ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року

м. Київ

cправа № 910/11726/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратової І. Д. - головуючої, суддів - Губенко Н. М., Кролевець О. А.

за участю секретаря судового засідання - Гнідобор А.В.,

за участю представників учасників справи:

позивача - Остапенка С. Л. (адвоката)

відповідача -Воробйової І. В. (адвоката)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2025

(суддя Андреїшина І. О.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2025

(головуючий - Євсіков О. О., судді: Ходаківська І. П., Алданова С. О.)

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнімекс Трейдінг"

про стягнення 7 360 509,82 грн

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнімекс Трейдінг"

до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про визнання недійсним договору,

Короткий зміст позовних вимог та заперечень

1. У липні 2023 року Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - Компанія, скаржник) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом, у якому просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнімекс Трейдінг" (далі - Товариство) 7 120 349,68 грн заборгованості за договором № 1377-03073 від 02.12.2021 про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, з яких: 4 255 640,39 грн основного боргу, 862 910,96 грн інфляційних втрат, 142 488,79 грн трьох відсотків річних, 1 739 614,15 грн пені та 119 695,39 грн штрафу.

2. На обґрунтування заявлених вимог Компанія посилається на несвоєчасну оплату Товариством наданих згідно з договором послуг.

3. 02.10.2024 Господарський суд міста Києва постановив ухвалу, якою заяву Компанії задовольнив та залишив без розгляду позовні вимоги Компанії до Товариства про стягнення пені у розмірі 2 651 832,70 грн та штрафу у розмірі 168 544,19 грн; подальший розгляд у справі постановлено здійснювати за позовними вимогами Компанії до Товариства про стягнення заборгованості за договором № 1377-03073 від 02.12.2021 про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління у розмірі 7 360 509,82 грн, з яких: 6 214 630,77 грн основного боргу, 928 438,06 грн інфляційних втрат, 217 440,99 грн 3% річних.

4. 15.08.2023 Товариство подало зустрічну позовну заяву, у якій просило визнати недійсним укладений між сторонами договір № 1377-03073 від 02.12.2021 про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

5. На обґрунтування заявлених вимог Товариство зазначає, що спірний договір (з подальшими змінами) порушує його права та інтереси, суперечить нормам національного законодавства, міжнародному договору, порушує зобов`язання України на міжнародному рівні, а тому підлягає визнанню недійсним.

Фактичні обставини справи, установлені судами

6. Наказом Міністерства фінансів України від 15.02.2019 № 73 та розпорядженням КМУ від 22.11.2017 № 829-р "Про погодження перетворення державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" у приватне акціонерне товариство" Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго" реорганізовано шляхом перетворення в Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго", яке є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" відповідно до статті 108 ЦК України, пункту 5 Порядку перетворення державного унітарного комерційного підприємства в акціонерне товариство, затвердженого постановою КМУ від 29.08.2012 № 802, пункту 3.2 Статуту НЕК "Укренерго" та 100 відсотків акцій якого належить державі.

7. Компанія виконує функції оператора системи передачі - юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії (пункт 55 частини першої статті 1 Закону України від 13.04.2017 № 2019-VIII "Про ринок електричної енергії", далі - Закон № 2019-VІІІ).

8. Відповідно до пункту 10 частини першої статті 4 Закону № 2019-VІІІ учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про надання послуг з диспетчерського управління.

Типовий договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління визначений додатком 5 до Кодексу системи передачі, затвердженого Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309.

9. 02.12.2021 Компанія (оператор системи передачі (ОСП), виконавець) та Товариство (користувач) уклали договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 1377-03073 від 02.12.2021 (далі - договір).

Умови договору викладені в новій редакції додатковою угодою від 11.01.2023, від 05.06.2023 про зміну найменування.

За умовами пункту 1.1 договору він регулює оперативно-технологічні відносини під час взаємодії сторін в умовах паралельної роботи у складі об`єднаної енергетичної системи (ОЕС) України.

За цим договором виконавець зобов`язується надавати послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління об`єктами користувача у складі об`єднаної енергетичної системи (ОЕС) України, а саме забезпечити надійне та ефективне функціонування ОЕС України, зокрема, безперебійне постачання електричної енергії споживачам з додержанням вимог операційної безпеки (далі - Послуга).

Користувач зобов`язується здійснювати оплату за надану Послугу відповідно до умов цього договору (п. 1.2 договору).

Відповідно до пункту 1.5 договору послуги надаються оператором системи передачі користувачу, що виступає на ринку оператором системи розподілу та/або виробником електричної енергії та/або споживачем, обладнання якого знаходиться в оперативному підпорядкуванні ОСП та/або електропостачальником та/або трейдером.

Оплата послуг здійснюється за тарифом, який встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (регулятором) (далі - НКРЕКП, регулятор) відповідно до затвердженої ним методики та оприлюднюється виконавцем на своєму офіційному вебсайті https://ua.energy/. Тариф застосовується з дня набрання чинності постановою, якою встановлено тариф, якщо більш пізній строк не визначено такою постановою (пункт 2.2 договору).

Постановою НКРЕКП від 21.12.2022 № 1789 "Про встановлення тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління НЕК "Укренерго" установлено з 01.01.2023, але не раніше дня, наступного за днем її оприлюднення на офіційному вебсайті НКРЕКП (день оприлюднення на офіційному вебсайті Регулятора: 22.12.2022) тариф НЕК "Укренерго" на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління на 2023 рік: на період з 01.01.2023 по 31.03.2023 (включно) на рівні 68,28 грн/МВт-год (без урахування ПДВ); на період з 01.04.2023 по 30.06.2023 (включно) - 80,87 грн/МВт-год (без урахування ПДВ); на період з 01.07.2023 по 31.12.2023 (включно) - 95,54 грн/МВт-год (без урахування ПДВ).

Пунктом 2.3 договору встановлено, що обсяг наданої послуги визначається відповідно до розділу XI Кодексу системи передачі.

Згідно з пунктом 2.4 договору вартість послуги за розрахунковий період визначається як добуток обсягу наданої послуги на значення тарифу, що діє у визначений розрахунковий період. На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України.

Відповідно до пункту 2.5 договору розрахунок за надану послугу здійснюється на умовах часткової попередньої оплати вартості послуги за поточний розрахунковий період згідно із нижчезазначеною системою платежів і розрахунків:

- до 10 числа розрахункового місяця - 35% вартості послуги;

- до 20 числа розрахункового місяця - 35% вартості послуги;

- до останнього банківського дня календарного місяця - 30% вартості послуги.

Плановий обсяг послуги на розрахунковий період визначається на основі наданих користувачем повідомлень щодо планового обсягу послуги на розрахунковий період. У разі зміни планових обсягів послуги протягом розрахункового місяця користувач передає оператору системи передачі (ОСП), виконавцю повідомлення про зміну обсягів послуги. Оператор системи передачі (ОСП), виконавець протягом 5 робочих днів після отримання такого повідомлення коригує розмір наступних планових платежів (пункт 2.6 договору).

Товариство направляло планові листи за період січень 2021 року - серпень 2023 року, на які направлені планові рахунки.

Згідно з пунктом 2.7 договору користувач здійснює розрахунок з ОСП за послуги диспетчерського (оперативно-технологічного) управління до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих виконавцем, або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді. Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються адміністратором комерційного обліку. Акти приймання-передачі послуги направляються користувачу до 12-го числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в СУР, що здійснюється на вимогу та в терміни, передбачені Правилам ринку. Оплату вартості послуги, після коригування, користувач здійснює до 15-го числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта надання послуги (включно). Акти надання послуги та акти коригування до актів надання послуги у відповідному розрахунковому періоді виконавець направляє користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає користувачу два примірники в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом зі своєї сторони.

Пунктом 2.8 договору встановлено, що користувач здійснює підписання актів надання послуги відповідного розрахункового періоду протягом трьох робочих днів з дня їх отримання користувачем та повертає виконавцю.

Згідно з пунктом 3.2.1 договору користувач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки за договором.

Виконавець має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надану послугу (пункт 3.3.2 договору).

10. Так, Компанія у первісному позові зазначає, що на виконання умов договору направила Товариству акти надання послуги за період з грудня 2021 року по червень 2023 року, проте Товариство послуги не оплатило.

11. У зв`язку з несвоєчасною оплатою Товариством послуг у нього виникла заборгованість у сумі 4 255 640,39 грн з ПДВ, що складається із заборгованостей за періоди (як визначено у позовній заяві):

- грудень 2021 року - 742 153,36 грн з ПДВ (акт надання послуги від 31.12.2021);

- січень 2022 року - 932 248,32 грн з ПДВ (акт надання послуги від 31.01.2022);

- лютий 2022 року - 1 096 495,09 грн з ПДВ (акт надання послуги від 28.02.2022);

- червень 2022 року - 52 860,20 грн з ПДВ (акт надання послуги від 30.06.2022);

- липень 2022 року - 465 453,11 грн з ПДВ (акт надання послуги від 31.07.2022);

- серпень 2022 року - 265 792,14 грн з ПДВ (акт надання послуги від 31.07.2022);

- вересень 2022 року - 259 902,22 грн з ПДВ (акт надання послуги від 30.09.2022);

- жовтень 2022 року - 77 985,58 грн з ПДВ (акт надання послуги від 30.10.2022);

- квітень 2023 року - 61 428,85 грн з ПДВ (акт надання послуги від 30.04.2023);

- травень 2023 року - 155 561,53 грн з ПДВ (акт надання послуги від 31.05.2023);

- червень 2023 року - 145 760,09 грн з ПДВ (акт надання послуги від 30.06.2023).

12. Компанія зазначає, що під час розгляду справи у зв`язку з подальшим невиконанням грошових зобов`язань у Товариства виникла заборгованість у сумі 1 958 990,38 грн з ПДВ за новими періодами липень-грудень 2023 року:

- липень 2023 року - 296 135,78 грн з ПДВ (акт надання послуги від 31.07.2023);

- серпень 2023 року - 316 084,54 грн з ПДВ (акт надання послуги від 31.08.2023);

- вересень 2023 року - 472 235,11 грн з ПДВ (акт надання послуги від 30.09.2023);

- жовтень 2023 року - 372 032,76 грн з ПДВ (акт надання послуги від 31.10.2023);

- листопад 2023 року - 266 785,90 грн з ПДВ (акт надання послуги від 30.11.2023);

- грудень 2023 року - 235 716,29 грн з ПДВ (акт надання послуги від 31.12.2023).

13. Компанія просить суд стягнути з Товариства 6 214 630,77 грн боргу, а також 928 438,06 грн інфляційних втрат та 217 440,99 грн 3% річних (з урахуванням заяви останнього про залишення частини позовних вимог без розгляду).

14. Товариство, у свою чергу, вважає договір фіктивним та просить суд визнати його недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

15. 22.01.2025 Господарський суд міста Києва ухвалив рішення, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2025, яким у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовив повністю.

16. Суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що:

- Товариство є трейдером, а не виробником або споживачем електричної енергії, не мало та не має жодного власного об`єкта електроенергетики, підключеного до ОЕС України. Товариство не заперечує факт отримання від Компанії актів надання послуг за період грудень 2021 - грудень 2023 року (від 31.12.2021, від 31.01.2022, від 28.02.2022, від 30.06.2022, від 31.07.2022, від 31.07.2022, від 30.09.2022, від 30.10.2022, від 30.04.2023, від 31.05.2023, від 30.06.2023, 31.07.2023, від 31.08.2023, від 30.09.2023, від 31.10.2023, від 30.11.2023 та від 31.12.2023). Разом з тим, ці акти не були підписані та повернуті Компанії оскільки, як вже зазначалося вище, такі послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління Товариству не надавалися та не могли надаватися фізично через відсутність у Товариства підключених до ОЕС України об`єктів електроенергетики;

- зміст оспорюваного договору, зокрема, розділ про права та обов`язки сторін, свідчить, що для його виконання сторонами у Товариства має бути відповідне обладнання, яке підключене до ОЕС України - енергоблоки, енергоустановки, паливо, котли, засоби обліку електричної енергії, схеми з`єднань об`єкту електроенергетики, відповідний персонал, який обслуговує таке обладнання та взаємодіє із оператором системи передач тощо. Однак Товариство не має жодного електричного обладнання, підключеного до ОЕС України, відповідного персоналу для його обслуговування та взагалі об`єктів, про які йдеться у п. 3.2.1-3.3.12 оспорюваного договору, що унеможливлює надання та отримання спірних послуг. Крім того, жодного доказу (лічильник, його номер, адресу розташування об`єкту, його номер або інші ідентифікуючі ознаки тощо), який би підтверджував, що Товариство має певний об`єкт електроенергетики, який підключений до ОЕС України, Компанія не надала; у спірному договорі та додатках до нього такі відомості також не відображені. Оплата трейдером послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління не відповідає статті 41 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, стороною якого є Україна;

- постанова НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 про внесення змін до Кодексу систем передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309, яка є нормативно-правовим актом, визнана судом протиправною та нечинною з 29.03.2023. Разом з тим, застосування нормативно-правового акта, який не відповідає принципу верховенства права (є протиправним), прийнятий суб`єктом владних повноважень поза межами його повноважень та всупереч встановленому законом порядку (встановлено судовими рішеннями у справі № 640/27130/21, які набрали законної сили) не відповідатиме вимогам частини 1-3 статті 11 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). У цьому випадку покладення на Товариство обов`язку з виконання Постанови НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 не відповідатиме вимогам статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (оскільки така Постанова не відповідає вимозі законності), що встановлено судовими рішеннями у справі № 640/27130/21), дотримання якої є однією з обов`язкових умов допустимого втручання у право на мирне володіння майном. Застосування до фізичних/юридичних осіб нормативно-правових актів, які є протиправними, у будь-якому випадку є незаконним. Аналогічний висновок щодо неможливості застосування нормативно-правового акта в часі, визнаного протиправним та нечинним в судовому порядку, викладений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 150/3828/18;

- оскільки Товариство є трейдером електричної енергії, який не має жодного об`єкту, підключеного до ОЕС України, що, у свою чергу, унеможливлює отримання ним послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, певного обладнання, персоналу, враховуючи, що Компанія не довела належними доказами надання послуг з диспетчеризації у заявленому до стягнення розмірі, позовні вимоги Компанії про стягнення з Товариства заборгованості за договором № 1377-03073 від 02.12.2021 про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління у розмірі 6 214 630,77 грн основного боргу є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Решта вимог (про стягнення 217 440,99 грн 3% річних та 928 438,06 грн інфляційних нарахувань) є похідними від основної вимоги (про стягнення боргу) та відповідальністю за невиконання основного зобов`язання, а тому задоволенню не підлягають;

- основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Проте Товариство не довело належними доказами наявності умислу з певним спрямуванням волі у нього та Компанії. Підстава недійсності правочину (оспорюваності чи нікчемності) має існувати в момент вчинення правочину. Оскільки Товариство не довело наявності підстав недійсності в момент вчинення правочину (див. вище встановлені обставини щодо первісного позову), а також не довело ознак фіктивності зазначеного договору, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для визнання договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 137-03073 від 02.12.2021 недійсним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та підстава (підстави) відкриття касаційного провадження. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та викладені у відзиві на касаційну скаргу.

17. 18.07.2025 Компанія подала до Верховного Суду через систему "Електронний суд" касаційну скаргу, в якій просить рішення суду першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення, яким первісний позов задовольнити; у частині відмови в задоволенні зустрічного позову судові рішення залишити без змін.

18. Скаржник визначає підставами касаційного оскарження судових рішень пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України.

19. Обґрунтовуючи наявність підстави касаційного оскарження з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норму частини другої статі 265 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), і не врахував висновки щодо її застосування у подібних правовідносинах, зокрема, викладені у постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 9901/657/18, від 29.09.2022 у справі № 826/23168/15, від 08.12.2009 у справі № 21-1573во09, від 05.07.2022 у справі № 826/12637/18, від 16.10.2019 у справі № 2040/6740/18, від 31.08.2018 у справі № 822/1815/16, від 21.08.2018 у справі № 805/2339/16-а, від 28.05.2024 у справі № 927/664/23, від 10.07.2024 у справі № 910/9558/23, від 19.04.2024 у справі № 911/1359/22. Скаржник також зазначає, що необґрунтованим є посилання суду на нерелевантні висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04.02.2021 у справі № 914/935/20, оскільки ця справа і справа, яка переглядається, не є тотожними за обставинами, нормативно-правовим регулюванням, суб`єктним складом та періодом виникнення спірних правовідносин.

20. Також, скаржник зазначає про те, що судом передчасно встановлена невідповідність положенням Кодексу системи передачі, умов Договору положенням Закону України "Про ринок електричної енергії", що є формою втручання в дискреційні повноваження НКРЕКП як суб`єкта владних повноважень на ринку електричної енергії. Не залучивши до участі у справі НКРЕКП та не отримавши відповідних пояснень суд зробив помилковий висновок про невідповідність умов Договору та Кодексу системи передачі положенням Закону України "Про ринок електричної енергії" в частині, що для виконання умов Договору учаснику ринку електричної енергії - трейдеру необхідно мати підключені до об`єднаної енергетичної системи України об`єкти електроенергетики, а також щодо чинності та законності постанов НКРЕКП від 30.09.2022 № 1234, від 11.10.2022 № 1305 правомірність яких в порядку адміністративного провадження не оскаржувались.

21. Верховний Суд ухвалою від 30.07.2025 відкрив касаційне провадження у справі та призначив до розгляду касаційну скаргу.

22. 21.08.2025 Товариство подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

23. Відзив мотивовано таким:

- Твердження ПрАТ "НЕК "Укренерго" про застосування судами частини другої статті 265 КАС України без врахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема, викладені у постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 9901/657/18; від 29.09.2022 у справі № 826/23168/15; від 08.12.2009 у справі № 21-1573во09; від 05.07.2022 у справі № 826/12637/18; від 16.10.2019 у справі № 2040/6740/18; від 31.08.2018 у справі № 822/1815/16; від 21.08.2018 у справі № 805/2339/16-а не відповідає фактичним обставинам, оскільки у цих постановах не йдеться про встановлення часу, з якого нормативно-правовий акт є протиправним (незаконним), а зазначається момент, з якого такий акт втрачає чинність;

- господарські суди, розглядаючи даний спір, дійшли правильного висновку, що постанова НКРЕКП № 360 хоч і втратила свою чинність 29.03.2023, але є протиправною, тобто незаконною, з самого початку, тобто, з моменту її прийняття;

- щодо решти доводів, наведених ПрАТ "НЕК "Укренерго", на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то фактично вони зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень касаційного суду з огляду на положення статті 300 ГПК України;

- щодо незгоди ПрАТ "НЕК "Укренерго" з позицією судів про невідповідність тарифу на диспетчерське (оперативно-технологічне) управління статті 41 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, то вищевказані обставини неодноразово досліджувалися і встановлювалися господарськими та адміністративними судами, зокрема, у справах № 910/502/23, № 910/21871/21, № 914/56/22, № 910/2384/24, № 910/12527/24, № 910/11833/23, № 640/27130/21, при цьому суди також підтвердили пріоритетність норм міжнародного законодавства чинному законодавству України.

Розгляд клопотань

24. У касаційній скарзі викладено клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

25. Вказане клопотання мотивовано тим, що:

- порушена правова проблема існує не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, відсутня стала судова практика у відповідних питаннях, поставлені правові питання не визначені на нормативному рівні, відсутні процесуальні механізми вирішення такого питання, а також вирішення виключної правової проблеми вплине на забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики;

- при цьому справа буде мати принципове значення, оскільки йдеться про правове питання, яке потребує пояснення і зустрічається у невизначеній кількості справ у разі, якщо надана на нього відповідь піддається сумніву або якщо існують різні відмінні позиції і це питання ще не вирішувалося вищою судовою інстанцією;

- існування розбіжностей у судовій практиці Верховного Суду у подібних правовідносинах із застосування частини другої статті 265 КАС України мають місце різні підходи до вирішення таких правових питань. Як приклад, постанови Верховного Суду у складі КАС від 18.12.2018 у справі № 9901/657/18; від 29.09.2022 у справі № 826/23168/15; від 08.12.2009 у справі № 21 - 1573во09; від 05.07.2022 у справі № 826/12637/18; від 16.10.2019 у справі № 2040/6740/18; від 31.08.2018 у справі № 822/1815/16; від 21.08.2018 у справі № 805/2339/16-а, від 08.02.2024 № 260/2988/21, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19, № 380/4648/25, від 29.09.2022 у справі № 826/23168/15, від 05.07.2022 у справі № 826/12637/18, від 31.08.2018 у справі № 822/1815/16, від 21.08.2018 у справі № 805/2339/16-а, постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 520/12022/17, від 28.05.2024 у справі № 927/664/23, від 10.07.2024 у справі № 910/9558/23. Також, як приклад, заявник зазначає постанови Верховного Суду від 20.11.2024 № 910/15990/23, № 910/502/23, № 910/1393/22;

- необхідним є передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду для вироблення єдиної правозастосовчої практики, усунення правової невизначеності щодо вирішення питання застосування судами положень нормативно-правих актів у період до визнання протиправним та нечинним такого нормативно-правового акта (набрання рішення законної сили) в порядку частини другої статті 265 КАС України.

26. Товариство у відзиві на касаційну скаргу заперечило проти вказаного клопотання, зазначивши про те, що у поданій касаційній скарзі ПрАТ "НЕК "Укренерго" не навело обґрунтованих пояснень, які б дійсно свідчили про наявність виключної правової проблеми щодо застосування частини другої статті 265 КАС України і передача справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду в порядку частини п`ятої статті 302 ГПК України сприяла б забезпеченню розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, відповідне клопотання, на думку ТОВ "Юнімекс Трейдінг", є необґрунтованим.

27. Відповідно до частини п`ятої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

28. Водночас, лише за наявності умов, визначених наведеним положенням, справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2023 у справі № 909/1191/21).

29. Оскільки критеріїв виключної правової проблеми процесуальне законодавство не містить, Велика Палата Верховного Суду напрацювала та послідовно застосовує критерії при вирішенні питання, чи містить справа, яка передається їй на розгляд, виключну правову проблему. У низці ухвал (від 10.07.2019 у справі № 431/5643/16-ц, від 28.04.2020 у справі № 357/13182/18, від 23.06.2020 у справі № 910/8130/17, від 09.07.2020 у справі № 610/1065/18, від 15.09.2020 у справі № 910/32643/15, від 13.10.2020 у справі № 640/17296/19, від 23.10.2020 у справі № 906/677/19, від 14.04.2021 у справі № 757/50105/19, від 22.04.2021 у справі № 640/6432/19, від 28.04.2021 у справі № 916/1977/20, від 18.05.2021 у справі № 758/733/18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного показників.

30. Так, Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 02.09.2021 у справі № 910/11820/20 визначила, що для віднесення справи до категорії спорів, що містять виключну правову проблему і вирішення яких необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, така справа повинна мати кілька з наведених ознак, зокрема: справа не може бути вирішена відповідним касаційним судом у межах оцінки правильності застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального права чи дотримання норм процесуального права; встановлена необхідність відступити від викладеного в постанові Верховного Суду правового висновку, який унеможливлює ефективний судовий захист; існують кількісні критерії, що свідчать про наявність виключної правової проблеми; існують якісні критерії наявності виключної правової проблеми, зокрема: - немає усталеної судової практики у застосуванні однієї і тієї ж норми права, в тому числі наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному; невизначеність законодавчого регулювання правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема, в тому числі необхідність застосування аналогії закону чи права; встановлення глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами, а також наявність обґрунтованих припущень, що аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому; наявність різних наукових підходів до вирішення конкретних правових питань у схожих правовідносинах тощо.

При цьому справа буде мати принципове значення, якщо йдеться про правове питання, яке потребує пояснення і трапляється в невизначеній (значній) кількості справ, у разі якщо надана на нього відповідь піддається сумніву або якщо існують різні позиції і це питання ще не вирішувалося вищою судовою інстанцією, а також необхідне тлумачення щодо застосування нових законів.

Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права.

31. Стаття 265 КАС України визначає наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним. Згідно з частиною другою цієї статті нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

32. Дійсно, процесуальне законодавство регламентує порядок втрати чинності нормативно-правового акта в разі визнання його протиправним, а саме з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. У постанові від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

33. Водночас у постановах Верховного Суду від 08.02.2024 у справі № 260/2988/21 та від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19 зазначається, що норма частини другої статті 265 КАС не регулює питань щодо можливості застосування нормативно-правових актів, визнаних судом протиправними. Предметом її регулювання є встановлення моменту втрати чинності нормативно-правовим актом, визнаним судом нечинним.

34. Верховний Суд також неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19). Про це також зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 09.06.2022 у справі № 520/2098/19.

35. З урахуванням зазначеного, а також, зважаючи на правові висновки, викладені у наведених постановах, Верховний Суд констатує, що не вбачає обґрунтованих підстав для задоволення клопотання відповідача про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, палати чи об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство

36. Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

37. Здійснюючи касаційне провадження, Суд зазначає таке.

38. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 14.11.2019 № 2356 ТОВ "ЛЕ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА" (на даний час ТОВ "Юнімекс Трейдінг") видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з перепродажу електричної енергії (трейдерської діяльності).

39. Постановою № 309 від 14.03.2018 НКРЕКП затверджено Кодекс системи передачі.

Зазначений Кодекс регулює взаємовідносини оператора системи передачі (тобто, ПрАТ "НЕК "Укренерго") користувачів системи передачі (щодо планування, розвитку та експлуатації (у тому числі оперативно-технологічного управління) системи передачі у складі об`єднаної енергетичної системи (ОЕС) України, а також приєднання та доступу до системи передачі.

40. Згідно з пунктом 10 частини першої статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

41. Частиною першою статті 44 Закону України "Про ринок електричної енергії", яка регулює диспетчерське (оперативно-технологічне) управління, передбачено, що в електроенергетиці України діє єдина диспетчерська система оперативно-технологічного управління виробництвом, передачею, розподілом та споживанням електричної енергії. Функції диспетчерського (оперативно-технологічного) управління ОЕС України та організацію паралельної роботи з енергетичними системами інших держав здійснює оператор системи передачі. Диспетчерське (оперативно-технологічне) управління поширюється на суб`єктів господарювання, об`єкти електроенергетики яких підключені до ОЕС України.

42. За визначенням пунктів 18, 51, 52 статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії": об`єднана енергетична система України (далі - ОЕС України) - сукупність електростанцій, електричних мереж, інших об`єктів електроенергетики, що об`єднані спільним режимом виробництва, передачі та розподілу електричної енергії при централізованому управлінні цим режимом; об`єкт електроенергетики - електрична станція (крім ядерної частини атомної електричної станції), електрична підстанція, електрична мережа; диспетчерське управління - це оперативно-технологічне управління об`єднаною енергетичною системою України із забезпеченням надійного і безперебійного постачання електричної енергії споживачам з додержанням вимог енергетичної безпеки.

43. Отже, законодавчо визначеною умовою для здійснення диспетчерського управління об`єднаною енергетичною системою України є наявність у суб`єкта господарювання фізично (а не в абстрактному, електронному або віртуальному вигляді) конкретного об`єкта електроенергетики, який має бути підключений до інших електростанцій, електричних мереж та інших об`єктів енергетики України, які, в свою чергу, також об`єднані між собою спільним режимом та централізованим управлінням цим режимом.

44. У свою чергу, трейдери - це учасники ринку електричної енергії, але не є ані користувачами системи передачі/розподілу, ані виробниками електричної енергії, проте виконують специфічну функцію - виключно перепродаж електричної енергії, не мають і не можуть мати підключених до об`єднаної енергетичної системи України об`єктів електроенергетики: електричної станції, електричної підстанції, електричної мережі.

45. Відповідно до статті 54 Закону України "Про ринок електричної енергії" господарська діяльність з перепродажу електричної енергії (трейдерська діяльність) на ринку електричної енергії підлягає ліцензуванню у разі відсутності у суб`єкта господарювання інших ліцензій, обов`язкових для провадження діяльності на ринку електричної енергії. Трейдери здійснюють купівлю-продаж електричної енергії за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку електричної енергії, крім її продажу за договором постачання електричної енергії споживачу.

46. Згідно зі статтею 55 Закону України "Про ринок електричної енергії" трейдери мають право: 1) купувати та продавати електричну енергію на ринку електричної енергії, здійснювати експорт-імпорт електричної енергії за вільними цінами; 2) вільно обирати контрагента за двостороннім договором; 3) на своєчасне та у повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів; 4) доступу до інформації щодо діяльності на ринку електричної енергії у порядку та обсягах, визначених правилами ринку та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють функціонування ринку електричної енергії; 5) інші права, передбачені нормативно-правовими актами, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умовами договорів, укладеними ними на ринку електричної енергії. Трейдери зобов`язані: 1) дотримуватися ліцензійних умов провадження господарської діяльності з трейдерської діяльності та інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії; 2) укладати договори, обов`язкові для здійснення діяльності на ринку електричної енергії, та виконувати умови таких договорів; 3) надавати повідомлення про договірні обсяги купівлі-продажу електричної енергії за двосторонніми договорами, зокрема імпортованої та експортованої електричної енергії, у порядку, визначеному правилами ринку; 4) нести фінансову відповідальність за небаланси електричної енергії відповідно до правил ринку; 5) сплачувати своєчасно та в повному обсязі за електричну енергію, куплену на ринку електричної енергії, та послуги, що надаються на ринку електричної енергії;

6) надавати Регулятору інформацію, необхідну для здійснення ним функцій і повноважень, встановлених законодавством.

47. Судами встановлено, що Товариство є трейдером, а не виробником або споживачем електричної енергії, не мало та не має жодного власного об`єкта електроенергетики, підключеного до ОЕС України.

48. Також, судами встановлено, що Товариство не заперечує факт отримання від Компанії актів надання послуг за період грудень 2021 - грудень 2023 року (від 31.12.2021, від 31.01.2022, від 28.02.2022, від 30.06.2022, від 31.07.2022, від 31.07.2022, від 30.09.2022, від 30.10.2022, від 30.04.2023, від 31.05.2023, від 30.06.2023, 31.07.2023, від 31.08.2023, від 30.09.2023, від 31.10.2023, від 30.11.2023 та від 31.12.2023). Разом з тим, ці акти не були підписані та повернуті Компанії оскільки, як вже зазначалося вище, такі послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління Товариству не надавалися та не могли надаватися фізично через відсутність у Товариства підключених до ОЕС України об`єктів електроенергетики.

49. Суди встановили, що свої зауваження щодо ненадання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління Товариство щомісячно зазначало у Повідомленнях щодо планового обсягу послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, які надавалися Товариством з накладенням кваліфікованого електронного підпису. Так, Компанія додала до позовної заяви щомісячні Повідомлення щодо планового обсягу послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, передбачені пунктом 2.6 договору, за період з січня 2022 року до серпня 2023 року, в яких зазначено за перші три місяці планові обсяги послуг - 20 000 МВт*год, 4 000 МВт*год та 3 000 МВт*год, а починаючи з квітня 2022 року до серпня 2023 - 0 МВт*год. В усіх без винятку зазначених повідомленнях міститься позначення "Послуга з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління не надається".

50. За встановленими судами обставинами, зміст оспорюваного договору, зокрема, розділ про права та обов`язки сторін, свідчить, що для його виконання сторонами у Товариства має бути відповідне обладнання, яке підключене до ОЕС України - енергоблоки, енергоустановки, паливо, котли, засоби обліку електричної енергії, схеми з`єднань об`єкту електроенергетики, відповідний персонал, який обслуговує таке обладнання та взаємодіє із оператором системи передач тощо. Однак Товариство не має жодного електричного обладнання, підключеного до ОЕС України, відповідного персоналу для його обслуговування та взагалі об`єктів, про які йдеться у п. 3.2.1-3.3.12 оспорюваного договору, що унеможливлює надання та отримання спірних послуг. Крім того, жодного доказу (лічильник, його номер, адресу розташування об`єкту, його номер або інші ідентифікуючі ознаки тощо), який би підтверджував, що Товариство має певний об`єкт електроенергетики, який підключений до ОЕС України, Компанія не надала; у спірному договорі та додатках до нього такі відомості також не відображені.

51. Суд першої інстанції відзначив, що оплата трейдером послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління не відповідає статті 41 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, стороною якого є Україна, виходячи з наступного.

07.02.2020 НКРЕКП прийняла постанову № 360, якою внесено певні зміни до Кодексу системи передачі у розділі ХІ: "1. у главі 5: 1) в абзаці другому пункту 5.1 слова "її експорту, імпорту та транзиту" замінено словами "експорту електричної енергії"; 2) пункт 5.3 викладено в такій редакції: "5.3. Послуги з передачі електричної енергії надаються ОСП на підставі договору між ним та: ОСР; електропостачальником; споживачем електричної енергії, який має намір купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку незалежно від точки приєднання; споживачем електричної енергії, оператором системи якого є ОСП, незалежно від способу купівлі електричної енергії (в електропостачальника за Правилами роздрібного ринку чи за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку); виробником електричної енергії для забезпечення власних потреб електричних станцій, що заживлені від мереж ОСР/ОСП, а також власних потреб електричних станцій у випадку відсутності генерації; трейдером / електропостачальником / виробником, що здійснює експорт електричної енергії в обсягах експорту електричної енергії. Зі споживачами, які купують електричну енергію в електропостачальника за Правилами роздрібного ринку, для яких оператором системи є ОСП, ОСП укладає договір споживача про надання послуг з передачі електричної енергії відповідно до Правил роздрібного ринку. 3) абзац третій пункту 5.6 замінено дев`ятьма новими абзацами такого змісту:

"Обсяг послуг з передачі електричної енергії визначається: для ОСР - на підставі даних щодо обсягів технологічних витрат електричної енергії на її розподіл електричними мережами ОСР; для електропостачальників - на підставі даних щодо обсягів експорту електричної енергії та обсягів споживання електричної енергії споживачами електропостачальника, крім обсягів споживання електричної енергії споживачами, оператором системи яких є ОСП; для електропостачальників, які постачають електричну енергію споживачам, оператором системи яких є ОСП, та які відповідно до договору електропостачальника про надання послуг з передачі електричної енергії (укладеного відповідно до Правил роздрібного ринку) оплачують послуги з передачі електричної енергії ОСП через електропостачальника, - на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії цими споживачами електропостачальника; для споживачів електричної енергії, які купують електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, незалежно від точки приєднання - на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії цими споживачами (з урахуванням втрат електричної енергії в мережах споживача); для споживачів електричної енергії, оператором системи яких є ОСП, які купують електричну енергію в електропостачальника за Правилами роздрібного ринку та відповідно до договору споживача про надання послуг з передачі електричної енергії самостійно (напряму) оплачують послуги з передачі електричної енергії ОСП, - на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії цими споживачами по точках приєднання, по яких оператором системи є ОСП (з урахуванням втрат електричної енергії в мережах споживача); для виробників електричної енергії - на підставі даних щодо обсягів експорту електричної енергії та обсягів електричної енергії для забезпечення власних потреб електричних станцій, що заживлені від мереж ОСР/ОСП, а також власних потреб електричних станцій у випадку відсутності генерації; для трейдерів - на підставі даних щодо обсягів експорту електричної енергії. З цією метою використовуються дані комерційного обліку Адміністратора комерційного обліку"; 2. у главі 6: 1) абзац четвертий пункту 6.2 замінено двома абзацами такого змісту: "трейдером / електропостачальником / виробником, що здійснює імпорт та/або експорт електричної енергії в обсягах імпорту / експорту електричної енергії; споживачем, для якого оператором системи є ОСП. ". У зв`язку з цим абзац п`ятий постановлено вважати абзацом шостим; 2) пункт 6.5 доповнено новими абзацами такого змісту: "Обсяг послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління визначається: для виробників - як обсяг відпущеної електричної енергії, обсяг імпорту та/або експорту електричної енергії; для операторів систем розподілу - як обсяг розподіленої електричної енергії, обсяг купівлі електричної енергії для компенсації технологічних витрат електричної енергії на її розподіл електричними мережами оператора системи розподілу та обсяг електричної енергії для господарчих потреб ОСР; для споживачів, оператором системи яких є ОСП, - як обсяг спожитої електричної енергії; для електропостачальників та трейдерів - як обсяг імпорту та/або експорту електричної енергії. Для визначення обсягу наданої послуги використовуються дані обліку Адміністратора комерційного обліку. Споживачі, електроустановки яких приєднані до мереж ОСР, окремо не сплачують послугу з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління".

52. Також, з метою приведення у відповідність типових договорів з надання послуг з передачі та послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління зміненим положенням Кодексу системи передач, НКРЕКП були затверджені зміни до типових договорів, які є додатками 5 та 6 до вказаного Кодексу.

53. Фактично зазначеними змінами до Кодексу системи передач встановлено обов`язковість оплати експортерами та імпортерами тарифу на диспетчерське (оперативно-технологічне) управління та експортерами тарифу на передачу електричної енергії, виходячи із обсягу експорту та/або імпорту електричної енергії, що не відповідає положенням Закону України "Про ринок електричної енергії" та статті 41 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства.

54. Судами встановлено, що не погоджуючись із вказаною постановою НКРЕКП, Товариство у жовтні 2021 року, тобто перед підписанням спірного договору, оскаржило її у судовому порядку. Провадження в адміністративній справі № 640/27130/21 було відкрито 06.10.2021. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2022 у справі № 640/27130/21 визнано протиправною та нечинною з моменту прийняття постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 07.02.2020 № 360 "Про затвердження Змін до Кодексу системи передачі" в частині змін до пунктів 5.1, 5.3, 5.6 глави 5, пунктів 6.2, 6.5 глави 6 розділу XI, та змін до додатків 5 та 6 Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі № 640/27130/21 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2022 у справі № 640/27130/21 змінено, виключено із абзацу другого резолютивної частини слова "з моменту прийняття". В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2022 у справі № 640/27130/21 залишено без змін.

55. У подальшому як НЕК "Укренерго", так і НКРЕКП неодноразово подавали касаційні скарги про скасування постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі № 640/27130/21. Ухвалами Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (від 25.04.2023, від 16.05.2023, від 06.06.2023) у справі № 640/27130/21 було відмовлено у відкритті касаційних проваджень за всіма касаційними скаргами Компанії та НКРКЕП про скасування постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі № 640/27130/21.

56. Отже, судами попередніх інстанцій обґрунтовано зазначено про те, що постанова НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 про внесення змін до Кодексу систем передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309, яка є нормативно-правовим актом, визнана судом протиправною та нечинною з 29.03.2023.

57. Разом з тим, застосування нормативно-правового акта, який не відповідає принципу верховенства права (є протиправним), прийнятий суб`єктом владних повноважень поза межами його повноважень та всупереч встановленому законом порядку (встановлено судовими рішеннями у справі № 640/27130/21, які набрали законної сили) не відповідатиме вимогам частин першої - третьої статті 11 ГПК України.

58. Відтак, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що у цьому випадку покладення на Товариство обов`язку з виконання Постанови НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 не відповідатиме вимогам статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (оскільки така Постанова не відповідає вимозі законності), що встановлено судовими рішеннями у справі № 640/27130/21), дотримання якої є однією з обов`язкових умов допустимого втручання у право на мирне володіння майном.

59. Також, судами обґрунтовано зазначено про те, що застосування до фізичних/юридичних осіб нормативно-правових актів, які є протиправними, у будь-якому випадку є незаконним.

60. Аналогічний висновок щодо неможливості застосування нормативно-правового акта в часі, визнаного протиправним та нечинним в судовому порядку, викладений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 150/3828/18.

61. З огляду на наведене, а також враховуючи висновки Верховного Суду щодо неможливості застосування до особи положень нормативно - правового акта в часі, визнаного в судовому порядку протиправним та нечинним, обґрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій про те, що постанова НКРЕКП № 360 не може бути застосована до учасників ринку саме з моменту її прийняття, оскільки в іншому випадку учасники ринку електричної енергії, на яких поширюється дія положень Змін до КСП, змушені були б виконувати незаконний нормативно-правовий акт, що, в свою чергу, є грубим порушенням статті 19 Конституції України.

62. Враховуючи наведене, обґрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій про те, що постанова НКРЕКП № 360 не може бути застосована до експортерів з моменту прийняття (07.02.2020) з огляду на її незаконність. Вимоги про сплату коштів на підставі протиправного та нечинного нормативно-правового акта не відповідають критерію добросовісності та не підлягають задоволенню, оскільки згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, та виходячи зі змісту частини третьої статті 16 ЦК України, відповідно до якої суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

63. За змістом повідомлення Секретаріату ЕС від 28.05.2020 (Compliance Note, CN 01/2020, Ukraine - electricity transmission and dispatch tariff with respect to the tariffs for export and import) останнім як органом, який спостерігає за виконанням Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором, констатована невідповідність запровадженого механізму визначення плати за передачу, у тому числі виходячи з обсягів експортованої електричної енергії, та плати за надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, виходячи з обсягу експорту та/або імпорту, вимогам статті 41 Договору про заснування ЄС у розрізі застосування положень актів законодавства Європейського Союзу з енергетики, а також зважаючи на те, що положеннями абзацу другого частини шостої статті 2 Закону № 2019-VIII встановлено вимогу щодо відповідності Кодексу системи передачі вимогам нормативно-правових актів Енергетичного Співтовариства, апеляційний адміністративний суд у справі № 640/27130/21 погодився із позицією щодо невідповідності постанови НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 в оскаржуваній частині вимогам міжнародного договору, згоду на обов`язковість якого надано Україною.

64. Також колегія суддів бере до уваги і позицію Верховного Суду, викладену і постанові від 13.02.2024 у справі № 910/19401/20, в якій розглядався спір про безпідставність нарахування ПАТ "НЕК "Укренерго" Товариству "Ле Трейдінг Україна" (в подальшому - ТОВ "Юнімекс Трейдінг") плати за послуги з передачі електричної енергії при її експорті.

65. У цій постанові Верховний Суд відзначив таке: "Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій послалися, зокрема, на статтю 41 Договору про ЕС, яка забороняє встановлення мита й кількісних обмежень імпорту й експорту енергопродуктів і матеріалів, для транспортування яких використовуються мережі, і всі заходи, що мають подібний результат. Суди також взяли до уваги повідомлення Секретаріату ЕС від 28.05.2020 (Compliance Note, CN 01/2020, Ukraine - electricity transmission and dispatch tariff with respect to the tariffs for export and import) щодо проєкту Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про ринок електричної енергії" щодо оплати послуг з передачі електричної енергії при експортних операціях та послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління при здійсненні імпорту та/або експорту електричної енергії". Водночас стаття 41 Договору про ЕС міститься у розділі IV Договору "Створення єдиного енергетичного ринку". Глава І "Географічні межі" цього ж розділу у статті 40 визначає, що положення та заходи, вжиті згідно із цим розділом, застосовуватимуться на територіях, на яких застосовуються Угода про створення Європейського Співтовариства, за умов, викладених у цій Угоді, на територіях Сторін, що приєдналися, і на території під юрисдикцією Тимчасової Адміністративної Місії ООН у Косові. Отже, ця стаття застосовується лише у разі, якщо експорт електроенергії здійснюється з території України на території, зазначені у статті 40 цього Договору. Однак суди попередніх інстанцій не встановили, до якої країни чи країн здійснювався експорт у межах спірного договору. Саме дослідження та встановлення обставин щодо здійснення позивачем експорту електроенергії на території конкретної країни (країн), впливає на визначення законодавства, яке підлягає застосуванню".

66. Беручи до уваги вказане, суд апеляційної інстанції встановив, що у період, за який ПАТ "НЕК "Укренерго" нарахувало ТОВ "Юнімекс Трейдінг" тариф на послуги з диспетчерського (оперативно - технологічного) управління, відповідач за первісним позовом продавав електричну енергію до Словаччини, Румунії та Угорщини, що підтверджується доданими самим ПАТ "НЕК "Укренерго" до відповіді на відзив копіями листів і довідок про фактичну кількість електроенергії, переміщено з ОЕС України до ЄС (т. с. 2, а. с. 197-229).

67. При цьому, суд зазначив, що як підтверджується офіційною інформацією, а також інформацією з відкритих джерел, всі три вказані країни є членами ЄС: Словаччина - з 1.05.2004, Румунія - з 1.01.2007, Угорщина - з 1.05.2004. Вказані обставини сторонами не заперечуються.

68. Частина друга статті 265 КАС України, згідно з якою нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, не регулює питань щодо можливості застосування нормативно-правових актів, визнаних судом протиправними. Предметом її регулювання є встановлення моменту втрати чинності нормативно-правовим актом, визнаним судом нечинним (п. 84 постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19).

69. Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, правомірно зазначив, що в усіх правових демократичних державах діє принцип "Право не виникає з правопорушення". Це означає, що незаконні рішення владного суб`єкта не можуть надавати йому чи іншому владному суб`єкту права на отримання від відповідача грошових коштів.

70. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постанові від 03.08.2022 у справі 910/9627/20, рішення Суду ЄС належить розцінювати як таке, що дозволяє встановити зміст положень актів законодавства Європейського Союзу, зазначених у статті 2 Закону № 2019-VIII. Подібно до практики застосування рішень ЄСПЛ, врахуванню підлягають принципи, що випливають із його рішень щодо подібних питань, навіть якщо вони стосуються інших держав.

71. Враховуючи викладене, повідомлення Секретаріату ЕС від 28.05.2020 (Compliance Note, CN 01/2020, Ukraine - electricity transmission and dispatch tariff with respect to the tariffs for export and import) в силу положень абзацу другого частини шостої та частини одинадцятої статті 2 Закону № 2019-VIII є таким, що підлягає врахуванню судом.

72. Водночас апеляційний господарський суд правомірно звернув увагу і на те, що будучи цілком обізнаною з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/9627/20, в т. ч. і щодо тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління для трейдерів - експортерів та його невідповідності енергетичному законодавству ЄС, НКРЕКП протиправно але наполегливо продовжувала "зберігати" такий тариф, приймаючи постанови від 30.09.2023 № 1234 та від 11.10.2022 № 1305.

73. Наведеним спростовуються аргументи скаржника про те, що судом передчасно встановлена невідповідність положенням Кодексу системи передачі, умов Договору положенням Закону України "Про ринок електричної енергії", що є формою втручання в дискреційні повноваження НКРЕКП як суб`єкта владних повноважень на ринку електричної енергії та про те, що не залучивши до участі у справі НКРЕКП та не отримавши відповідних пояснень суд зробив помилковий висновок про невідповідність умов Договору та Кодексу системи передачі положенням Закону України "Про ринок електричної енергії" в частині, що для виконання умов Договору учаснику ринку електричної енергії - трейдеру необхідно мати підключені до об`єднаної енергетичної системи України об`єкти електроенергетики, а також щодо чинності та законності постанов НКРЕКП від 30.09.2022 № 1234, від 11.10.2022 правомірність яких в порядку адміністративного провадження не оскаржувались.

74. Оскільки, за встановленими судами обставинами Товариство є трейдером електричної енергії, який не має жодного об`єкту, підключеного до ОЕС України, що, у свою чергу, унеможливлює отримання ним послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, певного обладнання, персоналу, враховуючи, що Компанія не довела належними доказами надання послуг з диспетчеризації у заявленому до стягнення розмірі, позовні вимоги Компанії про стягнення з Товариства заборгованості за договором № 1377-03073 від 02.12.2021 про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління у розмірі 6 214 630,77 грн основного боргу є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

75. Відтак, судами обґрунтовано зазначено про те, що решта вимог (про стягнення 217 440,99 грн 3% річних та 928 438,06 грн інфляційних нарахувань) є похідними від основної вимоги (про стягнення боргу) та відповідальністю за невиконання основного зобов`язання, а тому задоволенню не підлягають.

76. Суд відхиляє доводи скаржника про те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норму частини другої статі 265 КАС України, і не врахував висновки щодо її застосування у подібних правовідносинах, зокрема, викладені у постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 9901/657/18, від 29.09.2022 у справі № 826/23168/15, від 08.12.2009 у справі № 21-1573во09, від 05.07.2022 у справі № 826/12637/18, від 16.10.2019 у справі № 2040/6740/18, від 31.08.2018 у справі № 822/1815/16, від 21.08.2018 у справі № 805/2339/16-а, від 28.05.2024 у справі № 927/664/23, від 10.07.2024 у справі № 910/9558/23, від 19.04.2024 у справі № 911/1359/22, з огляду на таке.

У постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 9901/657/18, від 05.07.2022 у справі № 826/12637/18, від 31.08.2018 у справі № 822/1815/16, 21.08.2018 у справі № 805/2339/16-а, від 10.07.2024 у справі № 910/9558/23, від 19.04.2024 у справі № 911/1359/22 відсутні посилання на положення статті 265 КАС України.

У постанові Верховного Суду від 29.09.2022 у справі № 826/23168/15 суд покликався на положення статті 265 КАС України та зазначив про те, що оскарженню підлягають чинні нормативно-правові акти. Захист порушеного права у справах, предметом яких є нормативно-правові акти, здійснюється шляхом визнання їх протиправними (незаконними) та нечинними. Визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання законної сили відповідним судовим рішенням і лише на майбутнє. При цьому, у вказаній справі Судом зазначено, що з втратою чинності оскаржуваним розпорядженням КМДА від 30 квітня 2015 року № 442 воно перестало створювати юридичні наслідки для позивачки, у зв`язку з чим права, які позивачка вважала порушеними, є відновленими. З урахуванням викладеного у Суду відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивачки неможливе без визнання спірного розпорядження протиправним.

Натомість у справі, що розглядається, предметом спору є не визнання незаконним і нечинним з моменту прийняття розпорядження, а стягнення 7 360 509,82 грн (за первісним позовом) та визнання недійсним договору (за зустрічним позовом), а тому в цьому випадку підлягало дослідженню питання щодо можливості застосування нормативно-правового акта, який не відповідає принципу верховенства права (є протиправним), прийнятого суб`єктом владних повноважень поза межами його повноважень та всупереч встановленому законом порядку (встановлено судовими рішеннями у справі № 640/27130/21, які набрали законної сили).

У постанові Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 2040/6740/18 зазначено про те, що пункти 1, 2 постанови КМУ № 103, які застосовані відповідачем при виплаті пенсії, були визнані протиправними і нечинними у судовому порядку рішенням суду у справі № 826/3858/18, яке набрало законної сили 05.03.2019, а відтак, ураховуючи наведені вище положення процесуального закону, починаючи саме з цієї дати вказаний нормативно - правовий акт Кабінету Міністрів України, у відповідній частині, втратив чинність і не підлягав застосуванню. У даному ж випадку, як станом на час виникнення спірних правовідносин, так і прийняття рішення у цій справі судом першої інстанції, пункти 1, 2 постанови № 103 були чинними, а відтак підлягали застосуванню ГУ ПФ.

Натомість у справі, що розглядається судами встановлено, що станом на час розгляду справи в суді першої інстанції постанова НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 вже була визнана судом протиправною та нечинною.

У постанові Верховного Суду від 28.05.2024 у справі № 927/664/23 зазначено про те, що постанова НКРЕКП від 21.06.2022 № 613 була чинною на момент зміни Відповідачем постачальника природного газу. За висновками Суду за вказаною постановою НКРЕКП, в умовах воєнного стану порядок зміни постачальника природного газу для споживачів, що не є побутовими, був значно спрощений. Отже, дотримуючись приписів Постанови від 21.06.2022 № 613, Відповідач, як суб`єкт цивільних прав, діяв у межах, не заборонених договором або актами цивільного законодавства, що узгоджується з принципами розумності та добросовісності.

Натомість у справі, що розглядається, підлягало дослідженню питання щодо можливості застосування нормативно-правового акта, який не відповідає принципу верховенства права (є протиправним), прийнятого суб`єктом владних повноважень поза межами його повноважень та всупереч встановленому законом порядку.

Відтак, висновки судів попередніх інстанцій не суперечать вказаним скаржником висновкам Верховного Суду, оскільки такі висновки у наведених постановах стосуються встановлення моменту втрати чинності нормативно-правовим актом, визнаним судом нечинним, а у справі, що розглядається, досліджувалося питання можливості застосування нормативно-правового акта, який не відповідає принципу верховенства права (є протиправним), прийнятий суб`єктом владних повноважень поза межами його повноважень та всупереч встановленому законом порядку

При цьому, у вказаних постановах не йдеться про встановлення часу з якого нормативно-правовий акт є протиправним (незаконним), а зазначається момент, з якого такий акт втрачає чинність.

Також помилковими є посилання скаржника на те, що суд дійшов передчасного висновку щодо протиправності постанови НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 "з дня прийняття" із застосування наслідків протиправності до спірних правовідносин, тому що Договір укладений під час чинності постанови НКРЕКП від 07.02.2020 № 360, оскільки питання наявності/відсутності підстав стягнення грошових коштів на підставі вказаного договору вирішувалося судом вже після визнання вказаної постанови нечинною.

Скаржник також зазначає, що необґрунтованим є посилання суду на нерелевантні висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04.02.2021 у справі № 914/935/20, оскільки ця справа і справа, яка переглядається, не є тотожними за обставинами, нормативно-правовим регулюванням, суб`єктним складом та періодом виникнення спірних правовідносин.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи скаржника з огляду на те, що у вказаній справі судами встановлено відсутність підстав для застосування постанови НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 з огляду на її зупинення, а згодом і визнання її протиправною та нечинною в межах адміністративного судочинства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

77. Пунктом 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

78. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 Господарського процесуального кодексу України).

79. З огляду на наведене, Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2025 у справі № 910/11726/23 без змін через відсутність передбачених процесуальним законом підстав для їх скасування.

Судові витрати

80. Судовий збір за подання касаційної скарги у порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Приватному акціонерному товариству "Національна енергетична компанія "Укренерго" в задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

2. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2025 у справі № 910/11726/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча І. Кондратова

Судді Н. Губенко

О. Кролевець