ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"08" грудня 2025 р. Справа№ 910/12782/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Барсук М.А.

при секретарі судового засідання Овчинніковій Я.Д.,

за участю представників:

від позивача Шабельник К.П.,

від відповідача Гусак А.М., Марченко О.І.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Монополіум Фінанс на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.10.2025 про відмову у відкритті провадження у справі №910/12782/25 (суддя Демидов В.О.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Монополіум Фінанс до Експортно-імпортного Банку Сполучених Штатів (Export-Import Bank of The United States) про визнання відсутнім права та кореспондуючого йому обов`язку.

ВСТАНОВИВ наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Монополіум Фінанс звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Експортно-імпортного Банку Сполучених Штатів (Export-Import Bank of The United States) про визнання відсутнім права та кореспондуючого йому обов`язку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Ексім Банк США своїми діями, а саме поданням позову, який розглядається в межах господарської справи № 917/209/24, предметом якої є тому числі, визнання недійсними з підстав їх фраудоторності договорів іпотеки №№ 732, 3778, 734, укладених між позивачем (ТОВ "ФК "Монополіум Фінанс") як іпотекодержателем та іпотекодавцями - ТОВ "Агротермінал Констракшн", ТОВ "Елеватор-Агро", ПрАТ "Західний торгово-промисловий дім" про передачу в іпотеку нерухомого майна (три об`єкти, що знаходяться в Сумській, Полтавській та Рівненській областях України), не визнає прав позивача як іпотекодержателя, а також не визнає права іпотекодавців передавати іпотечне майно в іпотеку, оскільки іпотекодавці є поручителями та зобов`язаними особами щодо повернення кредиту Банку за кредитними договорами від 27.03.2013 та від 13.09.2023.

За твердженням позивача, дана обставина є підставою для подання даного позову для захисту права позивача у правовій визначеності щодо наявності в нього прав на іпотечне майно як іпотекодержателя.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2025 відмовлено у відкритті провадження у справі №910/12782/25.

Суд першої інстанції, дійшов висновку, що даний спір не підвідомчий жодному суду в окремому позовному провадженні, а позовні вимоги за своєю суттю не є способом відновлення порушення прав або охоронюваних інтересів позивача, а є вимогою про встановлення фактичних обставин (юридичних фактів), що входять до предмету доказування в межах розгляду господарської справи №917/209/24.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вимога про визнання відсутнім права є належною та підлягає розгляду по суті.

До Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшла заява, у якій заявник просить визнати зловживанням процесуальними правами подання позивачем апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.10.2025 про відмову у відкритті провадження у справі №910/12782/25, вказану апеляційну скаргу залишити без розгляду чи повернути скаржнику.

Вказана заява обґрунтована тим, що:

позивачем подано два ідентичні позови до суду, який не має юрисдикції розглядати такі позови, зокрема, через наявність у відповідача, який є офіційною установою Сполучених Штатів Америки, частиною виконавчої влади Сполучених Штатів та виконує суверенні функції із підтримки та фінансування американського експорту, юрисдикційного імунітету проти позовів у іноземних судах;

позивачем подано цей позов одразу після того, як суд першої інстанції 09.10.2025 відмовив у відкритті провадження у справі №910/11967/25;

позивач вдається до маніпулювання процесом у координації з іншим відповідачем у справі № 917/209/24 - АТ Фавор;

наразі в апеляційному суді знаходяться дві ідентичні апеляційні скарги АТ Фавор та дві ідентичні апеляційні скарги Монополіум Фінанс на ухвали суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження з аналогічних підстав за завідомо безпідставними ідентичними позовними заявами АТ Фавор та Монополіум Фінанс до Ексім Банку США про встановлення фактичних обставин (визнання відсутнім у Ексім Банку США прав вимог за кредитними договорами, стороною яких АТ Фавор та Монополіум Фінанс не є), які є предметом доказування у іншій справі № 917/209/24;

позивач подав апеляційну скаргу у цій справі з метою встановлення обставин, які є предметом доказування в іншій справі № 917/209/24.

Колегія суддів, розглянувши вказану заяву відповідача, дійшла до наступного висновку.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Пунктом 11 ч. 3 ст. 2 ГПК України однією із основних засад (принципів) господарського судочинства визначено неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно з п. 5 ч. 5 ст. 13 ГПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом ч. 2 вказаної статті, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом. (ч. 3 ст. 43 ГПК України).

За змістом положень ч. 1 ст. 246 ГПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором (ч. 2 ст. 246 ГПК України).

Колегія суддів зазначає, що зловживання процесуальними правами - це процесуальне правопорушення, яке характеризується умисними недобросовісними діями учасників господарського процесу (їх представників), що призводять до порушення процесуальних прав інших учасників процесу, з метою перешкоджання господарському судочинству, що є підставою для застосування судом процесуальних санкцій (позбавлення права на процесуальну дію або застосування судом інших негативних юридичних наслідків, передбачених законом). Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №922/4278/21, від 27.07.2023 у справі №910/12713/22.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухваленню законного та обґрунтованого рішення, а також створенню особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав і так само прав та інтересів інших осіб. У разі ж коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним (аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 12.08.2019 у справі №905/945/18, від 16.10.2019 у справі №906/936/18 та від 06.05.2021 у справі №910/6116/20).

Зловживання процесуальними правами зводиться до того, що особа реалізує свої процесуальні права і вчиняє передбачені процесуальним законодавством процесуальні, дії, але робить це на шкоду іншим особам, з метою, яка не співпадає з завданням господарського процесу, визначеним у статті 2 ГПК (справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави).

При цьому доволі важко провести межу між правомірною реалізацією власних прав і зловживанням правами, оскільки зовні вони виглядають однаково (постанова Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).

Колегія суддів зазначає про те, що ГПК України надає особам як право на подання позову, так і право на оскарження судових рішень, які підлягають оскарженню, не встановлюючи при цьому критеріїв за яких вчинення таких дій може бути визнано зловживанням правом.

За змістом п. 8 ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, серед іншого, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках.

Відповідно до приписів п. 7 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі.

Суд зазначає про те, що не може бути визнано зловживанням процесуальними правами подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.10.2025 про відмову у відкритті провадження у справі №910/12782/25, оскільки за змістом положень ГПК України вказана ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення.

При цьому слід врахувати наступне.

Колегія суддів зазначає про те, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 у справі Беллет проти Франції Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13.01.2000 у справі Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії та у рішенні від 28.10.1998 у справі Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що визнання зловживанням процесуальними правами подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.10.2025 про відмову у відкритті провадження у справі №910/12782/25, буде свідчити про недотримання права позивача на доступ до правосуддя, гарантованого йому національним та європейським законодавством.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для визнання дій апелянта зловживанням правом відсутні, з огляду на що у задоволенні заяви Експортно-імпортного Банку Сполучених Штатів про визнання зловживанням процесуальними правами подання позивачем апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.10.2025 про відмову у відкритті провадження у справі №910/12782/25 та залишення без розгляду або повернення вказаної апеляційної скарги колегією суддів відмовляється.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 13, 43,-45, 234, 235, 246 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Експортно-імпортного Банку Сполучених Штатів про визнання зловживанням процесуальними правами подання Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Монополіум Фінанс апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.10.2025 про відмову у відкритті провадження у справі №910/12782/25.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук