ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/3908/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів: Діброви Г.І., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області: Дзюбенко С.М.,

від Товариства з обмеженою відповідальністю Едвіт Капітал: Грабовий В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Одесі

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Едвіт Капітал

на рішення Господарського суду Одеської області від 21.05.2025 року, суддя в І інстанції Нікітенко С.В., повний текст якого складено 30.05.2025, в м. Одесі

у справі: №916/3908/24

за позовом: Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Едвіт Капітал

про стягнення 3 315 134,25 грн, розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Едвіт Капітал, в якій просила:

- стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю ЕДВІТ КАПІТАЛ на користь Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області грошові кошти у розмірі 3315134,25 грн, які включають з себе суму боргу у розмірі 2 334 084,64 грн, 3% річних у розмірі 169 477,19 грн та інфляційні витрати у розмірі 811 572,42 грн;

- розірвати Договір оренди земельної ділянки укладений 21 травня 2014 року між Територіальною громадою смт Затока в особі Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, правонаступником якої є Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області та Товариством з обмеженою відповідальністю ЕДВІТ КАПІТАЛ, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 579;

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю ЕДВІТ КАПІТАЛ повернути Кароліно-Бугазькій сільській раді Білгород-Дністровського району Одеської області земельну ділянку загальною площею 6,6167 га з кадастровим номером :02:008:0009 в належному стані, не гіршому порівняно з тим, у якому вона була отримана в оренду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором оренди земельної ділянки від 21.05.2014 в частині сплати орендної плати за період березень 2022 липень 2024 року.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.05.2025 у справі №916/3908/24 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Едвіт Капітал на користь Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області суму основного боргу у розмірі 633 245,65 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 145 234,62 грн та суму 3% річних у розмірі 72 455,89 грн.

Розірвано договір оренди земельної ділянки, укладений 21 травня 2014 року між Територіальною громадою смт Затока в особі Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, правонаступником якої є Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області та Товариством з обмеженою відповідальністю ЕДВІТ КАПІТАЛ зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №579.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю ЕДВІТ КАПІТАЛ, повернути Кароліно-Бугазькій сільській раді Білгород-Дністровського району Одеської області земельну ділянку загальною площею 6,6167 га з кадастровим номером :02:008:0009 в належному стані, не гіршому порівняно з тим, у якому вона була отримана в оренду.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Едвіт Капітал на користь Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 18820,04 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Суд дійшов наступних висновків:

- стосовно позовних вимог в частині стягнення 2 334 084,64 грн заборгованості з орендної плати за землю, то станом на момент подання позову основна заборгованість складала 2 334 084,64 грн. Під час розгляду справи відповідачем були здійснені часткові оплати суми заборгованості за Договором оренди земельної ділянки, у зв`язку з чим заборгованість за спірний період залишилась у розмірі 633 245,65 грн, в іншій частині суд ухвалою від 21.05.2025 суд, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України закрив провадження у справі № 916/3908/24 в частині вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 1700838,99 грн. Станом на 21.05.2025 зобов`язання зі сплати орендних платежів у розмірі 633 245,65 грн. залишаються відповідачем невиконаними. Доказів сплати або спростування заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 633245,65 грн, відповідачем суду не надано. Перевіривши здійснені позивачем нові розрахунки сум 3% річних та інфляційних втрат, суд вважав їх вірними, обґрунтованими та здійсненими відповідно до вимог чинного законодавства. При цьому суд зазначив, що територію смт. Затока на якій знаходиться земельна ділянка, оренда якої є предметом Договору від 21.05.2014, у періоді з 03.03.2022 по 17.08.2022 було віднесено до територій можливих, а не активних бойових дій. А відтак, норми підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України щодо звільнення від плати за землю не застосовуються до спірних правовідносин;

- щодо вимоги позивача про розірвання Договору оренди землі від 21.05.2014, суд зазначив, що відповідач систематично у період з березня 2022 року по липень 2024 не виконував взяті на себе за Договором зобов`язання щодо внесення орендної плати за землю, що відповідно до пункту "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України є підставою для розірвання Договору оренди. При цьому обставина часткової сплати заборгованості відповідачем у розмірі 1700838,99 грн до ухвалення рішення судом в цій справі не має правового значення для оцінки наявності підстав для розірвання Договору, оскільки не спростовує факту допущеного систематичного порушення відповідачем договірних зобов`язань у період дії Договору;

- щодо вимоги позивача про зобов`язання ТОВ ЕДВІТ КАПІТАЛ повернути Кароліно-Бугазькій сільській раді Білгород-Дністровського району Одеської області земельну ділянку загальною площею 6,6167 га з кадастровим номером :02:008:0009, суд виснував, що правовим наслідком розірвання договору оренди землі є обов`язок орендаря повернути земельну ділянку. Отже, з урахуванням наведеного вище, з метою забезпечення відновлення прав та законних інтересів позивача як розпорядника земельних ділянок, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача повернути спірну земельну ділянку загальною площею 6,6167 га з кадастровим номером :02:008:0009 підлягають задоволенню.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Едвіт Капітал, в якій останній просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 21.05.2025 у справі №916/3908/24 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким в позові відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що підстави для проведення орендної плати в період березня 2022 року травня 2023 року були відсутні згідно прямих приписів чинного на той період п.п. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України та перебування спірної ділянки на території, яку у встановленому порядку визнано як таку де велися бойові дії. За період травня 2023 року липня 2024 року орендну плату сплачено ще до звернення позивача до суду, що підтверджується залученими до матеріалів справи платіжними інструкціями. Крім того, відповідачем проведено добровільну оплату заборгованості за несвоєчасну оплату періоду травня 2023 року липня 2024 року.

Розірвання договору оренди за фактичних обставин необґрунтоване, оскільки відповідна земельна ділянка надана для експлуатації та обслуговування бази відпочинку «ОЗОН», що є приватною власністю ТОВ «ЕДВІТ КАПІТАЛ», а отже лише відповідач може бути орендарем даної ділянки згідно прямих приписів ст. 120 ЗК України. Наразі "шкода", завдана розірванням договору оренди землі, стане більшою за "шкоду", спричинену допущеною бездіяльністю відповідача інтересам територіальної громади у вигляді нездійснення сплати орендної плати, яку вже оплачено по факту. Збереження орендних правовідносин між сторонами в даному випадку буде свідчити про більш раціональне використання органом місцевого самоврядування земельної ділянки, зокрема як джерела доходу місцевого бюджету.

У відзиві позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Зокрема, позивач не погоджується, що до спірних правовідносин у період з березня 2022 року по травень 2023 року мала застосовуватись норма пп.69.14 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України в редакції Закону України № 2260- IX від 12.03.2022, а не у редакції Закону України № 3050-IX від 11.04.2023. На думку позивача, застосуванню підлягає більш пізня норма ПК України, яка регулює питання звільнення від орендної плати та період такого звільнення під час дії воєнного стану, так як законодавець надав їй зворотню дію. Позивач зазначає, що якщо слідувати принципу незворотності дії законів у часі, то Наказ №309 від 22.12.2022 та Постанова Кабміну №1364 від 06.12.2022 не повинні застосовуватися до правовідносин, які виникли до дати їх прийняття. До 27.12.2022 смт. Затоку не було включено до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, окупованих територій або територій активних бойових дій. Після включення до переліку зазначено, що в період з 03.03.2022 по 17.08.2022 її віднесено до території можливих дій. Смт. Затока не відносилося до території на якій велись бойові дії, а тому підстав для застосування до спірних правовідносин п.п. 69.14 п. 69 підр. 10 розд. ХХ ПК України в жодній з редакцій не існувало.

Позивач вважає відсутніми підстави для звільнення відповідача від сплати орендної плати в періоди з 24.02.2022 по 03.03.2022 та з 18.08.2022 по 06.05.2023, так як смт. Затока в ці періоди не відносилося до території як активних, так і можливих бойових дій.

На думку позивача, добровільна оплата заборгованості після допущення факту порушення не впливає на рішення суду щодо розірвання договору оренди, оскільки такий факт не усуває підстав для розірвання договору, що виникли раніше. На думку позивача, розірвання договору оренди землі з відповідачем не суперечить інтересам територіальної громади, так як не скасовує обов`язок ТОВ «ЕДВІТ КАПІТАЛ» вносити плату за землю за фактичне користування землею.

Щодо наявного на спірній земельній ділянці належного на праві приватної власності ТОВ «ЕДВІТ КАПІТАЛ» нерухомого майна, то на думку позивача це не є перешкодою для розірвання Договору, в контексті зазначеного посилається на справу №916/5400/23.

Таким чином, Позивач вважає, що наявність на земельній ділянці нерухомого майна, не позбавляє його права ініціювати розірвання договору оренди та не є перешкодою для такого розірвання за рішенням суду у випадку порушення Відповідачем умов договору оренди, зокрема щодо своєчасного внесення орендної плати. В протилежному випадку це дозволятиме орендарю порушувати умови договору оренди уникаючи несприятливих наслідків у вигляді розірвання договору.

В додаткових поясненнях від 15.07.2025 відповідач зазначає, що факт прийняття Наказу №309 від 22.12.2022 та Постанови Кабміну України №1364 від 06.12.2022 в грудні 2022 року жодним чином не спростовує можливість застосування п.п. 69.14 п. 69 підр. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» ПК України (в редакції Закону України № 2120-ІХ) та відповідність ТОВ «ЕДВІТ КАПІТАЛ» всім законодавчо визначеним критеріям для застосування означеної вище податкової пільги. Додатково зазначає, що законодавець узагальнив території можливих та активних бойових дій, як такі що рахуються територіями на яких ведуться (велися) бойові дії.

У додаткових поясненнях від 07.10.2025 відповідач зазначає, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року у справі №620/5747/23 Верховний Суд окремо підкреслив, що до правовідносин зі сплати земельного податку, орендної плати чи податку на нерухомість, які мали місце у період з 01.03.2022 до 06.05.2023 має застосовуватися саме та редакція підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, яка діяла на момент спірних правовідносин. Відтак, з 03.03.2022 року по 17.08.2022 року об`єкт нерухомого майна позивача був розташований на території, на якій велися бойові дії, а відтак підпадає під дію положень пп. 69.22 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України.

Вказує, що із залученої позивачем довідки від 01.05.2025 №01-13/195 вбачаються безпідставні дії щодо здійснення врахування оплат ТОВ «ЕДВІТ КАПІТАЛ» не в період з травня 2023 року, а в період з квітня 2022 року, що є безпідставним, так як ТОВ «ЕДВІТ КАПІТАЛ» вказувало призначення платежів та залучило до матеріалів даної справи розрахунок своєї заборгованості з вказуванням факту затримки платежів саме з травня 2023 року, яку теж сплатило. Тим більше, що зарахування Позивачем коштів сплачених Відповідачем за заборгованість за одні періоди часу в рахунок заборгованості в інші, не змінює ані факт цільового спрямування Відповідачем цих коштів на погашення окремо визначеної частини заборгованості, ані волевиявлення Відповідача з цього питання, які є визначальними для правильного вирішення цієї справи.

Наголошує, що оскільки на ділянці комунальної власності розміщені об`єкти нерухомого майна, які належать відповідачу на праві приватної власності, а тому така ділянка не може бути передана її власником у користування будь-кому, окрім власника такого об`єкта.

В додаткових поясненнях від 08.12.2025 позивач зазначає, що здійснював зарахування платежів, здійснених Відповідачем, виключно з їх призначенням, а в ситуації, коли призначення платежу не містило чіткого періоду внесення платежу, вони відносились на погашення боргу в хронологічному порядку. При цьому, Позивач ще під час розгляду справи в суді першої інстанції звертався до Відповідача із пропозицією провести звіряння розрахунків за договором оренди, яка залишилась без розгляду та реагування з боку Відповідача. У користування Відповідача перебуває земельна ділянка площею 6,6167 га. При цьому, під капітальними забудовами перебуває лише 0,2109 га.

У письмових поясненнях від 09.12.2025 відповідач зазначає, що з відзивом на позовну заяву залучалася інформаційна довідка №398385088 від 08.10.2024, яка підтверджує, що за адресою місцезнаходження земельної ділянки з кадастровим номером :02:008:0009, площею 6,6157 га, а саме: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Вокзальна, буд. 68 знаходиться об`єкт нерухомого майна, а саме: будівлі та споруди бази відпочинку «Озон», загальною площею 8798,65 кв.м. Зазначені будівлі та споруди займають значну площу та розсереджені на всій земельній ділянці, що відповідає відповідним нормативним вимогам та їх функціональному призначенню. Розуміння розташування відповідних будівель та споруд можливо отримати із схеми їх розташування, яка міститься в технічному паспорті від 15.04.2021 на зазначений об`єкт нерухомого майна. Зазначене підтверджує, що експлуатація та обслуговування будівель та споруд бази відпочинку «Озон» можливе виключно шляхом використання земельної ділянки з кадастровим номером :02:008:0009 на усій її площі 6,6157 га, яка нерозривно пов`язана із вищеперерахованим майном.

Відповідач посилається на правові висновки Верховного Суду, який у постанові від у справі №922/1626/23, де Верховний Суд виклав наступний висновок: «...6.27. Колегія суддів зазначає, що така поведінка Харківської міської ради як орендодавця є суперечливою, адже будь-яке розумне та обґрунтоване пояснення різниці у ставленні органу місцевого самоврядування як орендодавця до розірвання договорів оренди за однакових умов та обставин, підстав зміни обраних пріоритетів, в тому числі в касаційній інстанції, не наведене. Тому доводи прокурора про позицію орендодавця, як визначальний фактор у вирішенні питання про критерій істотності порушення є неспроможними. При цьому суперечлива поведінка ради не може нівелювати той факт, що розірвання договору оренди землі дійсно неминуче призведе до втрати певної частини відповідного доходу бюджету територіальної громади, при цьому, повторна спроба передачі в оренду звільненої земельної ділянки комунальної власності "з метою будівництва кафе з літнім майданчиком" є надскладним та маловірогідним (з огляду на його результативність) "завданням" для органу місцевого самоврядування під час війни у Місті-герої Харкові, який з 24.02.2022 перебуває під постійними ворожими обстрілами...»

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.06.2025 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою; призначено справу №916/3908/24 до розгляду на 15.07.2025 об 11:30.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.07.2025 оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Едвіт Капітал» по справі №916/3908/24 до 07.10.2025 о 11:30 та в подальшому оголошено перерву до 06.11.2025 о 12:00.

Протокольною ухвалою від 06.11.2025 оголошено перерву до 09.12.2025 о 10:30.

В судовому засіданні 09.12.2025 брали участь представники сторін.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 травня 2014 року між Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, правонаступником якої в подальшому стала Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області (надалі позивач або орендодавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю Едвіт Капітал (надалі відповідач або орендар) був укладений договір оренди, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 579 (надалі Договір).

Відповідно до умов п. 1 Договору орендодавець надає, а орендатор приймає в строкове платне користування, на підставі рішення ХХХХV-ої сесії VI скликання Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради від 29 листопада 2013 року за № 1659, в довгострокову оренду терміном на двадцять п`ять років земельну ділянку для експлуатації та обслуговування бази відпочинку "Озон", розташовану за адресою: смт Затока міста Білгород-Дністровський Одеська область, Лиманський район, вулиця Вокзальна, 68, категорія зазначення земельної ділянки - землі рекреаційного призначення кадастровий номер земельної ділянки :02:008:0009, дата державної реєстрації земельної ділянки: 28 листопада 2013 року. Індексний номер витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: 17898802, виданий Реєстраційною службою Білгород-Дністровської міськрайонного управління юстиції в Одеській області, номер запису про право власності: 4700863 від 11 лютого 2014 року, реєстраційний номер нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: 03.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 6,6167 га, в тому числі з них за земельними угіддями: під штучними водосховищами - 0,6319 га, під капітальними одноповерховими забудовами - 0,2109 га, під тимчасовою забудовою 0,3154 га, під спорудами 0,0112 га, під проїздами, проходами та площадками 0,7382 га, під земельними насадженнями 4,6567 га, під спортивними майданчиками - 0,0524 га (п. 2 Договору).

Відповідно до умов п. 3 Договору на земельній ділянці вищезазначеною адресою розташовані будівлі та споруди бази відпочинку "Озон".

Вищезазначена земельна ділянка передається в оренду ділянку для експлуатації та обслуговування бази відпочинку "Озон" (п. 4 Договору).

Згідно умов п. 5 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка є предметом цього договору, становить 5952089 (п`ять мільйонів дев`ятсот п`ятдесят дві тисячі вісімдесят дев`ять) гривень 66 копійок.

Договір укладено на двадцять п`ять років. Після закінчення строку Договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за тридцять днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п. 8 Договору).

Відповідно до умов п. 9 Договору зокрема, орендна плата вноситься орендарем щорічно у грошовій формі та розмірі - 178562 (сто сімдесят вісім тисяч п`ятсот шістдесят дві) гривні 67 копійок, на підставі розрахунку орендної плати, розробленого згідно витягу з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки від 12 березня 2014 року.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством України, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії (п. 10 Договору).

Згідно умов п. 11 Договору орендна плата вноситься щомісячно протягом тридцяти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця.

Відповідно до умов п. 12 Договору розмір орендної плати переглядається щорічно у разі:

- зміни умов господарювання, передбачених договором;

- зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством України;

- погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами;

- в інших випадках, передбачених законодавством України.

У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у встановленому законодавством України порядку (п. 13 Договору).

Земельна ділянка передається в оренду для експлуатації та обслуговування бази відпочинку "Озон" (п. 14 Договору).

Цільове призначення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування бази відпочинку "Озон" (п. 15 Договору).

Згідно умов п. 26 Договору, кожна сторона зобов`язується виконувати обов`язки, покладені на неї цим договором та сприяти другій стороні у виконанні її обов`язків. Сторони несуть майнову відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов та чинного законодавства України. Сторона, яка порушила передбачені законодавством або цим договором обов`язки повинна усунути ці порушення та відшкодувати заподіяну шкоду.

Права орендодавця:

- вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням, згідно договору оренди;

- дотримання екологічної безпеки землекористування, додержання державних стандартів, правил, у тому числі місцевих правил забудови населених пунктів;

- дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон. зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються;

- своєчасного внесення орендної плати (п. 27 Договору).

Відповідно до умов п. 30 Договору обов`язками орендаря є, зокрема сплачувати вартість орендної плати земельної ділянки в розмірах та в термін, що обумовлені цим договором.

Відповідно до умов п. 35 Договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за:

- взаємною згодою сторін;

- рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та наслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законодавством України.

Умовами пункту 39 Договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.

21 травня 2014 року між позивачем та відповідачем було підписано Акт прийому-передачі земельної ділянки, відповідно до якого орендар прийняв земельну загальною площею 6,6167 га, для експлуатації та обслуговування бази відпочинку "Озон", розташовану за адресою: смт Затока міста Білгород-Дністровський Одеська область, Лиманський район, вулиця Вокзальна, 68, кадастровий номер земельної ділянки :02:008:0009, терміном на двадцять п`ять років.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.05.2020 №623-р "Про затвердження перспективного плану формування територій громад Одеської області" Затоківську селищну раду Білгород-Дністровської міської ради Одеської області було приєднано до Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

12.06.2020 Кабінетом Міністрів України було прийнято розпорядження "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Одеської області" № 720-р, відповідно до додатку якого до складу Кароліно-Бугазької територіальної громади входять території Кароліно-Бугазької та Затоківської (Білгород-Дністровський район) територіальних громад.

Згідно п. 2 рішення Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 27.11.2020 № 11-VIII "Про початок реорганізації Затоківської селищної ради шляхом приєднання до Кароліно-Бугазької сільської ради", Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області. Тобто Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області є уповноваженим органом у спірних правовідносинах.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ТОВ ЕДВІТ КАПТАЛ не виконував належним чином свої зобов`язання за Договором починаючи з березня 2022 року, у зв`язку з чим станом на час звернення з позовом до суду за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 2334084,64 грн. Зазначені обставини та тривале (починаючи з березня 2022 року по липень 2024 року) невиконання ТОВ Едвіт Капітал свого обов`язку щодо сплати боргу за договором оренди земельної ділянки стали підставою для звернення позивача до суду з цією позовною заявою з метою стягнення з відповідача грошових коштів, розірвання Договору та повернення земельної ділянки.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що на момент подання позову заборгованість з орендної плати становила 2 334 084,64 грн. Після часткових оплат відповідача неврегульованою залишилася сума 633 245,65 грн. У частині сплаченого боргу (1 700 838,99 грн) провадження закрито. Доказів погашення залишку заборгованості відповідач не надав. Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд визнав їх обґрунтованими. Також встановлено, що смт Затока у спірний період належала до територій можливих, а не активних бойових дій, тому звільнення від плати за землю не застосовується.

Щодо вимоги про розірвання договору оренди суд зазначив, що відповідач систематично не сплачував орендну плату у 2022 2024 роках, що є підставою для розірвання договору за п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України. Часткова оплата боргу не усуває факту тривалого порушення умов договору.

У зв`язку з розірванням договору суд зобов`язав відповідача повернути земельну ділянку площею 6,6167 га (кадастровий номер :02:008:0009) її розпоряднику, оскільки це є прямим правовим наслідком припинення орендних відносин.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Предметом апеляційного перегляду у даній справі є вимоги Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області до Товариства з обмеженою відповідальністю Едвіт Капітал з вимогами про стягнення 633 245,65 грн несплаченої суми орендної плати, суму інфляційних втрат у розмірі 145 234,62 грн та суму 3% річних у розмірі 72 455,89 грн, розірвання Договору оренди земельної ділянки та зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю ЕДВІТ КАПІТАЛ повернути Кароліно-Бугазькій сільській раді Білгород-Дністровського району Одеської області земельну ділянку загальною площею 6,6167 га з кадастровим номером :02:008:0009 в належному стані, не гіршому порівняно з тим, у якому вона була отримана в оренду.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами для виникнення прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За змістом статті 13 цього Закону договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Положення статті 31 Закону України «Про оренду землі» передбачають, що договір оренди землі припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Згідно зі ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до статей 24 та 25 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення останнім орендної плати, а орендар має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

При цьому, пунктом «д» статті 141 Земельного кодексу України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Потреба деталізації та диференціації систематичної несплати орендної плати під час застосування пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України обумовлена надзвичайно узагальненим формулюванням категорії «систематична несплата земельного податку або орендної плати», як однієї з підстав припинення права оренди землі (пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 у справі №918/391/23).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 20.11.2024 у справі №918/391/23 звернула увагу на те, що під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття «систематичність» у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 277/1186/18-ц, від 29 липня 2020 року у справі № 277/526/18, від 20 серпня 2020 року у справі № 616/292/17, від 08 травня2024 року у справі № 629/2698/23; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 922/367/21, від 04 липня 2023 року у справі № 906/649/22, від 20 лютого 2024 року у справі № 917/586/23, від 02 квітня 2024 року у справі № 922/1165/23 та інші).

Щодо поняття «несплата», вжитого у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України, то його потрібно розуміти саме як повну несплату орендної плати (пункт 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 у справі №918/391/23).

З аналізу вищевикладеного слідує, що підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою розірвання договору позивач зазначає про несплату відповідачем орендної плати за період березень 2022 липень 2024 року, що свідчить про систематичність порушення орендарем умов спірного договору.

Згідно з розрахунком позивача, наданим останнім до позову, вбачається, що заборгованість відповідача станом на момент подання позову становила: 3 315 134,25 грн, які включають з себе суму боргу у розмірі 2 334 084,64 грн (період березень 2022 липень 2024 із врахування оплати за червень 2023 року) 3% річних у розмірі 169 477,19 грн та інфляційні витрати у розмірі 811 572,42 грн.

Із наданої довідки відділу фінансів Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 07.08.2024 вбачається, що останнім нараховувалась оплата у березні 2022 року в розмірі 62 921,86 грн. За період квітень 2022 грудень 2022 року орендна плата складала суму 72 652,59 грн в місяць. За наступний період січень 2023 грудень 2023 орендна плата складала по 83 550,58 грн за місяць. А за період січень 2024 по липень 2024 орендна плата складала 87 811,66 грн за місяць.

Як свідчать матеріали справи, відповідач здійснив сплату орендної плати в наступних розмірах, а саме:

- 16.08.2024 здійснено платіж в сумі 327 464,20 грн з призначенням: «орендна плата з юридичних осiб за 2023 рік»;

- 19.08.2024 здійснено платіж в сумі 307 340,85 грн з призначенням: «орендна плата з юридичних осiб, січень-липень 2024 рік»;

- 21.08.2024 здійснено платіж в сумі 307 340,85 грн з призначенням: «орендна плата з юридичних осiб, січень-липень 2024 рік»;

- 21.08.2024 здійснено платіж в сумі 327 464,10 грн з призначенням: «орендна плата з юридичних осiб за 2023 рік»;

- 24.10.2024 здійснено платіж в сумі 175 630,00 грн за кодом доходів: 18010600 орендна плата з юридичних осіб;

- 17.12.2024 здійснено платіж в сумі 175 630,00 грн за кодом доходів: 18010600 орендна плата з юридичних осіб;

- 16.01.2025 здійснено платіж в сумі 63 411,09 грн за кодом доходів: 18010600 орендна плата з юридичних осіб з призначенням «орендна плата з юридичних осіб, штрафна санкція»;

- 28.03.2025 здійснено платіж в сумі 149 000, 00 грн за кодом доходів: 18010600 орендна плата з юридичних осіб з призначенням «орендна плата з юридичних осіб штрафна санкція»;

- 23.04.2025 здійснено платіж в сумі 100 000,00 грн за кодом доходів: 18010600 орендна плата з юридичних осіб з призначенням «орендна плата з юридичних осіб штрафна санкція»;

- 29.04.2025 здійснено платіж в сумі 119 000,00 грн за кодом доходів: 18010600 орендна плата з юридичних осіб з призначенням «орендна плата з юридичних осіб».

Загальна сума всіх зазначених платежів становить 2 052 281,09 грн.

Як вбачається з довідки відділу фінансів Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 01.05.2025, грошові кошти, що надійшли від відповідача, позивач зараховував у рахунок погашення найдавнішої заборгованості. Так, за грудень 2021 року обліковано переплату в сумі 72 647,90 грн, яка перейшла станом на 01.01.2022. За січень 2022 року заборгованість у сумі 72 652,69 грн була погашена за рахунок частини платежу від 12.06.2023.

За лютий 2022 року борг у сумі 72 652,69 грн також погашено частиною платежу від 12.06.2023. За березень 2022 року заборгованість у сумі 72 652,69 грн погашена частиною платежу від 12.06.2023. За квітень 2022 року борг у сумі 72 652,69 грн погашено частиною платежу від 16.01.2025 та 28.03.2025. За травень 2022 року заборгованість 72 652,69 грн погашена частиною платежу від 28.03.2025. За червень 2022 року борг 72 652,69 грн погашений частиною платежу від 28.03.2025 та частиною платежу від 23.04.2025. За липень 2022 року заборгованість у сумі 72 652,69 грн погашена частиною платежу від 23.04.2025. За серпень 2022 року борг 72 652,69 грн погашено частиною платежу від 23.04.2025 та 29.04.2025. За вересень 2022 року заборгованість 72 652,69 грн погашена частиною платежу від 29.04.2025. За період жовтень 2022 по травень 2023 позивачем не здійснювалось погашення заборгованості. Далі, за травень 2023 року заборгованість у сумі 72 652,69 грн погашена частиною платежу від 16.08.2024 та 21.08.2024. Період червень 2023 по грудень 2024 зараховано за частиною платежів 16.08.2024 та 21.08.2024. Період січень 2024 по липень 2024 зараховано частина платежів 21.05.2024, 19.08.2024 та 21.08.2024, залишок вищевказаних платежів становить 182,08 грн.

Після всіх зарахувань, на переконання позивача, залишок боргу становить 633 245,65 грн (як підсумок за спірний період).

У зазначеній довідці зазначено, що поза межами спірного періоду, за серпень 2024 року нараховано 87811,66 грн, частково сплачено 24.10.2024. За вересень 2024 року нараховано 87 811,66 грн, частково сплачено 24.10.2024; залишок 6,68 грн. За жовтень 2024 року борг 87 811,66 грн частково погашено платежем від 17.12.2024. За листопад 2024 року нараховано 87 811,66 грн, сплачено 17.12.2024, залишок 6,68 грн. За грудень 2024 року борг 87 811,66 грн частково погашено 27.01.2025; залишок 3,34 грн. За січень 2025 року нараховано 98 349,06 грн, частково погашено 03.03.2025 залишок після часткової оплати - 0,94 грн.. Отже, як зазначено в довідці загальна заборгованість поза межами спірного періоду - 196 498,40 грн.

Таким чином, позивач вказує про систематичну несплату орендної плати, внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість у розмірі 633 245,65 грн, а також останнім також здійснено нарахування суми інфляційних втрат у розмірі 145 234,62 грн та суми 3% річних у розмірі 72 455,89 грн, з чим і погодився суд першої інстанції.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність заборгованості у відповідача зі сплати орендної плати за спірний період, зважаючи на наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 з подальшим продовженням його терміну відповідними Указами. Воєнний стан діє і станом на цей час.

Судова колегія зазначає, що цей спір, а також період нарахування орендної плати припадає на початок повномасштабного вторгнення рф на територію України.

У зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану сфера законодавчого регулювання земельних відносин, зокрема, що стосуються орендної плати за користування земельних ділянок державної та комунальної форми власності зазнала неодноразових суттєвих змін.

Так, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" № 2120-ІХ від 15.03.2022 доповнено пункт 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України підпунктом 69.14, відповідно до якого тимчасово, на період з 01 березня 2022 року по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями РФ та які перебувають у власності або користуванні. У тому числі на умовах оренди фізичними або юридичними особами. А також за земельні ділянки (земельні частки (паї), визначені обласними військовими адміністраціями як засмічені вибухонебезпечними предметами та/або на яких наявні фортифікаційні споруди.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації визначається Кабінетом Міністрів України.

Зазначені зміни набрали чинності 17.03.2022.

Із зазначено закону вбачається, що у разі якщо земельна ділянка, яка згідно переліку, затвердженого Кабінетом Міністрів України, розташована на території, на які, зокрема, ведуться, або велись бойові дії, то за період з 01 березня 2022 року по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан - не нараховується та не сплачується плата за землю.

Таким чином, на законодавчому рівні встановлено тимчасове спеціальне право орендарів, у тому числі юридичних осіб, впродовж відповідного періоду не здійснювати орендні платежі за користування земельною ділянкою державної та комунальної власності, що розташовані, зокрема, на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії.

Зазначене спеціальне право, яке за своєю суттю опосередковує гарантії підприємництва в умовах запровадженого особливого режиму воєнного, надзвичайного стану, встановлено і надано відповідно до пункту 8 статті 92 Конституції України та в силу цієї ж норми Основного Закону не може бути скасовано інакше, ніж відповідним Законом або у визначеному таким Законом порядку.

Щодо визначення території, на якій ведуться бойові дії, суд зазначає таке.

Колегія судів керується висновками, які викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суд від 03.10.2025 у справі №908/1162/23, а саме: «правовий статус тимчасово окупованої території російською федерацією або території активних бойових дій в розумінні підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ від 15.03.2022 не залежить від того, чи ухвалив відповідній Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, Кабінет Міністрів України чи відповідне Міністерство, оскільки таке рішення органу державної влади України має не конститутивне, а інформативне значення, з публічною достовірністю підтверджуючи конкретну дату, з якої фактична окупація певної частини території України (активні бойові дії) почалися чи припинились».

Так, Постановою КМУ №1450 від 29.12.2021 затверджено порядок встановлення заборони або обмеження на вибір місця перебування чи місця проживання осіб на території, на якій діє воєнний стан. Згідно п.4 вказаного Порядку, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування приймає рішення про запровадження заборони або обмеження на вибір місця перебування чи місця проживання осіб, яке негайно доводиться до відома населення через засоби масової інформації.

Відповідно вказаного Порядку, 21.05.2022 Одеською обласною військовою адміністрацією видано наказ №9 «Про заборону перебування осіб на пляжних зонах у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області». Згідно вказаного наказу введено заборону на перебування осіб, окрім тих, що виконують військові завдання, на пляжних зонах у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області на час дії воєнного стану до його скасування/припинення, або до видачі окремого наказу, враховуючи те яка з вказаних подій настане раніше. Власників (користувачам) приміщень, земельних ділянок, прилеглих до пляжних зон, суб`єктам господарювання у сфері готельно-ресторанного бізнесу, туризму ті інших видів діяльності зобов`язано забезпечити виконання вказаних заборон.

Одеською обласною військовою адміністрацією 14.06.2022 винесено розпорядження №334/А-2022, яким доручено коменданту Одеської області організувати перевірку та за наявності підстав додаткове встановлення попереджувальних знаків про мінування на визначених ділянка узбережжя Чорного моря в Одеській області. Власникам та користувачам приміщень, земельних ділянок, розташованих у межах територій, визначених наказом, доручено забезпечити: дотримання заборон щодо перебування, пересування, вхід/вихід громадян, іноземців та осіб без громадянства, в`їзд/виїзд транспортних засобів; організацію господарської діяльності, з урахування вимог заборон.

Вказаним розпорядженням також зобов`язано голів районних державних (військових) адміністрацій та органи місцевого самоврядування, за сприяння керівників підприємств, установ та організацій усіх форм власності, здійснити заходи, що обмежують або унеможливлюють доступ до пляжних зон у межах прибережної смуги Чорного моря (перекриття, загородження доріг, проходів, мостів та ін.).

Відповідно до наказу голови (начальника) Одеської обласної державної (військової) адміністрації від 16 липня 2022 року №16 «Про встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів на окремих територіях Одеської області в умовах правового режиму воєнного стану» встановлено особливий режим в`їзду/виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів на узбережжі Чорного моря, затоках, у внутрішніх морських водах в межах пляжних зон та на територіях пляжних зон, розташованих у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області.

На цих територіях перебування, пересування, вхід/вихід громадян, іноземців та осіб без громадянства, в`їзд/виїзд транспортних засобів забороняється.

Аналогічні накази Голови Одеської обласної державної (військової) адміністрації та Оперативно-стратегічного угруповання військ «Одеса» виносились і в 2023 році під №16 від 12.09.2023 та №30 від 16.10.2023 та розміщені в мережі інтернет.

Розпорядженням Кароліно-Бугазького сільського голови від 16 червня 2022 року № 61 «Про заходи щодо забезпечення заборони перебування осіб на пляжних зонах, у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Кароліно-Бугазької сільської ради», з метою забезпечення громадської безпеки і порядку, збереження життів цивільних осіб, створення належних, безпечних і здорових умов відпочинку, у зв`язку із відсутністю визначених місць масового відпочинку (пляжів) на морському узбережжі Кароліно-Бугазької територіальної громади на період літнього сезону 2022 року, на час дії воєнного стану до його скасування заборонено перебування осіб та інших мешканців села Кароліно-Бугаз та селища Затока, окрім тих, що виконують військові/спеціальні завдання, на пляжних зонах та у межах прибережної берегозахисної смуги Чорного моря. Власникам (користувачам) закладів оздоровлення та відпочинку суб`єктів господарювання у сфері готельно-ресторанного бізнесу, туризму якщо така діяльність створює передумови або пряму можливість перебування осіб на пляжних зонах у межах прибережної захисної смуги Чорного моря в межах села Кароліно-Бугаз і селища Затока необхідно забезпечити дотримання заборони перебування осіб на пляжних зонах у межах берегозахисної смуги Чорного моря та здійснення господарської діяльності, з урахуванням вимог даного розпорядження.

Вказане оголошення було опубліковано на офіційному сайті громади про заборону перебування осіб та інших мешканців села Кароліно-Бугаз та селища Затока, окрім тих, виконують військові/спеціальні завдання, на пляжних зонах та у межах прибережної берегозахисної смуги Чорного моря.

Також суд зазначає, що острів Зміїний, що належить до Вилківської міської територіальної громади Ізмаїльського району Одеської області, був тимчасово окупований російською федерацією з 24 лютого 2022 року та звільнений 30 червня 2022 року, що підтверджується його включенням до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, який затверджений Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75 (у чинній редакції)

Так, відповідно до абзацу 4 підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про підтримку окремих категорій населення, яке постраждало у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України" від 16.04.2022 №457 (в редакції від 16.04.2022) Кабінет Міністрів України встановив, що Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказом від 25.04.2022 №75 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.04.2022 №457 "Про підтримку окремих категорій населення, яке постраждало у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України", затверджено Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25.04.2022 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.04.2022 за №453/37789).

Колегія суддів враховує, що відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 неодноразово вносились зміни протягом 2022 року, вказаний наказ 27.12.2022 втратив чинність на підставі Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22.12.2022.

Так, Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України на виконання постанови Кабінету Міністрів України №1364 від 06.12.2022 прийнято наказ від 22.12.2022 № 309 (який діяв на момент спірних правовідносин), яким затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Згідно зазначеного Переліку смт Затока Кароліно-Бугазької сільської територіальної громад у період з 03.03.2022 по 17.08.2022 віднесено до територій можливих бойових дій. Вказаний наказ набрав чинності 27.12.2022.

Наразі смт. Затока, що входить до Кароліно-Бугазької територіальної громади Білгород-Дністровського району, включена до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджений Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, та був розширений для включення зазначених територій відповідно до змін, внесених, зокрема, Наказом Міністерства відновлення України від 15 липня 2025 року № 1151, що підтверджує офіційний статус Затоки як населеного пункту, що знаходиться у зоні бойових дій (або де велися бойові дії).

Щодо визначення смт Затока до територій можливих, а не активних бойових дій, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" від 06.12.2022 №1364 встановлено, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій. Частиною 1 постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" -№1364 від 06.12.2022 (в редакції станом на 06.12.2022) визначено, що до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, включаються території можливих бойових дій та території активних бойових дій; території, для яких не визначена дата завершення бойових дій (дата припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації Російською Федерацією, вважаються такими, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованими Російською Федерацією.

Таким чином, оскільки смт. Затока було віднесено до територій можливих бойових дій, вказане у розумінні постанови Кабінету Міністрів України №1364 від 06.12.2022 (в редакції станом на 06.12.2022) свідчить про те, що смт Затока відносилась до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії.

Підсумовуючи, судова колегія відзначає, що у 2022 році діяла редакція закону, яка передбачала, що в період, зокрема, з 03.03.2022 по 31 грудня року, наступного за роком, відповідно до пункту 69.14 підрозділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України в редакції Закону України від 15.03.2022 №2120-IX відповідач виступав суб`єктом, на якого розповсюджувалось спеціальне право впродовж відповідного періоду не здійснювати орендні платежі за користування земельною ділянкою комунальної власності, що розташована на території, на якій ведуться (велися) бойові дії.

Відтак, з 03.03.2022 (дата віднесення смт. Затоки до територій можливих бойових дій) відповідач мав правомірні підстави (очікування) відповідно до діючого законодавства не здійснювати оплату орендних платежів за земельну ділянку на території, яку він орендує.

Загальновідомими були й очікування підприємців та підприємств, які перебувають на територіях, на яких ведуться бойові дії і щодо яких встановлено заборону на перебування цивільних осіб - на підтримку держави та подальше звільнення від сплати таких платежів.

Водночас, 06.05.2023 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно" №3050-ІХ від 11.04.2023, яким внесено зміни до пункту 69.14 підрозділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України та визначено, що за період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Починаючи з 1 січня 2023 року, за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, які включені до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) не нараховується та не сплачується за період з першого числа місяця, в якому було визначено щодо відповідних територій дату початку активних бойових дій або тимчасової окупації, до останнього числа місяця, в якому було завершено активні бойові дії або тимчасова окупація на відповідній території.

Дати початку та завершення активних бойових дій або тимчасової окупації визначаються відповідно до даних Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Тобто, внаслідок вказаних змін в законодавстві, тобто з 06.05.2023, в частині визначення територій, щодо яких запроваджуються зазначені вище законодавчі приписи щодо спеціального права орендаря не сплачувати орендну плату, саме на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, відповідачем втрачено статус суб`єкта відповідного спеціального права.

Водночас, до 06.05.2023 (дата набрання чинності змін в ПК) підпункт 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України передбачав, що у період воєнного стану землекористувачі звільняються від сплати орендної плати за земельні ділянки, розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації (Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 08 травня 2025 року у справі №520/21190/24).

Тобто, виходячи з вищенаведеного, судова колегія вважає, що відповідач звільнений від оплати орендної плати з 03.03.2022 року, як того вимагала чинна на той час редакція Законом України №2120-ІХ від 15.03.2022, та до 06.05.2023 (тобто до втрати чинності цього Закону та набрання законної сили змін до нього).

Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

За змістом статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Конституційний Суд України у рішенні від 13.05.1997 № 1-зп/1997 зазначив про те, що стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно" в редакції, яка набрала законної сили 06.05.2023- не містить прямої вказівки про надання його нормам зворотної дії в часі, а отже його дія не розповсюджується на період до набрання ним чинності.

Національне законодавство має тлумачитися так, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції. При цьому, основу принципу правової визначеності утворює ідея передбачуваності (очікуваності) суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Така правова невизначеність законодавчого регулювання означеного питання безумовно є тієї обставиною, що створює певні труднощі на практиці, що в більшості випадків призводить до несвоєчасної сплати, зокрема орендної плати, оскільки відповідач, який був обізнаний про звільнення від сплати орендної плати по 31 грудня року, наступного за роком, у якому буде припинено або скасовано воєнний, міг розраховувати на застосування такого правого механізму.

У постанові від 23.01.2025 у справі №922/499/24 Верховний Суд зробив такі висновки: в редакції Податкового кодексу України, яка діяла до 06.05.2023, орендна плата за земельні ділянки комунальної власності, які перебували під окупацією військ російської федерації, у період з 01.03.2022 по 31 грудня року, наступного за роком у якому припинено або скасовано воєнний стан та на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії - не нараховується та не сплачується.

Судова колегія звертається до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду у постанові від 25.11.2025 у справі № 905/482/25 за позовом Покровської міської ради Донецької області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «РСІ» заборгованості з орендної плати у розмірі 1 717 791,88 грн, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди землі від 24.03.2010 в частині повної та своєчасної сплати орендних платежів за період 01.01.2022 по 01.08.2024.

Так, у цій постанові Верховний Суд зазначив наступне:

«Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказом від 25.04.2022 №75 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.04.2022 №457 «Про підтримку окремих категорій населення, яке постраждало у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України», затверджено «Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25.04.2022» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.04.2022 за № 453/37789). Зазначений Перелік набрав чинності 26.04.2022 і Покровська міська територіальна громада була включена до вказаного Переліку.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих території України № 309 від 22.12.2022 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 №1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, що додається; визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 Про затвердження Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10.12.2022, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.04.2022 за № 453/37789 (із змінами). Дата набрання наказом чинності - 27.12.2022.

Покровська міська територіальна громада відповідно до Переліку (у редакції чинній на час спірного періоду) віднесена до території можливих бойових дій та не містить дати припинення можливості бойових дій.

Згідно з частиною 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 06.12.2022, території, для яких не визначена дата завершення бойових дій (дата припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації Російською Федерацією, вважаються такими, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованими Російською Федерацією.

Прирівнювання територій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, до територій, на яких ведуться бойові дії, не застосовується до: зупинення вчинення виконавчих дій, заборони відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень у випадках, установлених пунктом 10-2 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про виконавче провадження; надання доступу користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції; цілей реалізації положень пунктів 8-16 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, Покровська міська територіальна громада є територією, на якій ведуться (велися) бойові дії та відповідно підпадає під критерії суб`єктів, які відповідно до п.69.14 підрозділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-IX, які не сплачують орендну плату за земельні ділянки комунальної та державної власності.

Відтак, суди виснували, що відповідач в силу вищезазначених положень в період з 26.04.2022 (дата набрання чинності наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75) по 05.05.2023 (остання дата перед датою набрання чинності змін до пункту 69.14 підрозділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України), був звільнений від обов`язку щодо сплати Покровській міській раді орендної плати за договором оренди землі.

Скаржник вважає, що ключовою умовою, за якою у платників податків у період дії воєнного стану в Україні виникає право їх не нараховувати та не сплачувати, є визначений Кабінетом Міністрів України перелік територій.

Водночас такі твердження спростовуються висновками Верховного Суду, викладеними у п. 6.23 постанови Верховного Суду від 23.04.2025 у справі № 916/5400/23, відповідно до яких положення пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України є чіткими, зрозумілими за своїм змістом і передбачають вичерпний перелік умов звільнення від обов`язку сплачувати плату за землю, серед яких визначальним є перебування земельної ділянки на територіях активних бойових дій або тимчасової окупації.

Враховуючи вказаний висновок Верховного Суду колегія суддів зауважує, що правовий статус тимчасово окупованої території російською федерацією або території активних бойових дій в розумінні підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ від 15.03.2022 не залежить від того, чи ухвалив відповідній Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, Кабінет Міністрів України чи відповідне Міністерство, оскільки таке рішення органу державної влади України має не конститутивне, а інформативне значення, з публічною достовірністю підтверджуючи конкретну дату, з якої фактична окупація певної частини території України (активні бойові дії) почалися чи припинились.

У вказаному колегія судів також керується висновками, які викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суд від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23.

Тобто саме чинна норма закону (пп. 69.14 Податкового кодексу України) щодо перебування земельної ділянки на територіях активних бойових дій або тимчасової окупації є підставою для звільнення від орендної плати.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє посилання позивача на те, що відсутні підстави для застосування постанови Кабінету Міністрів України №1364 від 06.12.2022 та наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 для визначення підстав для звільнення від плати за землю до моменту набрання чинності Закону України № 3050-ІХ від 11.04.2023.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 №1364 "Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" установлено, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією (в подальшому - Перелік), затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

На підставі вказаної постанови, наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за №1668/39004.

При цьому необхідність застосування вказаних нормативно-правових актів підтверджена практикою Верховного Суду, зокрема постановами від 21.08.2025 у справі № 904/284/22, від 25.02.2025 у справі № 908/929/24 тощо.»

З урахуванням вищенаведеного у сукупності, в силу приписів Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" та внесених змін до нього, ураховуючи правові висновки Верховного Суду, зокрема, які викладені у постановах від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23 та від 25.11.2025 у справі № 905/482/25, судова колегія дійшла висновку, що у спірний період з 03.03.2022 по 05.05.2023 відповідач звільнений від сплати орендної плати.

Судова колегія відхиляє посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові Верховного Суду від 23.04.2025 у справі № 916/5400/23, оскільки в зазначеній справі, на відміну від цієї справи, суд не встановлював того факту, що відповідно до пункту 69.14 підрозділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України в редакції Закону України від 15.03.2022 №2120-IX відповідач виступав суб`єктом, на якого розповсюджувалось спеціальне право впродовж відповідного періоду не здійснювати орендні платежі за користування земельною ділянкою комунальної власності, що розташована на території, на якій ведуться (велися) бойові дії, а також щодо належності розміщеної на орендованій землі нерухомості, яка у даній справі належить на праві приватної власності відповідачу. А відтак суди у тій справі не досліджували взагалі таких обставин і не враховували їх при ухваленні судових рішень, в тому числі, суд касаційної інстанції.

При цьому, судова колегія відхиляє міркування позивача щодо того, що ці обставини не повинні бути предметом дослідження суду у даній справі, тому що в даному випадку ключовим питанням при вирішенні таких спорів повинно бути саме дослідження обставин того, чи може орган місцевого самоврядування передати в оренду земельну ділянку іншій особі або поділити її на декілька частин, наприклад, якщо об`єкт нерухомості відповідача займає невелику площу орендованої земельної ділянки.

При цьому у вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що положення пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України є чіткими, зрозумілими за своїм змістом і передбачають вичерпний перелік умов звільнення від обов`язку сплачувати плату за землю, серед яких визначальним є перебування земельної ділянки на територіях активних бойових дій або тимчасової окупації.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції було сплачено загалом 2 052 281,09 грн орендної плати.

Однак, суд першої інстанції вважав вірним зарахування позивачем платежів у рахунок погашення найдавнішої заборгованості, починаючи з березня 2022 року по липень 2024, з чим не погоджується судова колегія , з огляду на наступне.

Положеннями статті 534 Цивільного кодексу України, яка регулює черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням, передбачено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Застосування положень статті 534 Цивільного кодексу України безпосередньо залежить від змісту реквізиту "призначення платежу" платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання.

Розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до приписів цієї статті, зокрема, у випадку, коли платіж буде отримано без реквізиту "призначення платежу" чи із зазначенням загальної підстави - на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості тощо.

Таким чином, у випадку, коли в графі платіжного доручення "призначення платежу" відсутні посилання на конкретну підставу платежу, зокрема період, дату, номер договору, згідно якого здійснюється платіж, тощо, такий період (підстава платежу) має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів. Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, то у разі наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку: починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період до повного її погашення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.12.2019 у справі № 911/2630/18 та вірно врахована судом апеляційної інстанції у цій справі.

Спірним договором оренди не визначена черговість зарахування орендної плати.

Із наданих платіжних документів вбачається, що відповідач визначав призначення кожного платежу, зазначаючи період та характер платежу, за яким спрямовуються грошові кошти. Зокрема, платежі від 16.08.2024 та 21.08.2024 були здійснені із призначенням «орендна плата з юридичних осіб за 2023 рік», а платежі від 19.08.2024 та 21.08.2024- із зазначенням «орендна плата з юридичних осіб, січень-липень 2024 року». Аналогічно, подальші платежі відповідача містили призначення: «штрафна санкція», що прямо вказує на волевиявлення платника щодо їх належного зарахування.

За встановлених обставин судова колегія доходить висновку, що позивач не мав правових підстав змінювати визначене відповідачем призначення платежів та зараховувати їх у порядку погашення найдавнішої заборгованості всупереч волі платника, адже Відповідач реалізував передбачене законом право самостійно визначити, які грошові зобов`язання він виконує, а тому позивач був зобов`язаний прийняти такі платежі саме за тим періодом і тим видом платежу, що зазначені у платіжних інструкціях, особливо враховуючи те, що законодавцем було чітко визначено порядок звільнення від сплати орендної плати за період лютий 2022 травень 2023 щодо стосується земельних ділянок, які перебувають в зоні бойових дій, якою в даному випадку є орендована земельна ділянка відповідача.

Також судова колегія критично оцінює доводи позивача щодо зарахування частини платежів у періоди, які виходять за межі спірного, а саме за серпень - грудень 2024 року та січень 2025 року, оскільки Позивачем не надано будь-якого правового чи фактичного обґрунтування, чому сплачені відповідачем суми з конкретним призначенням, що стосуються 2023 та 2024 року, були ним зараховані на інші, не зазначені платником періоди або в рахунок 3% та інфляційних втрат.

Отже, оскільки відповідач був звільнений від сплати орендної плати за період з березня 2022 року по травень 2023 року включно, будь-які нарахування чи залік коштів за цей проміжок часу не можуть братися до уваги при визначенні наявності або відсутності заборгованості з огляду на відсутність у призначенні платежів у спірний період.

З наданої позивачем інформації (т.2 а.с.71-72) вбачається, що на період, за який відповідач не звільнений від сплати орендної плати, припадають такі нарахування:

- за червень - грудень 2023 року орендна плата у розмірі 83 550,58 грн щомісячно, що становить загалом 584 854,06 грн; за січень липень 2024 року - 87 811,66 грн щомісяця, що становить 614 681,62 грн. Загальна сума орендної плати, яка підлягала сплаті відповідачем за період червень 2023 року - липень 2024 року, становить загалом 1 199 535,68 грн.

В свою чергу, відповідачем у період з серпня 2024 року по квітень 2025 року (під час розгляду спору в суді першої інстанції) здійснено платежі на загальну суму 2 052 281,09 грн.

Проаналізувавши обставини справи, нараховані позивачем суми та оплати відповідачем, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність будь-якої заборгованості у відповідача перед позивачем станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення. Відповідно, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості, інфляційних втрат та процентів річних не підлягають задоволенню.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 633 245,65 грн, суми інфляційних втрат у розмірі 145 234,62 грн та суму 3% річних у розмірі 72 455,89 грн.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо обставин несвоєчасної сплати відповідачем орендних платежів, як підстави для розірвання договору оренди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 у справі №918/391/23, підставою розірвання договору оренди землі згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України є систематична, тобто неодноразова (два та більше випадки) повна несплата орендної плати у строки, визначені договором. Натомість часткова несплата (недоплата) орендної плати може бути підставою для розірвання договору оренди землі на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України, якщо таке порушення умов договору буде кваліфіковане як істотне.

Разом із цим колегія суддів зазначає, що згідно з частинами 3, 4 статті 31 та частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. На вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 611 та частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Для застосування частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України суд має встановити не лише факт порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у виді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно істотною є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2021 у справі №910/2861/18, від 13.07.2022 у справі №363/1834/17).

У розумінні положень частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну. Неістотні (незначні) порушення умов договору є недостатніми для обґрунтованого та правомірного застосування такого крайнього заходу, як розірвання договору або його зміна в судовому порядку. Це випливає з принципу збереження договору (preservation of contract). Договірні відносини мають підтримуватися, допоки це можливо й економічно доцільно для сторін. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору.

Розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення (постанова Верховного Суду від 09.12.2020 у справі № 199/3846/19).

Отже, у кожному конкретному випадку істотність порушення договору потрібно оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.

Як уже зазначалося, позивач звернувся з позовом про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки з підстав істотного порушення відповідачем його умов.

Тому під час вирішення спору у цій справі суд має встановити: чи є вказані позивачем порушення відповідачем умов договору настільки істотними за обставин цієї справи, що можуть бути підставою для розірвання договору в судовому порядку; чи може бути у наведеному випадку виправданим втручання з боку органу місцевого самоврядування в сферу приватних інтересів та чи дотримано ним справедливого балансу між інтересами суспільства і вимогами захисту приватних інтересів окремих осіб, тобто чи відповідатиме задоволення позову прокурора про розірвання договорів землі інтересам держави та територіальної громади за обставин, що склалися.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) наведене правило застосовне не тільки для захисту інтересів власника майна, а й його правомірного володільця, яким у спірних правовідносинах є відповідач - орендар.

У практиці ЄСПЛ напрацьовані три критерії, які потрібно оцінити, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: втручання має бути законним, відповідати суспільним інтересам та бути пропорційним переслідуваним цілям одночасно.

Якщо хоча б одного критерію із перелічених не було додержано, то ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, у визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

У відносинах оренди землі основним їх регулятором, крім спеціального законодавства, є договір оренди землі. Враховуючи, що договір є регулятором відносин з використання земельної ділянки, на ці відносини поширюються правила ст. 3 Цивільного кодексу України, яка визначає, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Тож і приписи чинного законодавства, і умови договору потрібно застосовувати крізь призму загальних засад ст. 3 Цивільного кодексу України.

Судова колегія зазначає, що відповідно до п.1 Договору орендодавець надає, а орендатор приймає в строкове платне користування в довгострокову оренду терміном на двадцять п`ять років земельну ділянку для експлуатації та обслуговування бази відпочинку "Озон", розташовану за адресою: смт Затока міста Білгород-Дністровський Одеська область, Лиманський район, вулиця Вокзальна, 68.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 6,6167 га, в тому числі з них за земельними угіддями: під штучними водосховищами - 0,6319 га, під капітальними одноповерховими забудовами - 0,2109 га, під тимчасовою забудовою 0,3154 га, під спорудами 0,0112 га, під проїздами, проходами та площадками 0,7382 га, під земельними насадженнями 4,6567 га, під спортивними майданчиками - 0,0524 га (п. 2 Договору).

Відповідно до умов п. 3 Договору на земельній ділянці вищезазначеною адресою розташовані будівлі та споруди бази відпочинку "Озон".

Вищезазначена земельна ділянка передається в оренду ділянку для експлуатації та обслуговування бази відпочинку "Озон" (п. 4 Договору).

Цільове призначення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування бази відпочинку "Озон" (п. 15 Договору).

База відпочинку "Озон" є об`єктом нерухомого майна, власником якої є Відповідач. Дана обставина визнається Позивачем та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно інформаційної довідки №398385088 від 08.10.2024 за адресою місцезнаходження земельної ділянки з кадастровим номером :02:008:0009, площею 6,6157 га, а саме: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Вокзальна, буд. 68 знаходиться об`єкт нерухомого майна, а саме: будівлі та споруди бази відпочинку «Озон», загальною площею 8798,65 кв.м. Складовими частинами об`єкта нерухомого майна є: Ресторан, А; Готель, И; Нежитлова будівля, Й; Вбиральні, В,Т; Склад, Б; Тимчасові споруди, П, Р, К, Л, М, Н, О; Машзали, Г1, Г2, Г,3 Д, Е, Ж; Машзали, З, У; Споруда, С; Споруди, І-VII; Басейн, VIII; Сцена, ІХ.

Суд, оцінюючи фактичні дані щодо складу та структури орендованої земельної ділянки, зазначає, що значна її частина зайнята саме будівлями, спорудами та іншими об`єктами нерухомості відповідача, а також елементами інфраструктури, які забезпечують їх функціонування.

У постанові Верховного Суду від 17.04.2025 у справі №904/186/23, викладено такий висновок: «якщо на земельній ділянці комунальної власності розміщені об`єкти нерухомого майна, які належать відповідачу на праві приватної власності, така ділянка не може бути передана її власником у користування будь-кому, окрім власника такого об`єкта.»

Колегія суддів додатково звертається до принципу Superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею) принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Згідно з вказаним принципом особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №263/6022/16, від 31.08.2021 у справі №903/1030/19).

Судова колегія зазначає, що відповідно до інформації Білгород-Дністровського РУ ГУ ДСНС в Одеській області (№6023-1980/6023 від 05.09.2024), у зв`язку із високою загрозою для життя та здоров`я людей, пов`язаною зі збройною агресією проти України, з метою забезпечення громадської безпеки і порядку, збереження життів цивільних осіб заборонено перебування осіб, окрім тих, що виконують військові/спеціальні завдання, на пляжних зонах у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області на час дії воєнного стану до його скасування/припинення, або до видачі окремого наказу, враховуючи те, яка з цих подій настане раніше.

Крім того, Білгород-Дністровським РУ ГУ ДСНС в Одеській області фіксувались детонація вибухових речовин під час купання людей в акваторії Чорного моря в межах населеного Пункту Затока. На території смт. Затока в межах прибережної захисної смуги в було встановлено попереджувальні знаки щодо мінування території.

Мінування узбережжя Чорного моря в Одеській області встановлення оборонно-фортифікаційних споруд вздовж прибережної смуги, загородження доріг, проходів та заборона перебування осіб у межах прибережної захисної смуги Чорного моря органами державної влади, військової адміністрації та місцевого самоврядування фактично обмежено право вільного розпорядження та користування власників земельних ділянок та нерухомого майна розташованого у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території смт Затока Білгород-Дністровського району Одеської області.

Вжиті державою заходи контролю щодо перебування громадян на території смт Затока, в тому числі на території прибережної захисної смуги, фактично встановили заборону для цільового використання майна, а саме при розміщенні та проживанні громадян в готельно-майновому комплексі (база відпочинку).

Цей спір виник під час широкомасштабної воєнної агресії російської федерації проти України, при цьому, основним видом господарської діяльності Відповідача є надання послуг відпочинку (у т.ч. і пляжного) на базі "Озон" в курортному селищі міського типу Затока Білгород-Дністровського району Одеської області, проте господарську діяльність останнього було припинено, в тому числі, через розташування земельної ділянки на території смт Затока, на території прибережної захисної смуги.

Попри обмеження у веденні господарської діяльності, Відповідач сплатив наяву заборгованість, а отже Рада отримала ті кошти, на які розраховувала при укладанні Договору оренди з урахування законодавчої норми про звільнення останнього від сплати орендної плати у період з березня 2022 по травень 2023.

Суд апеляційної інстанції враховує обставини оплати відповідачем заборгованості з орендної плати невідкладно після пред`явлення відповідної вимоги (позову), що може свідчити про намір належно виконувати договірні зобов`язання та заінтересованість у збереженні договору оренди.

Тому, розірвання договору оренди землі не буде сприяти цілям досягнення "справедливого балансу" між інтересами сторін, оскільки збереження орендних правовідносин на час воєнного стану буде свідчити про більш раціональне використання земельної ділянки, зокрема, як джерела доходу місцевого бюджету Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

В даному випадку суд встановлює не тільки факт порушення відповідачем умов договору, але й досліджує питання правомірності застосування органом місцевого самоврядування до орендаря земельної ділянки саме такого крайнього заходу, як розірвання договору оренди землі в судовому порядку.

Виходячи з обставин справи, в даному випадку слід застосовувати також принцип збереження договору (preservation of contract), а саме, при умові того, що орендар є власником об`єкту нерухомості, який займає значну площу орендованої земельної ділянки, і рада не може передати її в оренду будь-якій іншій особі, аніж відповідач, то договірні відносини в даному випадку в умовах дії воєнного стану мають підтримуватися, допоки це можливо й економічно доцільно для сторін (враховуючи знаходження цієї земельної ділянки в небезпечному місці та тривалість і затратність проведення нових процедур з укладення іншого договору, знову ж таки, тільки з відповідачем, оренди землі).

Розірвання договору в такому випадку має бути доцільним, справедливим та розумним задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням договору, його виконанням, понесених сторонами. Суд наголошує, що розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення та бути можливою, як вже зазначалося вище за текстом постанови, до застосування до орендаря при умові того, що територіальна громада може отримувати в період дії воєнного стану в державі орендну плату від власника об`єкту нерухомості навіть за умови складнощів у використанні об`єкту оренди з об`єктивних причин. До того ж, вирішальне значення для застосування судом зазначених приписів чинного законодавства України повинно мати співвідношення шкоди, яка буде спричинена розірванням договору з тим, що очікують сторони отримати у разі продовження таких орендних відносин.

Відповідно наразі «шкода», завдана розірванням договору оренди землі, може стати більшою за «шкоду», спричинену бездіяльністю відповідача інтересам територіальної громади.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено істотних порушень умов договору, не доведено наявність шкоди, збитків завданих селищній раді неналежним виконанням умов договору відповідачем, обставини нецільового використання ним земельної ділянки, тощо.

Дослідивши обставин справи та наявні у ній докази, урахувавши наведені положення законодавства, яке регулює спірні правовідносини, оцінивши зазначені критерії в контексті обставин цієї справи, апеляційний господарський суд вважає недоведеним позивачем обставини істотності порушення умов договору оренди землі, як підстави для його розірвання у судовому порядку у розумінні частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України. За відсутності заборгованості з орендної плати, недоцільності розірвання договорів під час широкомасштабної воєнної агресії російської федерації на територію України та перебування смт Затока у зоні бойових дій, зважаючи на наслідки, до яких неминуче призведе таке розірвання - втрата певної частини доходу бюджету місцевої територіальної громади, а також наразі маловірогідність повторної передачі в оренду із вказаною метою спірної земельної ділянки іншим особам та з огляду на те, що строк оренди не сплив, відсутні підстави для розірвання спірного договору та повернення земельної ділянки.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, судова колегія дійшла висновку щодо недоцільності розірвання існуючого між сторонами Договору оренди землі та, відповідно, зобов`язання відповідача повернути спірну земельну ділянку.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, судова колегія вважає за доцільне врахувати правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.07.2025 у справі №980/2822/23 щодо дискреційних повноважень органів влади та їх меж.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи (далі - КМРЄ) № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень (concerning the exercise of discretionary powers by administrative authorities), прийнятими 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У пункті 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження визначаються як сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Здійснюючи судочинство, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 17.12.2004 у справі «Педерсен і Баадсгаард проти Данії» («Pedersen and Baadsgaard v. Denmark», заява № 49017/99) зазначено, що, здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, відміняти замість нього рішення, яке визнається протиправним, приймати інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Водночас у рішенні ЄСПЛ від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» (заява №23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

З огляду на це дискреційними є такі повноваження, у межах яких норма права допускає кілька варіантів поведінки суб`єкта владних повноважень у кожній конкретній ситуації та встановлених обставинах справи, кожна з яких буде правомірною.

Характерними ознаками адміністративного розсуду є: 1) реалізація дискреційних повноважень має відповідати принципу верховенства права; 2) їх здійснення можливе лише у разі відсутності єдиного можливого варіанту поведінки; 3) суб`єкти владних повноважень мають можливість вибрати оптимальний варіант поведінки з метою врегулювання певного кола суспільних відносин; 4) суб`єкти управлінської діяльності застосовують адміністративний розсуд відповідно до належної мети, без наявності власної вигоди та впливу сторонніх факторів.

Аналогічні висновки щодо тлумачення дискреційних повноважень суб`єкта управлінської діяльності викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 01.05.2023 у справі №540/913/21, від 16.05.2023 у справі №380/3195/22, від 23.06.2023 у справі №160/6214/21.

Враховуючи вищевикладене, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

За таких обставин, враховуючи положення статті 275 та статті 277 ГПК України апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Едвіт Капітал слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Едвіт Капітал на рішення Господарського суду Одеської області від 21.05.2025 у справі №916/3908/24 - задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 21.05.2025 у справі №916/3908/24 - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Стягнути з Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (67844, Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Кароліно-Бугаз, вул. Приморська, 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Едвіт Капітал (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Корабельна, 3-032Н; ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 22 584 (двадцять дві тисячі п`ятсот вісімдесят чотири) гривні 05 коп.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.12.2025.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді: Г.І. Діброва

Я.Ф. Савицький