів матеріальних літ. Д загальною площею 255,50 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), будівлею блоку допоміжних цехів №2 літ. Е загальною площею 1405,80 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), будівлею профілакторію поточного ремонту літ. Ж, загальною площею 682,60 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), нежилою будівлею - приміщенням начальника 1-ї автоколони літ. З загальною площею 41,60 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), будівлею мийки автомобілів літ. И загальною площею 864,70 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), будівлею ковально-зварювального блоку літ. К загальною площею 382,30 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), виробничим корпусом №2 літ. Л загальною площею 3937,10 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), будівлею центрального складу запчастин літ. М загальною площею 499,10 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), нежилою будівлею - центральною електрощитовою літ. Н загальною площею 28,10 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), будівлею автозаправочної станції літ. О загальною площею 16,00 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), які перебувають у приватній власності ТОВ «АВТО ХАБ КИЇВ» (попереднє найменування ТОВ «ОІЛ ХАБ КИЇВ»). Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.04.2020, номери записів про право власності 36305936, 36305848, 36305913, 36304903, 36305872, 36305208,36305988, 36306002, 36305966, 36305953, 36306018, 36305894, 36305094, 36305821).

За таких обставин відсутність документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою у відповідача не може бути визнане як її самовільне використання, однак не дає права на її безоплатне використання.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи було безпідставне набуття або збереження майна результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком певної події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

За змістом статті 1212 Глави 83 Цивільного кодексу України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" для кондикційних зобов`язань характерним є приріст майна у набувача без достатніх правових підстав.

Зокрема частина друга вказаної норми регламентує, що при цьому вина набувача майна, потерпілого чи інших осіб не має значення, а визначальним є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Частиною першою статті 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату (частина перша статті 96 Земельного кодексу України).

Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (стаття 92 цього кодексу).

Право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 Земельного кодексу України). До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельних ділянок, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельних ділянок на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України (аналогічні висновки неодноразово наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17).

Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 Цивільного кодексу України).

Тобто, при розгляді даної категорії справ не мають жодного значення причини, з яких відповідач не оформив право користування земельною ділянкою, у тому числі якщо це сталося в результаті поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 922/981/18 та у постанові від 02.06.2020 у справі № 922/2417/19, від 21.03.2023 по справі №922/2095/21.

Отже фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. Вказаний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17.

Щодо розміру коштів, які підлягають стягненню з відповідача, з урахуванням розрахунку Київської міської ради, суд зазначає таке.

Згідно з вимогами статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Судом було встановлено обставини формування 02.09.2020 земельної ділянки з кадастровим номером з кадастровим номером :75:193:0004, як об`єкту земельних правовідносин.

Згідно з пунктом 284.1 статті 284 Податкового кодексу України органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю, що сплачується на відповідній території.

Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки - підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Принцип платного використання землі також передбачено ст. 206 Земельного кодексу України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України.

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п. 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Таким чином, законодавець розмежовує поняття земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.

Отже, оскільки відповідач у спірний період не був власником або постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як користувача вже сформованої земельної ділянки, є орендна плата, яка товариством не сплачувалась в повному обсязі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 року в справі № 629/4628/16-ц дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року в справі № 320/5877/17 (пункт 71).

Висновок про те, що належним доказом розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути витяг, довідка або технічна документація з нормативної грошової оцінки, Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 09.11.2021 року в справі № 905/1680/20.

Статтею 20 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною і міською радою.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.

Згідно витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок №НВ-025 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :75:193:0004 на 2025 рік становить 88 840 283,49 грн.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04.10.2021 № НВ-021 нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату проведення 21.09.2020 становить 59 663 122,36 грн.

Суд зауважує, що згідно з пунктом 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115. Індекс споживчих цін встановлюється Державною службою статистики України, є загальнодоступним, розміщується на їх офіційному сайті, а тому не потребує доказування.

Відповідно до інформації з офіційного сайту Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, адже саме цей орган уповноважений реалізовувати державну політику у сфері земельних відносин (https:// land.gov.ua/derzhgeokadastr-povidomlyaye-pro-indeksacziyu-normatyvnoyi-groshovoyioczinky-zemel-za-2024-rik/) коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у розрізі років становить: 2024 рік 1,120, 2023 рік - 1,051 (зазначений коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується для всіх категорій земель і видів земельних угідь); 2022 рік 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,15 (для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь). 2021 рік 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення); за 2020 рік 1,0.

Таким чином, враховуючи наведене вище, суд погоджується із наведеним у позовній заяві розрахунком суми відшкодування.

Щодо посилань відповідача на те, що останнім вносилась плата за земельну ділянку за період з 02.09.2020 по 30.04.2025, суд зазначає таке.

Як вже зазначалося вище, при здійсненні розрахунку позивачем враховано оплату відповідача у розмірі 1 716 542,86 грн.

Таким чином, суд вважає безпідставними посилання відповідача на здійснення оплати заборгованості, оскільки вже враховано при здійсненні розрахунку в даній справі.

Одночасно, щодо посилань відповідача на наявність підстав для звільнення останнього від плати у відповідності до норм Податкового кодексу України, суд зауважує таке.

Пунктом 69 підрозділу 10 Інші перехідні положення розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України установлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 2102-ІХ, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.

Згідно з підпунктом 69.14 п. 69 підрозділу 10 Інші перехідні положення розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України (в редакції Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно № 3050-IX від 11.04.2023, який набрав законної сили 06.05.2023) за період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

При цьому, плата за землю, є загальнодержавним податком, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України у вказаній редакції).

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовується поняття земельний податок і орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності.

У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права. Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Отже, власники і землекористувачі земельних ділянок сплачують плату за землю (в т.ч. земельний податок) з дня виникнення права власності, права постійного користування земельною ділянкою.

Оскільки за відповідачем будь-яке право на спірну земельну ділянку не зареєстровано у встановленому законодавством порядку, у контролюючого органу в силу вимог пунктів 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України відсутні обов`язки та, відповідно, повноваження на стягнення податкових зобов`язань зі сплати земельного податку.

З урахуванням наведених приписів Податкового кодексу України та встановлених судом фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, положення п. 69.14. підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України не підлягають застосуванню до даних правовідносин.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю Авто хаб Київ про стягнення 7 964 151,50 грн.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позовних вимог.

Витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу відповідача відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 86, 129, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ХАБ КИЇВ» (вул. Перемоги, буд. 20, м. Київ, 03170; ) на користь Київської міської ради (вул. Хрещатик, буд. 36, м. Київ, 01001; ) безпідставно збережені кошти у сумі 7 964 151 (сім мільйонів дев`ятсот шістдесят чотири тисячі сто п`ятдесят одну) грн 50 коп та 95 569 (дев`яносто п`ять тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять ) грн. 82 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 18.12.2025.

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА