РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.12.2025Справа № 910/7994/25

За позовом Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України";

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рокобан";

про стягнення 3 518 438,64 грн.

Суддя Мандриченко О. В.

Секретар судового засідання Григоренко С. В.

Представники:

Від позивача: Шевчук Д.В., адвокат, довіреність від 09.09.2025 № 158-04/1092;

Від відповідача: Дядюра В.О., адвокат, ордер серії АІ № 2018175 від 06.10.2025.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна установа "Інститут охорони ґрунтів України" звернулася до Господарського суду міста Києва із позовом, в якому просить суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Рокобан" відшкодувати позивачу збитки у розмірі вартості переданого майна у розмірі 3 518 438,64 грн відповідно до договору №1/29/11/21 від 29.11.2021 та актів - приймання передачі до договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 позовну заяву Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

01.07.2025 до суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 30.06.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2025 вирішено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 910/7994/25, справу розглядати за правилами загального позовного провадження, а судове засідання призначити на 09.09.2025.

06.10.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Рокобан" подало до господарського суду заяву про поновлення процесуального строку на подання відзиву та відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позову.

Також 06.10.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Рокобан" подало до господарського суду заяву про застосування строків позовної давності.

У підготовчому засіданні 07.10.2025 судом розглядалася заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Рокобан" про поновлення процесуального строку на подання відзиву.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Враховуючи наведене, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив задовольнити заяву про поновлення пропущеного строку на подання відзиву та долучив вказаний відзив до матеріалів справи.

08.10.2025 до господарського суду від Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" надійшла відповідь на відзив.

14.10.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Рокобан" подало до господарського суду заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/7994/25 до судового розгляду по суті.

Під час розгляду спору по суті у судовому засіданні 02.12.2025 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 02.12.2025 проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити.

02.12.2025 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

29.11.2021 між Державною установою "Інститут охорони ґрунтів України" (далі також - позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рокобан" (далі також - відповідач, виконавець) укладено договір № 1/29/11/21 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, замовник здає на утилізацію, а виконавець приймає обладнання, прибори, техніку, транспортні засоби (ТЗ - автомобілі, причепи, трактори), матеріали, лом та відходи радіоелектронного лому (далі - сировина), що містять дорогоцінні (ДМ), кольорові чорні та важкі метали. У разі необхідності виконавець надає замовнику послуги по технічному обстеженню обладнання, приборів, техніки, транспортних засобів, матеріалів, які підлягають списанню та утилізації, акти-дефектації (заключення технічного стану обладнання), акти обстеження (технічний висновок) про стан вищевказаного обладнання та його придатність (або інше) до подальшої експлуатації та акти технічної експертизи щодо придатності та подальшої експлуатації транспортних засобів (висновок щодо технічного стану ТЗ).

Відповідно до пунктів 2.1-2.2.1 договору, замовник зобов`язаний: передати сировину виконавцю згідно актів прийому-передавання відповідно з переліком сировини, яка підлягає списанню або виводу з експлуатації, для подальшої утилізації; розсортувати сировину по видам і підготувати її до вигляду, що зручний для подальшої прийомки, відбору проб на хімічний аналіз (якщо є така необхідність) і відвантаження виконавцю. За узгодженням з виконавцем допускається відвантаження сировини у нерозібраному вигляді і без сортування.

Пунктами 2.3-2.3.4 цієї угоди встановлено, що виконавець зобов`язаний: прийняти сировину згідно акту прийому-передавання (Додаток № 1) відповідно з переліком сировини, яка підлягає списанню та утилізації, в присутності замовника; утилізувати сировину та надати замовнику паспорти на партію по вмісту дорогоцінних, чорних та кольорових металів не пізніше 15 днів з моменту надходження сировини; у разі надання виконавцем послуг по технічному обстеженню обладнання, приборів, техніки, транспортних засобів (ТЗ - автомобілі, причепи, трактори), матеріалів, які підлягають списанню та утилізації акти-дефектації (заключення технічного стану обладнання), акти обстеження (технічний висновок), акти технічної експертизи щодо придатності та подальшої експлуатації транспортних засобів ТЗ (висновок щодо технічного стану ТЗ); перерахувати кошти замовнику за сировину на реєстраційний рахунок замовника.

Згідно з пунктами 3.1-3.3 договору, вартість послуг визначається із застосуванням тарифів, що визначені у протоколі узгодження договірної ціни на загальний перелік відходів. У разі виявлення та вилучення, якщо це технічно можливо, в отриманих від замовника відходах дорогоцінних (ДМ), кольорових, чорних та важких металів, виконавець відшкодовує замовнику вартість вилучених дорогоцінних (ДМ), кольорових, чорних та важких металів замовнику. Ціни за 1 грам ДМ, брухту кольорових та чорних металів, полімерів встановлюються за домовленістю сторін на момент відвантаження сировини та фіксуються у Додатку № 2 (Специфікація про договірну ціну на дорогоцінні, кольорові, чорні метали, полімери, лом та відходи радіоелектронного лому). Показники фактично вилучених металів можуть відрізнятися від показників, вказаних в паспортах в обладнання ~ 10-30 % в зв`язку із особливостями технічного процесу вилучення.

У пункті 3.4 договору сторони погодили, що розрахунок за здану сировину здійснюється до 24.12.2021 року з моменту взаємного підписання паспортів на партію по вмісту дорогоцінних, чорних та кольорових металів.

Умовами пунктів 4.2, 4.4 наведеного правочину передбачено, що у випадку, якщо з вини однієї сторони іншій стороні буде заподіяно збитки, винна сторона зобов`язана відшкодувати іншій стороні такі заподіяні збитки відповідно до чинного законодавства. У разі, якщо сировина, що передається для переробки, може містити чорні та/або кольорові метали, за порушення строків оплати (визначених у пункті 3.4 цього Договору) за такі метали виконавець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неоплачених коштів за кожен день прострочення терміну виконання зобов`язання.

За змістом пунктів 7.1, 7.2 договору, вивіз та завантаження сировини здійснюється виконавцем.

Відповідно до пункту 8.1 договору (в редакції додаткової угоди від 31.12.2021 року до нього) термін дії договору встановлено до 28.02.2022 року, але обов`язково до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання взятих на себе обов`язків за цим договором.

Позивач вказує, що відповідач отримав майно згідно договору та актів приймання-передачі, проте, не виконав взяті на себе зобов`язання за договором чим спричинив позивачу збитки в розмірі вартості переданого майна, згідно актів - приймання передачі у розмірі 3 518 438,64 грн., оскільки фактично позивач залишився і без майна, так як передав його на виконання договору для утилізації, а також і без будь - якого доходу від передбаченої договором господарської операції щодо майна.

Як вказує позивач, на адресу відповідача було направлено претензію (вимогу) про відшкодування збитків внаслідок прострочення боржником виконання зобов`язання від 22.05.2025 вих. № 158-04/605, проте станом на дату подання позовної заяви відповідь на вказану претензію відповідачем надана не була.

А відтак, за твердженнями позивача, наслідок невиконання відповідачем зобов`язання за договором завдано збитки позивачу у розмірі вартості переданого майна, згідно актів - приймання передачі - 3 518 438,64 грн.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказує, що про укладання договору з позивачем директору і власнику відповідача нічого не відомо, а позивачем не надано копій документів, що підтверджують виконання договору.

Також відповідач просив застосувати позовну давність до позовних вимог.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Слід зазначити, що укладений між сторонами договір (а також додаткова угода від 31.12.2021 року до нього) містить всі передбачені законом істотні умови, скріплений підписами представників його сторін та відбитками печаток наведених юридичних осіб.

Посилання відповідача на недоведеність позивачем у повній мірі факту укладення між сторонами договору (про укладання якого директору і власнику Товариства нічого не відомо), який не внесено до авторизованого електронного майданчика Prozorro, не беруться судом до уваги, оскільки обставини обізнаності нового власника чи керівника юридичної особи про укладення цією юридичною особою господарсько-правового правочину не впливає на факт його укладення та не спростовує його дійсності.

Крім того, факт укладення між сторонами договору та виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків за цією угодою, зважаючи на передбачений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, був встановлений у рішенні господарського суду міста Києва від 02.05.2024 у справі № 910/12327/23 за позовом Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" до Товариства про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Рокобан" повернути майно, передане позивачем відповідно до договору та актів приймання-передачі, залишеному без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.06.2024.

Означене судове рішення на час розгляду справи № 910/12931/24 у встановленому законом порядку набрало законної сили.

Суд вказує, що за приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З наведеного вбачається, що обставини, встановлені в рішеннях судів у справі № 910/12931/24 не підлягають повторному доказуванню.

А відтак, наведені твердження відповідача відхиляються.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Приписами частини 2 цієї статті визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору відповідно до оформлених актів приймання-передачі збір сировини, яка підлягала списанню або виведена із експлуатації, для подальшої утилізації здійснювався за адресами філій ДУ "Держґрунтохорона":

- Вінницька філія ДУ "Держґрунтохорона" (с. Агрономічне) (акт прийому- передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 90 600,00 грн; акт прийому-передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 2 262,00 грн; акт прийому-передавання № б/н транспортних засобів для технічної експертизи щодо придатності та подальшої експлуатації, балансова вартість 2 262,00 грн);

- Волинська філія ДУ "Держґрунтохорона" (м. Луцьк) (акт прийому- передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 311 121,00 грн.; акт прийому-передачі № б/н від 02 лютого 2022 на утилізацію сировини, а саме автомобіля ГАЗ 5312; акт прийому-передавання № б/н на обстеження сировини, що може містити дорогоцінні, кольорові чорні метали, лома та відходів радіоелектронного лому, полімери балансова вартість 311 121,00 грн);

- Дніпровська філія ДУ "Держґрунтохорона" (с. Дослідне) (акт прийому- передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 89 219,00 грн; акт прийому-передавання № б/н на обстеження сировини, що може містити дорогоцінні, кольорові чорні метали, лома та відходів радіоелектронного лому, полімери балансова вартість 89 219,00 грн; акт прийому-передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 26 843,00 грн; акт прийому- передавання № б/н транспортних засобів для технічної експертизи щодо придатності та подальшої експлуатації, балансова вартість 26 843,00 грн);

- Житомирська філія ДУ "Держґрунтохорона" (м. Житомир) (акт прийому- передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 653 484,00 грн; акт прийому-передавання № б/н на обстеження сировини, що може містити дорогоцінні, кольорові чорні метали, лома та відходів радіоелектронного лому, полімери балансова вартість 653 484,00 грн);

- Запорізька філія ДУ "Держґрунтохорона" (м. Запоріжжя) (акт прийому- передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 265 039,75 грн; акт прийому-передавання № б/н на обстеження сировини, що може містити дорогоцінні, кольорові чорні метали, лома та відходів радіоелектронного лому, полімери балансова вартість 262 776,75 грн; акт прийому-передавання № б/н транспортних засобів для технічної експертизи щодо придатності та подальшої експлуатації, балансова вартість 15 955,00 грн; акт прийому-передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 15 955,00 грн);

- Івано-Франківська філія ДУ "Держґрунтохорона" (м. Івано-Франківськ) (акт прийому-передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 119 907,00 грн);

- Львівська філія ДУ "Держґрунтохорона" (с. Оброшино) (акт прийому- передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 53 017,00 грн; акт прийому-передавання № б/н на обстеження сировини, що може містити дорогоцінні, кольорові чорні метали, лома та відходів радіоелектронного лому, полімери балансова вартість 53 017,00 грн; акт прийому-передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 5 510,00 грн; акт прийому- передавання № б/н транспортних засобів для технічної експертизи щодо придатності та подальшої експлуатації, балансова вартість 5 510,00 грн);

- Кіровоградська філія ДУ "Держґрунтохорона" (с. Созонівка) (акт прийому-передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 115 950,00 грн);

- Миколаївська філія ДУ "Держґрунтохорона" (с. Полігон) (акт прийому- передавання № б/н від 14 грудня 2021 на утилізацію сировини, балансова вартість 60 776,70 грн; акт прийому-передавання № б/н від 14 грудня 2021 року на обстеження сировини, що може містити дорогоцінні, кольорові чорні метали, лома та відходів радіоелектронного лому, полімери балансова вартість 60 776,70 грн; акт прийому-передавання транспортних засобів для технічної експертизи щодо придатності та подальшої експлуатації № б/н від 14 грудня 2021 року, балансова вартість 16 886,00 грн);

- Полтавська філія ДУ "Держґрунтохорона" (с. Степне) (акт прийому- передавання транспортних засобів для технічної експертизи щодо придатності та подальшої експлуатації № б/н від 11 січня 2022 року балансова вартість 44 912,00 грн; акт прийому-передавання № б/н від 11 січня 2022 на утилізацію сировини (транспортні засоби), балансова вартість 44 912,00 грн; акт прийому-передавання № б/н від 01 грудня 2021 на утилізацію сировини, балансова вартість 226 516,00 грн; акт прийому-передавання № б/н від 01 грудня 2021 на обстеження сировини, що може містити дорогоцінні, кольорові чорні метали, лома та відходів радіоелектронного лому, полімери балансова вартість 226 516,00 грн);

- Рівненська філія ДУ "Держґрунтохорона" (м. Шубків) (акт прийому- передавання № б/н від 30 листопада 2021 на утилізацію сировини, балансова вартість 168 547,00 грн; акт прийому-передавання № б/н від 30 листопада 2021 на обстеження сировини, що може містити дорогоцінні, кольорові чорні метали, лома та відходів радіоелектронного лому, полімери балансова вартість 168 547,00 грн; акт прийому-передавання № б/н від 01 грудня 2021 на утилізацію сировини (транспортних засобів), балансова вартість 62 551,00 грн; акт прийому-передавання транспортних засобів для технічної експертизи щодо придатності та подальшої експлуатації № б/н від 01 грудня 2021 балансова вартість 62 551,00 грн);

- Сумська філія ДУ "Держґрунтохорона" (с. Сад) (акт прийому-передавання № б/н від 23 грудня 2021 на утилізацію сировини, балансова вартість 227 340,14 грн; акт прийому-передавання № б/н від 23 грудня 2021 на обстеження сировини, що може містити дорогоцінні, кольорові чорні метали, лома та відходів радіоелектронного лому, полімери балансова вартість 227 340,14 грн);

- Харківська філія ДУ "Держґрунтохорона" (м. Харків) (акт прийому- передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 95 899,00 грн; акт прийому-передавання № б/н на обстеження сировини, що може містити дорогоцінні, кольорові чорні метали, лома та відходів радіоелектронного лому, полімери балансова вартість 95 899,00 грн);

- Хмельницька філія ДУ "Держґрунтохорона" (м. Кам`янець-Подільський) (акт прийому-передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 154 834, 80 грн);

- Черкаська філія ДУ "Держґрунтохорона" (с. Холоднянське) (акт прийому-передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 212373,50 грн; акт прийому-передавання № б/н на обстеження сировини, що може містити дорогоцінні, кольорові чорні метали, лома та відходів радіоелектронного лому, полімери балансова вартість 212 373,50 грн; акт прийому-передавання транспортних засобів для технічної експертизи щодо придатності та подальшої експлуатації № б/н балансова вартість 19 159,00 грн);

- Чернівецька філія ДУ "Держґрунтохорона" (м. Чернівці) (акт прийому-передавання № б/н від 10 грудня 2021 на утилізацію сировини, балансова вартість 195 035,00 грн; акт прийому-передавання № б/н від 10 грудня 2021 на обстеження сировини, що може містити дорогоцінні, кольорові чорні метали, лома та відходів радіоелектронного лому, полімери балансова вартість 195 035,00 грн);

- Чернігівська філія ДУ "Держґрунтохорона" (м. Чернігів) (акт прийому- передавання № б/н на утилізацію сировини, балансова вартість 129 329,50 грн);

- Виробниче приміщення в Київській обл. (смт Чабани) (акт прийому- передавання № б/н від 10 грудня 2021 на утилізацію сировини, балансова вартість 135 269,00 грн; акт прийому-передавання № б/н від 10 грудня 2021 на обстеження сировини, що може містити дорогоцінні, кольорові чорні метали, лома та відходів радіоелектронного лому, полімери, балансова вартість 135 269,00 грн).

Вказані обставини також встановлено в рішеннях судів у справі № 910/12931/24 та не підлягають повторному доказуванню.

Тобто, позивачем, на виконання умов договору, передано відповідачу майно загальною вартістю 3 518 438,64 грн.

У ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Як вказує позивач, відповідно до п. 2.3.2 договору відповідач був зобов`язаний утилізувати сировину та надати позивачу паспорти на партію по вмісту дорогоцінних, чорних та кольорових металів не пізніше 15 днів з моменту надходження сировини, проте дана умова Договору відповідачем виконана не була.

Згідно п. 3.4. договору, розрахунок за здану сировину здійснюється до 24.12.2021, з моменту взаємного підписання паспортів на партію по вмісту дорогоцінних, чорних та кольорових металів.

З наданих позивачем до матеріалів справи доказів слідує, що позивач свої зобов`язання за договором з передачі відповідачу сировини на утилізацію виконав належним чином та у повному обсязі.

У той же час відповідач не виконав своїх зобов`язань зі сплати позивачу коштів за договором.

Вказане також встановлено в рішеннях судів у справі № 910/12931/24, які наводилися судом вище, та не підлягають повторному доказуванню.

Тобто, відповідач, у строк до 24.12.2021 свого зобов`язання не виконав.

При цьому у рішенні господарського суду міста Києва від 02.05.2024 у справі № 910/12327/23, встановлено, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача повернути майно передане Державною установою "Інститут охорони ґрунтів України" відповідно до Договору № 1/29/11/21 від 29 листопада 2021 року та актів приймання-передачі, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства та умовах Договору, які не передбачають повернення виконаного у зобов`язанні (повернення до такого стану, що існував до виконання Договору позивачем), крім випадків недійсності правочину (реституція).

Тобто, умовами договору не передбачено зобов`язання відповідача повернути майно передане Державною установою "Інститут охорони ґрунтів України" відповідно до договору № 1/29/11/21 від 29 листопада 2021 року та актів приймання-передачі.

Також умовами договору не передбачено зобов`язання відповідача повернути позивачеві вартість прийнятого майна.

13.07.2022 позивач отримав гарантійний лист, у якому відповідач зазначає, що він не може вести господарську діяльність, у зв`язку із продовженням дії воєнного стану в Україні, та гарантує виконання зобов`язання протягом 30 днів після закінчення дії воєнного стану на території України.

Таким чином, з наведеного вбачається, що відповідач визнає факт порушення свого зобов`язання.

Позивач не погодився з такими доводами відповідача та вважає, що означений лист є відмовою від виконання договору.

Крім того, позивач звертався до відповідача з вимогою № 158-04/605 від 22.05.2025 про відшкодування збитків, внаслідок прострочення виконання зобов`язання, однак відповдіач вказані грошові кошти позивачеві не сплатив.

Станом на час розгляду даної справи, відповідачем своє зобов`язання не виконано, доказів протилежного матеріали справи не містять.

За приписами 1 статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Як вбачається з ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує його інтереси, як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Тобто зі змісту ст. 623 Цивільного кодексу України вбачається, що відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності.

У відповідності з нормами цивільного законодавства притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише за певних, передбачених законом умов, сукупність яких формують склад правопорушення, що є підставою цивільно-правової відповідальності, при цьому складовими правопорушення, необхідними для відповідальності у вигляді відшкодування збитків, є суб`єкт та об`єкт правопорушення, а також суб`єктивна та об`єктивна сторони.

Суб`єктом цивільного правопорушення є боржник, а об`єктом правопорушення зобов`язальні правовідносини кредитора та боржника, між тим суб`єктивну сторону становить вина боржника, а об`єктивну протиправна поведінка боржника (невиконання або неналежне виконання обов`язку), наявність збитків у майновій сфері кредитора, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками, при цьому розмір збитків має довести кредитор, а відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів звільняє боржника від відповідальності.

Частинами 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану шкоду, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як:

- неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;

- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювана шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що необхідно та невідворотно спричинила шкоду;

- вина заподіювача шкоди, як суб`єктивного елемента відповідальності, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

За приписами ч. 1, 2 ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Пунктами 2.3-2.3.4 договору встановлено, що виконавець зобов`язаний: прийняти сировину згідно акту прийому-передавання (Додаток № 1) відповідно з переліком сировини, яка підлягає списанню та утилізації, в присутності замовника; утилізувати сировину та надати замовнику паспорти на партію по вмісту дорогоцінних, чорних та кольорових металів не пізніше 15 днів з моменту надходження сировини; у разі надання виконавцем послуг по технічному обстеженню обладнання, приборів, техніки, транспортних засобів (ТЗ - автомобілі, причепи, трактори), матеріалів, які підлягають списанню та утилізації акти-дефектації (заключення технічного стану обладнання), акти обстеження (технічний висновок), акти технічної експертизи щодо придатності та подальшої експлуатації транспортних засобів ТЗ (висновок щодо технічного стану ТЗ); перерахувати кошти замовнику за сировину на реєстраційний рахунок замовника.

Згідно п. 3.4. договору, розрахунок за здану сировину здійснюється до 24.12.2021, з моменту взаємного підписання паспортів на партію по вмісту дорогоцінних, чорних та кольорових металів.

Відповідач, як у строк до 24.12.2021, так і станом на час розгляду справи свого зобов`язання не виконав.

Разом із тим, відповідно до умов пункту 8.1 договору (в редакції додаткової угоди від 31.12.2021 року до нього) термін дії договору встановлено до 28.02.2022, але обов`язково до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Виходячи з встановлених обставин та матеріалів справи, судом встановлено, що в діях відповідача наявні всі елементи складу правопорушення, зокрема: протиправна поведінка, яка полягає у невиконанні умов п. 2.3.2., 2.3.4. договору; безпосередньо завдані збитки, розмір яких підтверджений відповідними актами приймання-передачі; причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками; вина відповідача, яка виражена в умисному ухиленні від виконання свого зобов`язання протягом тривалого часу.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків пропущення строків позовної давності суд вказує наступне.

Відповідно до ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Положеннями ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Станом на день звернення Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" до господарського суду з вказаним позовом, воєнний стан в Україні, введений Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, який затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX не скасовано, а навпроти, продовжено з 05 години 30 хвилин 9 травня 2025 року строком на 90 діб Указом Президента України "Про продовження воєнного стану в Україні" від 15.04.2025, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 16.04.2025.

З огляду на викладене, суд зазначає, що Державною установою "Інститут охорони ґрунтів України" не було пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з вказаним позовом.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97 від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", №49684/99 від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як законодавчо необґрунтовані та безпідставні.

Керуючись ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рокобан" (03148, м. Київ, вул. В. Покотила, буд. 7/2, ідентифікаційний код 42747947) на користь Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" (03190, м. Київ, провул. Сеньківський, буд. 3, ідентифікаційний код 25835792) грошові кошти у розмірі 3 518 438 (три мільйона п`ятсот вісімнадцять тисяч чотириста тридцять вісім) грн 64 коп. та судовий збір у розмірі 52 776 (п`ятдесят дві тисячі сімсот сімдесят шість) грн 37 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16.12.2025.

Суддя О.В. Мандриченко