ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Чернівці

12 грудня 2025 року Справа № 926/3438/25

Суддя Господарського суду Чернівецької області Гушилик С.М., за участю помічника судді Петровської В.С., яка за дорученням судді виконує повноваження секретаря судового засідання, розглянувши справу №926/3438/25

За позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго (04080, м.Київ, вул.Кирилівська, 85)

До відповідача Приватного підприємства Компанія Скайсервіс (58008, м.Чернівці, вул.Руська, 20)

Про стягнення заборгованості за поставлену електричну енергію, 15% річних та інфляційних втрат в розмірі 23737,56 грн

За участі представників:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ: Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Приватного підприємства Компанія Скайсервіс про стягнення заборгованості за поставлену електричну енергію за договором останньої надії в розмірі 23737,56 грн, з яких: основна заборгованість в сумі 8605,61 грн, 15% річних в сумі 7829,93 грн та інфляційні в сумі 7302,02 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Приватним підприємством Компанія Скайсервіс неналежно виконано умови договору від 01.01.2019 року про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" та комерційної пропозиції в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги, у зв`язку із чим у приватного підприємства утворилась заборгованість в розмірі 8605,61 грн за період з січня по лютий 2019 року, за порушення умов договору, позивач нарахував відповідачу 15% річних в сумі 7829,93 грн та інфляційні в розмірі 7302,02 грн, які просить стягнути з останнього в судовому порядку.

13.10.2025 року відділом документального та інформаційного забезпечення суду зареєстровано матеріали позовної заяви за вх.№3438, позовну заяву передано судді Гушилик С.

Ухвалою суду від 13.10.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 30.10.2025 року.

Ухвалою суду від 30.10.2025 року відкладено судове засідання на 24.11.2025 року.

18.11.2025 року від представника позивача надійшло клопотання (вх.№3920) про участь у судовому засіданні представника Атаманюка В.В. в режимі відеоконференції поза межами суду, яка задоволена ухвалою суду від 18.11.2025 року.

Ухвалою суду від 24.11.2025 року відкладено судове засідання на 08.12.2025 року.

08.12.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.вх.№№5109, 5111), в якому заперечує проти позовних вимог посилаючись на пропуск позовної давності, а тому просить відмовити у задоволенні позову, а також просить розглядати справу без його участі.

Ухвалою суду від 08.12.2025 року оголошено перерву в судовому засіданні до 12.12.2025 року про що винесено ухвалу, яка направлена сторонам, в системі Електронний суд, а відтак суд констатує, що сторони належним чином повідомлені про час і місце судового засідання.

До початку судового засідання 12.12.2025 року від представника позивача надійшла заява (вх.№5201) про розгляд справи без його участі, в якій він зазначає, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач та його уповноважений представник в черговий раз не з`явились, при цьому, суд наголошує, що матеріали справи містять клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Судом вжито всі передбачені чинним законодавством заходи повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду спору по суті, а також з урахуванням заяви представника відповідача про розгляд справи без його участі, суд приходить висновків про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін за наявними у справі документами.

Дослідивши всі докази та з`ясувавши обставини справи, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у ст.129 Конституції України та ст.ст.13, 14, 74 ГПК України, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ГПК України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", виконує функції постачальника "останньої надії" (далі - постачальник), що діє на підставі ліцензії на постачання електричної енергії споживачу, виданої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 06.11.2018 року №1344 та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 року №1023-р, відповідно до ст.64 Закону України "Про ринок електричної енергії" (далі Закон), Правил роздрібного ринку електричної енергії затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №312 (далі Правила ПРРЕЕ).

Частиною 6 статті 64 Закону встановлено, що постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" (далі - договір), що затверджується НКРЕКП, та є публічним договором приєднання. Постачальник "останньої надії" оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.

До умов договору та комерційної пропозиції, розробленої з урахуванням вимог Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та у відповідності до вимог Закону, ПРРЕЕ приєднало Приватне підприємство Компанія Скайсервіс (далі споживач).

Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним, керуючись ст.ст.633, 634, 641, 642 ЦК України з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу (п.3.4.4 ПРРЕЕ), що також кореспондується з п.3.7 договору: "Початок постачання електричної енергії Споживачу починається з факту споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ у разі укладення договору між сторонами".

З 27.12.2018 року на виконання положень ч.11 ст.64 Закону, ДПЗД "Укрінтеренерго", як постачальником "останньої надії", на своєму офіційному вебсайті у мережі Інтернет за адресою https://uie.kiev.ua/ розміщено публічну оферту: Порядок приєднання до умов договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"; Договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"; "Комерційна пропозиція для постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії" №2 (далі - Комерційна пропозиція); Додаток №1 до Комерційної пропозиції до Договору на постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"; Порядок формування ціни, за якою здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії".

Отже, законодавством встановлено, що договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" укладається на підставі дій споживача фактичного споживання електричної енергії (акцепт договору) без договору з іншим електропостачальником. У такому разі договір вважається укладеним з постачальником "останньої надії" у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником.

Акціонерне товариство Чернівціобленерго визначено як Оператора системи розподілу (ОСР) згідно з реєстром суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, діяльність яких регулюється НКРЕКП.

За даними ОСР, ПП Компанія Скайсервіс віднесено до категорії споживачів, постачання електричної енергії яким здійснює постачальник "останньої надії", починаючи з 01.01.2019 року, що підтверджується листом/реєстром споживачів АТ "Чернівціобленерго" від 29.01.2019 року №33/412.

Листом №33/581 від 15.02.2019 року ДПЗД "Укрінтеренерго" отримало від ОСР звіт про фактичне споживання споживачем електричної енергії постачальника "останньої надії", згідно якого останній спожив за період з січня по лютий 2019 року 2569 кВт*год, що становить 8605,61 грн.

Згідно з п.2.1 договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, що зазначені в додатку 1 до договору (комерційна пропозиція).

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п.5.8 договору).

Відповідно до п.5.10 договору та комерційної пропозиції №2, оплата виставленого постачальником рахунка має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менш 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунку, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.

Позивачем, на виконання договору, відповідачу виставлено акти купівлі продажу електроенергії та рахунки від 31.01.2019 року на суму 4254,23 грн та від 28.02.2019 року на суму 4351,38 грн, які 17.05.2025 року направлені споживачу разом з претензією-вимогою №44/11-000488, в якій зазначено про сплату заборгованості протягом 7 днів з дати її отримання, яка була отримана останнім 03.06.2025 року, однак була залишена споживачем без відповіді.

У зв`язку з утворенням заборгованості в розмірі 8605,61 грн, постачальник звернувся до суду про стягнення, при цьому, внаслідок порушення умов договору та комерційної пропозиції №2 від 27.12.2018 року, позивач нарахував 15% річних в сумі 7829,93 грн та інфляційні в сумі 7302,02 грн.

Відповідач відсутність заборгованості не спростував, проте зіслався лише на застосування позовної давності, посилаючи на те, що при вирішення питання позовної давності необхідно керуватися загальними строками позовної давності, встановленими ст.257 ЦКУ, а не пунктом Позовна давність Комерційної пропозиції №2 від 27.12.2018 року, а відтак просить відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку із закінченням строку позовної давності.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.ст.525, 526 ЦК України).

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначені Законом України "Про ринок електричної енергії" (далі Закон).

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону, основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема, кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу; правилами роздрібного ринку; іншими нормативно-правовими актами. Кодекс систем розподілу та правила роздрібного ринку затверджуються Регулятором (Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг).

Правила роздрібного ринку передбачають, зокрема, загальні умови постачання електричної енергії споживачам, систему договірних відносин між учасниками роздрібного ринку, права та обов`язки учасників ринку, процедуру заміни споживачем постачальника електричної енергії, умови та порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії споживачу, процедуру розгляду скарг споживачів, особливості постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги, постачальником "останньої надії" (ч.5 ст.2 Закону).

Споживач має право, зокрема: купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, за умови укладення ним договору про врегулювання небалансів та договору про надання послуг з передачі електричної енергії з оператором системи передачі, а у разі приєднання до системи розподілу - договору про надання послуг з розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу; або купувати електричну енергію на роздрібному ринку у електропостачальників або у виробників, що здійснюють виробництво електричної енергії на об`єктах розподіленої генерації, за правилами роздрібного ринку (ч.1 ст.58 Закону).

За приписами ст.4 Закон, учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, і договори про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

Відповідно до п.66 ч.1 ст.1 Закону, постачальник "останньої надії" це - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який за обставин, встановлених цим Законом, не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу.

Відповідно до п.1.2.9 Правил ПРРЕЕ, постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником останньої надії, який розробляється постачальником "останньої надії" на основі типового договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" (додаток 7 до цих Правил ПРРЕЕ) та вважається укладеним у визначених законодавством України та цими Правилами випадках, у разі настання яких споживач безакцептно приймає умови договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

Зокрема, відповідно до п.8 ст.64 Закону, п.3.4.4. Правил ПРРЕЕ договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.

Отже, аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що у разі настання обставин, визначених у ч.1 ст.64 Закону, постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії та відповідно до п.66 ч.1 ст.1 цього Закону не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу, а факт приєднання споживача до публічного договору постачання електричної енергії від постачальника "останньої надії" відбувається по факту споживання електричної енергії без укладення договору з іншим електропостачальником.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору (ч.5 ст.633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст.634 ЦК України).

З урахуванням наведеного, суд встановив, що між сторонами у справі укладений договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" на умовах комерційної пропозиції, розробленої з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та відповідно до вимог Закону України "Про ринок електричної енергії", положень ПРРЕЕ, по оператору системи розподілу АТ "Чернівціобленерго".

Як уже зазначалося, факт укладення публічного договору постачання електричної енергії постачальника "останньої надії" відповідно до наведеного вище законодавства пов`язується з початком фактичного постачання електричної енергії споживачу постачальником "останньої надії" (за наявності нормативно визначених умов та з віднесенням оператором системи розподілу такого споживача до портфоліо постачальника останньої надії), а не з датою повідомлення споживача про укладення такого договору.

Відповідно до п.3.4.1 Правил ПРРЕЕ, постачальник "останньої надії" повідомляє споживача про умови постачання, ціну на електричну енергію, а також про право споживача на вибір електропостачальника шляхом оприлюднення зазначеної у цьому пункті інформації на своєму офіційному вебсайті.

Суд дійшов висновку, що факт поставки позивачем електричної енергії відповідачу у спірний період підтверджений документально та відповідачем не спростований.

За приписами п.3 ч.1 ст.57 Закону, електропостачальники мають право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

Таке право електропостачальника передбачено і п.п.1 п.7.1 договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

Поряд з тим, за приписами п.1 ч.3 ст.58 Закону України "Про ринок електричної енергії", відповідач, як споживач, зобов`язаний: сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Такий обов`язок забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору покладено на відповідача (споживача) і п.п.2 п.6.2. договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

Умовами розділу "Спосіб (порядок) та строки оплати за постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" Комерційної пропозиції №2 від 27.12.2018 року, що є невід`ємним додатком до договору, встановлено обов`язок сплати споживачем 100% від орієнтованої вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку.

Матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не спростовано направлення Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на поштову адресу відповідача рахунків та актів за період січень - лютий 2019 року.

За умовами ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Приписи ст.525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач узяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість за поставлену йому постачальником "останньої надії" в січні - лютому 2019 року електроенергію у розмірі 8605,61 грн, а відтак вимога позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості в розміри 8605,61 грн є обґрунтованою.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 15% річних в сумі 7829,93 грн та інфляційних втрат в сумі 7302,02 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконати ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та відсотків річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі №902/417/18.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням річних та індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 року у справі №905/600/18).

Визначені ч.2 ст.625 ЦК право стягнення річних та інфляційних втрат є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року по справі №918/631/19 зазначено, що за змістом ст.ст.509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11.04.2018 року у справі №758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18) та від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18).

Судом досліджено, що Комерційною пропозицією №2 встановлено збільшення розміру до 15% річних у зв`язку із простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшена плата за користування позикою (кредиту), слід вважати іншим розміром процентів, встановленим договором у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи розрахунку, позивачем здійснено нарахування 15% річних за період з 10.06.2019 року по 03.10.2025 року на суму 7829,93 грн та інфляційних втрат за період з 10.06.2019 року по 30.09.2025 року на суму 7302,02 грн.

За результатами здійсненої перевірки нарахування 15% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що претензія - вимога №44/11-000488 від 17.05.2019 року, в якій зазначено про сплату заборгованості протягом 7 днів з дати її отримання, отримана відповідачем 03.06.2019 року.

У відповідності до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Так, як претензію отримано відповідачем 03.06.2019 року, строк нарахування інфляційних та річних повинен здійснюватися на наступний день з дня закінчення строку на оплату за виставленою претензією, а саме з 11.06.2019 року.

Суд, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за період з 11.06.2019 року по 30.09.2025 року встановив, що сума інфляційних нарахувань становить 7127,37 грн, що на 174,65 грн менше, ніж заявлено позивачем.

Щодо розрахунку 15% річних за період з 11.06.2019 року по 03.10.2025 року, суд здійснивши перерахунок зазначає, що сума нарахувань мала бути б більшою, однак позивачем заявлено розмір 15% річних менший, відтак суд самостійно не може збільшувати позовні вимоги (предмет або підстави позову), це право належить виключно позивачу, який може збільшувати розмір вимог або змінювати їх до певних етапів процесу, а суд лише розглядає заявлені вимоги, а не додає нові чи збільшує їх за власною ініціативою, у зв`язку із чим, суд констатує, що вимоги позивача про стягнення 15%річних в розмірі 7829,93 грн є арифметично вірними та обґрунтованими.

Стороною відповідача заявлено про застосування строків позовної давності, а відтак суд зазначає наступне.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України), а для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Перебіг строків позовної давності був зупинений Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин, який скасовано з 30.06.2023 року Постановою Кабінету Міністрів України №651 від 27.06.2023 року.

Також, перебіг строків позовної давності зупинились на строк дії воєнного стану в Україні, який введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24.02.2022 року, що унормовано п.19 Прикінцевих положень ЦК України.

Законом України Про зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України щодо поновлення перебігу позовної давності від 14.05.2025 року №4434-ІХ виключено п.19 прикінцевих та перехідних положень, а відтак поновлено строки позовної давності з 04.09.2025 року.

Згідно Комерційної пропозицій №2 та керуючись ст.259 ЦК України сторони договору домовились встановити в цьому договорі збільшений строк позовної давності: строк загальної позовної давності щодо вимог про стягнення боргу тривалістю п`ять років; строк спеціальної позовної давності щодо вимог про стягнення штрафних санкцій (штраф, пеня) тривалістю два роки.

Таким чином, з урахуванням як вимог договору та комерційної пропозиції так і вимог чинного законодавства, щодо строків позовної давності, доводи відповідача щодо пропущення строку позовної давності щодо стягнення заборгованості, 15% річних, інфляційних не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст.76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, які відповідач не спростував, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 ГПК України та Закону України Про судовий збір, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача зважаючи на його мінімальний розмір в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 42, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Позовні вимоги Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго (04080, м.Київ, вул.Кирилівська, 85) до Приватного підприємства Компанія Скайсервіс (58008, м.Чернівці, вул.Руська, 20) про стягнення заборгованості за поставлену електричну енергію, 15% річних та інфляційних втрат в розмірі 23737,56 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства Компанія Скайсервіс (58008, м.Чернівці, вул.Руська, 20, код 32652155) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго (04080, м.Київ, вул.Кирилівська, 85, код 19480600) заборгованість в розмірі 23562,91 грн, з яких: основний борг в сумі 8605,61 грн, 15% річних в сумі 7829,93 грн, інфляційні в сумі 7127,37 грн та 3028,00 грн судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.257 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Повне рішення складено та підписано 15.12.2025 року.

Суддя Світлана ГУШИЛИК