ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
17.12.2025р. Справа №905/1011/25
Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання) справу
про стягнення 120 584,24 грн, -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОБЛАСНЕ КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ДОНЕЦЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО", через підсистему «Електронний суд», звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СХІДТРАНСБУД" про стягнення заборгованості в розмірі 120 584,24 грн, у тому числі: заборгованість за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби в розмірі 118 978,71 грн та заборгованість за абонентське обслуговування в розмірі 1 605,53 грн.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 06.10.2025 прийнято позовну заяву ОБЛАСНОГО КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ДОНЕЦЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО" до розгляду, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.
09.10.2025 до суду надійшла заява позивача на виконання вимог ухвали від 06.10.2025 з додатками.
22.10.2025 до суду надійшли додаткові пояснення відповідача.
23.10.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву з додатками.
27.10.2025 до суду надійшла відповідь позивача на відзив з додатками.
30.10.2025 до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив.
31.10.2025 до суду надійшли додаткові пояснення позивача у справі на заперечення відповідача від 30.10.2025.
04.11.2025 до суду надійшли додаткові пояснення відповідача.
16.12.2025 до суду надійшли додаткові пояснення позивача.
Вказані документи долучені до матеріалів справи та враховані судом під час розгляду справи і ухвалення рішення.
Згідно з положеннями статті 248 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом ГПК України), суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Приймаючи до уваги введення в Україні воєнного стану, наслідком чого стала дистанційна робота суду у віддаленому режимі, постійні обстріли м.Харків, суд розглядає спір в межах розумних строків в контексті положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поза межами строків, що визначені процесуальним законом.
З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 ГПК України, зважаючи на наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд,
Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» (далі - Позивач) є обласним теплопостачальним підприємством, яке виробляє теплову енергію для забезпечення споживачів послугами з постачання теплової енергії.
Підприємство є юридичною особою та являється самостійним господарським суб`єктом, може від свого імені набувати майнових та особистих немайнових прав, нести обов`язки, бути позивачем та відповідачем в судових органах, укладати угоди.
Управління Підприємством на період дії Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» здійснює Донецька обласна державна адміністрація, обласна військова адміністрація. До складу підприємства у вигляді відокремлених підрозділів входить 16 теплопостачальних відокремлених підрозділів-виробничих одиниць, що не мають статусу юридичної особи та діють згідно з Положенням, затвердженим обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго», а також самостійно здійснюють фінансово-економічну діяльність та являються самостійними платниками податків.
Відокремлений підрозділ «Виробнича одиниця обласного комунального підприємств «Донецьктеплокомуненерго» «Слов`янськтепломережа» не є юридичною особою, являється структурним підрозділом обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», діє на господарських засадах згідно з Положенням про неї з метою найбільшого, повного та якісного задоволення споживачів щодо забезпечення тепловою енергією, іншими видами послуг. Підприємство здійснює виробничу діяльність в межах прав, наданих обласним підприємством, керується законодавчими актами та іншими нормативними документами України, наказами та розпорядженнями Позивача.
Згідно із положеннями Законів України «Про теплопостачання» та «Про житлово- комунальні послуги», Позивач здійснює виробництво, транспортування та постачання теплової енергії відповідно до встановлених стандартів, нормативів і правил з метою забезпечення потреб опалення, підігріву питної води, а також інших господарських і технологічних потреб споживачів.
Діяльність з постачання теплової енергії Позивач здійснює відповідно до вимог вказаного Закону та Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії.
У складі зазначеного будинку знаходиться нежитлове приміщення загальною площею 233,9 кв.м, яке, хоч і відключене від системи централізованого теплопостачання, залишається невід`ємною частиною багатоквартирного житлового будинку та фактично бере участь у споживанні теплової енергії, що використовується для опалення місць загального користування (спільного майна співвласників будинку), при цьому вказане приміщення не обладнане вузлом розподільного обліку теплової енергії.
Власником зазначеного нежитлового приміщення є Товариство з обмеженою відповідальністю «Східтрансбуд» (далі - Відповідач). Право власності на зазначене нежитлове приміщення Відповідач набув на підставі договору купівлі- продажу, серія та номер: 1922, виданого 17.05.2018 приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Оскільки нежитлове приміщення Відповідача розташоване у багатоквартирному будинку, який підключений до системи централізованого теплопостачання, Відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а отже, на відповідні правовідносини поширюється дія зазначеного Закону, зокрема в частині обов`язку з оплати комунальних послуг, що надаються для спільного користування усіма співвласниками багатоквартирного будинку.
Таким чином, з 03.11.2021 року між підприємством Позивача та споживачами, у тому числі й Відповідачем, діє типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії як публічний договір приєднання.
У опалювальний період 2021-2025 років між Позивачем та Відповідачем виникли договірні відносини щодо надання послуг з постачання теплової енергії на підставі Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189 від 09.11.2017 (далі Закон № 2189).
Станом на дату звернення з позовом до суду, заборгованість Відповідача перед Позивачем за теплову енергію, спожиту на загальнобудинкові потреби в період з 01.11.2020 по 01.08.2025, становить 118978,71 грн.
Крім того, заборгованість за абонентське обслуговування в період з 01.10.2020 по 01.08.2025 становить 1605,53 грн.
Щодо формування спірної заборгованості
Спірна заборгованість сформувалася на підставі належним чином оформлених актів та рахунків-фактур. Оплата за надані послуги протягом періоду з жовтня 2020 року по серпень 2025 року не здійснювалася, що підтверджується службовою запискою ВП «ЦППтаКО».
Факт надання послуг з постачання теплової енергії Споживачу підтверджується підписаними актами про підключення житлового будинку до мережі (системи) теплопостачання у зв`язку з початком опалювального сезону, а саме: актом від 02.11.2020 р., від 25.10.2021 р., від 09.11.2022 р., від 01.11.2023 р. та від 01.11.2024 р.
Щодо актів приймання-передачі, на підставі яких були виставлені рахунки.
Рахунки, що є предметом позову, виставлялися на підставі актів приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії та актів приймання-передачі послуги з абонентського обслуговування, складених щомісячно за період: з листопада 2020 р. по березень 2025 р. за послугу з постачання теплової енергії; з листопада 2020 р. по липень 2025 р. за послугу з абонентського обслуговування.
Перелік усіх актів приймання-передачі та відповідних рахунків наведено у службовій записці ВП «ЦППтаКО» від 08.10.2025 р. № 1484.
Загальна сума актів за послугу з постачання теплової енергії становить 118978,71 грн (з ПДВ), а за абонентське обслуговування 1605,53 грн (з ПДВ).
У листопаді 2020 року Позивачем було здійснено перерахунок вартості послуги з абонентського обслуговування, наданої Відповідачу у жовтні 2020 року, оскільки фактичне надання цієї послуги розпочалося саме з зазначеного періоду. Таким чином, абонентська плата за жовтень 2020 року у розмірі 26,42 грн була включена до рахунків та актів за листопад 2020 року разом із сумою за листопад 2020 року у розмірі 26,42 грн (усього 52,84 грн).
Щодо строків виставлення та оплати рахунків
Відповідно до п.33 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати.
Згідно з п. 34 цього ж договору, споживач здійснює оплату щомісяця, не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, який є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Оплати за послуги з постачання теплової енергії та абонентське обслуговування за спірний період від Відповідача не надходили.
Загальна сума спірної заборгованості становить 120584,24 грн, у тому числі: за постачання теплової енергії 118978,71 грн; за абонентське обслуговування 1605,53 грн.
Щодо періоду, за який заявлено борг
Борг за послуги з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування сформовано за загальний період з 01.10.2020 по 31.07.2025р., що відображено у розрахунку заборгованості, доданому до позовної заяви, та визначено станом на 01.08.2025 р.
При цьому: за послугу з постачання теплової енергії нарахування здійснювалися за період з 01.11.2020 по 31.03.2025 р., тобто в межах опалювальних сезонів; за послугу з абонентського обслуговування нарахування проводилися щомісячно з 01.10.2020 по 31.07.2025 р., оскільки ця послуга надається протягом усього року.
Таким чином, цей період визначено Позивачем з 01.10.2020 по 01.08.2025 р., що відповідає фактичним даним про нарахування заборгованості станом на 01.08.2025 р.
Таким чином, період з 01.10.2020 по 01.08.2025 року визначений Позивачем як період формування заборгованості, що узгоджується з фактичними даними про її нарахування станом на 01.08.2025 року.
Вважаючи порушеним своє право, Обласне комунальнео підприємство «Донецьктеплокомуненерго» звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом у якому просить сягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Східтрансбуд» заборгованість за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби в розмірі 118978,71 грн, та заборгованість за абонентське обслуговування в розмірі 1605,53 грн.
Доводи ТОВ «СХІДТРАНСБУД».
Відповідач проти позову заперечує з огляду на наступне.
Щодо претензій Позивача.
20.07.2021 року від Позивача надійшла претензія про сплату заборгованості на ім`я «БАР «БУНКЕР», хоча згідно даних реєстру юридичних осіб такої юридичної особи не існує.
На цей лист ТОВ «СХІДТРАНСБУД», надало відповідь, що дане приміщення належить нашому підприємству, надали копію правовстановлюючих документів, надали копію технічного паспорту, згідно якого видно, що приміщення має окремий вихід, надали пояснення, що за МЗК нарахування є незаконні, оскільки батареї в під`їзді відсутні, тому сплачувати за не надані послуги підприємство не буде. Також зазначили, що представниками Позивача складався акт обстеження нашого приміщення про відсутність неізольованих ділянок трубопроводів внутрішньо будинкових систем опалення.
14.08.2023 року Відповідач знову отримав Претензії Позивача про сплату заборгованості на ім`я «Лазуткін С.Б. Кафе «Франсуа», а також на «ЧАО бар «Бункер».
30 серпня 2023 року ТОВ «СХІДТРАНСБУД» надало відповідь Позивачу, що власником даного приміщення є Відповідач, та вкотре роз`яснили, що не можемо виконати вимоги претензії, оскільки вони є незаконними та в юридичному полі не виставляли саме на підприємство ТОВ «СХІДТРАНБУД»
17.11.2023 року № 811, ТОВ «СХІДТРАНБУД» отримало лист з вимогою про необхідність сплатити заборгованість Відповідачем. В даному листі Позивач стверджує, що надав всім власникам житлових і нежитлових приміщень багатоквартирних будинків м. Слов`янськ у період з 03.09.2020 року по 10.09.2020 року проекти типового договору з індивідуальним споживачем про надання послуг постачання теплової енергії, згідно до форми, яка затверджена відповідною постановою КМУ від 21.08.2019 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії».
На цей лист Відповідач надав відповідь, щодо незаконності нарахувань та неукладання жодного договору з Позивачем..
07.12.2023 ТОВ «СХІДТРАНСБУД» знову отримало від Позивача лист з вимогою сплатити заборгованість.
Відповідач стверджує, що в жодній претензії не було надано ні розрахунку заборгованості, ні актів приймання-передачі, ні рахунків на оплату.
Щодо відсутності договірних зобов`язань.
Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п.6 ч.1 ст.1 Закону "Про житлово-комунальні послуги"
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189- VIII, комунальні послуги надаються виключно на договірних засадах
Згідно Правил користування тепловою енергією, затверджені Постановою КМУ від 03 жовтня 2007 року № 1198 споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору;
На момент виникнення спірних правовідносин між сторонами договір не укладався. Відповідач не подавав жодної заяви-приєднання та не вчиняв дій, які б свідчили про акцептування публічного договору, на який посилається Позивач. Сам факт розміщення публічного договору на вебсайті не є безумовним доказом виникнення зобов`язань між сторонами, якщо не доведено факту акцептування умов договору Відповідачем.
Щодо рахунків та актів.
Відповідач стверджує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «СХІДТРАНСБУД» не отримувало від Позивача жодних рахунків та актів приймання-передачі наданих послуг за спірний період.
Згідно п.1 Постанови КМУ № 830 від 21 серпня 2019 р. «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів». Ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.
Відповідно до п. 34 Рахунок на оплату спожитої послуги надається споживачу на безоплатній основі щомісяця відповідно до статті 8 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання.
Рахунки на оплату спожитої послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів послуг, на основі показань вузлів комерційного обліку з урахуванням показань вузлів розподільного обліку відповідно до Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання та надаються споживачу (його представнику) у строк не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку внесення плати за послуги, визначеного договором.
Рахунок на оплату спожитої послуги може бути сформований з використанням Єдиної платформи та наданий споживачу через його електронний кабінет (за наявності).
Статтею 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» передбачено, що Рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону.
Виконавець або визначена власником (співвласниками) інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, формує та надає споживачу (його представнику) рахунки на оплату наданої комунальної послуги щомісяця. Інформація, зазначена в пунктах 6, 7, 9, 10 частини третьої цієї статті, надається споживачу не менше двох разів на рік. Інформація, зазначена в пункті 10 частини третьої цієї статті, надається також у випадках, коли виконавець надсилає споживачам договори або зміни до них.
Рахунки на оплату комунальної послуги надаються споживачу на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунки можуть надаватися споживачу в електронному вигляді, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.
Рахунки надаються споживачу на безоплатній основі.
Рахунок на оплату комунальної послуги повинен містити, зокрема, таку інформацію:
1) найменування та платіжні реквізити виконавця комунальної послуги;
2) адресна інформація, найменування або прізвище, ім`я та по батькові споживача, або абонентський номер споживача, визначений договором про надання комунальної послуги, який дає згоду ідентифікувати споживача виконавцю або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг;
3) період, за який здійснюється нарахування;
4) загальна сума до сплати;
5) поле для внесення споживачем показань вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії (якщо згідно із законом або договором такі показання знімає споживач);
6) обсяг спожитої теплової енергії та води за поточний період, визначений згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону, а також показання відповідних вузлів обліку (у разі відсутності вузлів обліку теплової енергії - приладів - розподілювачів теплової енергії), на основі яких цей обсяг визначено, застосоване розрахункове або середнє споживання;
7) діючі ціни та тарифи на комунальні послуги;
8) стан розрахунків споживачем за спожиту комунальну послугу, у тому числі заборгованість з оплати послуги (у разі її наявності), періоди, в яких виникла така заборгованість, відомості про обчислення її розміру, пільги/субсидії (у разі їх надання/призначення);
9) середній обсяг споживання та середній розмір плати за комунальну послугу іншими споживачами відповідної категорії (у тому числі в розрізі класів будівель), яким комунальну послугу надає цей виконавець, визначені за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства;
10) рекомендації щодо можливих заходів з підвищення енергоефективності будівель, інформація про державні цільові та інші програми підвищення енергоефективності, контактна інформація та порядок одержання додаткової інформації.
У разі якщо у будівлі налічуються два та більше споживачів, інформація про обсяги спожитої комунальної послуги, зазначена в пункті 6 частини третьої цієї статті, надається також щодо будівлі в цілому.
Інформація, зазначена в пунктах 6-10 частини третьої цієї статті, може надаватися виконавцем як додаток до рахунка на оплату комунальних послуг та/або надаватися споживачам за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів. Зазначена інформація має надаватися також за зверненням споживача.
Додатково до інформації, зазначеної в частині третій цієї статті, виконавець забезпечує споживачу доступ до інформації про динаміку споживання комунальних послуг, а саме:
1) інформації про щомісячний обсяг споживання комунальних послуг за останні три роки (або з дня набрання чинності договором про надання комунальних послуг, якщо з такого дня минуло менше трьох років);
2) інформації про щоденні, щотижневі, щомісячні та щорічні обсяги споживання комунальних послуг за останні два роки (або з дня набрання чинності договором про надання комунальних послуг, якщо з такого дня минуло менше двох років), якщо вузли обліку дають змогу отримувати таку інформацію.
Доступ до інформації, зазначеної в цій частині, надається шляхом забезпечення споживачам доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів або через інтерфейс вузлів обліку.
Доступ до інформації, зазначеної в частинах третій і шостій цієї статті, може надаватися третім особам, у тому числі управителю багатоквартирного будинку, об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку, виконавцю енергосервісу за енергосервісним договором, з урахуванням вимог Закону України "Про захист персональних даних".
У разі якщо розподіл обсягів комунальних послуг, що здійснюється відповідно до статті 10 цього Закону, здійснює представник споживачів, у тому числі об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, управитель багатоквартирного будинку, такий представник зобов`язаний надавати споживачам інформацію, зазначену в частинах третій і шостій цієї статті.
Споживачі забезпечуються інформацією, зазначеною в частинах третій і шостій цієї статті, на безоплатній основі, крім випадків, встановлених законом.
Виконавець або визначена інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, зобов`язані щомісяця надавати облікову інформацію про споживання комунальних послуг за вузлами комерційного обліку до органу місцевого самоврядування для здійснення узагальнення та моніторингу у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
Якщо йдеться про надання послуги з постачання теплової енергії то наявні такі обов`язкові елементи:
укладення договору на надання послуги;
формування рахунку на оплату спожитої послуги виконавцем, на підставі обліку;
документальне оформлення (акти приймання-передачі, вузли обліку тощо) як підстава для виставлення рахунку та оплати.
Отже, виходячи з вищевикладеного, слід зазначити, що Відповідачем не було висталено жодного рахунку відповідно до норм чинного законодавства, не були надані акти виконаних робіт, а зазначені в позовній заяві акти є неналежними доказами, оскільки дані акти мали бути отримані разом з рахункам за кожний місяць окремо, відповідно до чинного законодавства.
Відповідач стверджує, що Позивачем не надано належних та допустимих доказів надання послуг Відповідачу відповідно до чинного законодавства. Надані Позивачем Розрахунки заборгованості не підписані жодною посадовою особою. Тобто дані документи не мають жодної юридичної сили.
Щодо відключення від теплової енергії.
Відповідач не є приєднаним постачання теплової енергії, тому не є споживачем наданих послуг. У вищевказаному нежитловому приміщенні ще з 2004 року було встановлено газовий котел, яким здійснюється опалення цього приміщення.
Також Позивачем не заперечується факт не приєднання Відповідача до надання послуг з теплової енергії.
Щодо строків позовної давності.
З 4 вересня 2025 року скасовано автоматичне зупинення строків позовної давності під час воєнного стану, яке діяло з 2020 року (з урахуванням карантину). Тепер перебіг строку позовної давності не зупиняється на весь період воєнного стану автоматично.
Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ дійсно містить норму про можливість зупинення строків позовної давності під час карантину.
Виходячи з вищевикладеного, Відповідач вважає, що дана позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки в додатках до позовної заяви відсутні документи які підтверджують обсяг і якість спожитої теплової енергії ТОВ «СХІДТРАНСБУД» Акт про підключення житлового будинку до системи централізованого опалення такими не є, відсутні докази фіксування параметрів споживання теплової енергії у нежитловому приміщенні площею, відсутні докази надсилання платіжок та актів,
В своїх Претензіях Позивач зазначається, що сам факт користування послугою, або наявність будинку з вузлом комерційного обліку, створює обов`язок для оплати.
Частина 5 ст. 13 Закону «Про житлово-комунальні послуги» прямо передбачає, що споживач сплачує лише за фактично отримані послуги у відповідному обсязі та якості.
Дане приміщення обладнане індивідуальним опаленням, централізоване тепло до нього не подається. Місця загального користування (під`їзди) у будинку також не опалюються, оскільки там відсутні батареї.
Таким чином, послуга теплопостачання не надається ані у приміщення, ані у під`їздах будинку, що виключає підстави для нарахування..
Нарахування плати в такому випадку суперечить ст. 19 Закону «Про житлово- комунальні послуги».
На підставі вищевикладеного Відповідач просить відмовити в позовних вимогах Обласного комунального підприємства «ДОНЕЦЬКТЕПЛОКОМУЕНЕРГО» до Товариства з обмеженою відповідальністю «СХІДТРАНСБУД» в повному обсязі.
ПІДСУДНІСТЬ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ
Відповідно до статті 55 Конституції України та статті 4 Господарського процесуального кодексу України кожна особа має право на звернення до господарського суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених до юрисдикції господарських судів.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, зокрема спори, пов`язані з виконанням договорів у господарській діяльності.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Місцезнаходження юридичної особи для цілей визначення підсудності визначається згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Разом з тим, відповідно до частини п`ятої статті 29 Господарського процесуального кодексу України позови у спорах, що виникають з договорів, у яких визначено місце виконання або виконання яких з огляду на їх особливості можливе лише в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання таких договорів.
Судом встановлено, що між сторонами укладено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання. Умовами договору передбачено надання послуги виключно за місцем розташування об`єкта нерухомості споживача. Зокрема, відповідно до пункту 5 договору обсяг та якість послуги визначаються тепловим навантаженням будинку, а згідно з пунктом 8 договору постачання теплової енергії здійснюється до межі внутрішньобудинкових систем відповідного будинку.
Крім того, у заяві-приєднанні зазначено адресу приміщення споживача та його опалювану площу, що підтверджує визначення сторонами конкретного місця виконання договору.
За таких обставин, з урахуванням положень частини п`ятої статті 29 Господарського процесуального кодексу України, спір підлягає розгляду Господарським судом Донецької області.
Джерела права, акти їх застосування та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються приписами Цивільного кодексу України, Законами України «Про теплопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги»,
ЩОДО НАЯВНОСТІ ДОГОВІРНИХ ВІДНОСИН
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, а також з дій, не передбачених цими актами, але які за своєю правовою природою породжують відповідні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків є укладення договорів та вчинення інших правочинів.
Згідно із Законами України «Про теплопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги», теплопостачальні організації здійснюють виробництво, транспортування та постачання теплової енергії відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм і правил з метою задоволення потреб споживачів в опаленні, підігріві води, а також для інших господарських або технологічних цілей.
У опалювальний період 2021-2025 років між Позивачем та Відповідачем виникли договірні відносини щодо надання послуг з постачання теплової енергії на підставі Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189 від 09.11.2017 (далі Закон № 2189).
З 1 травня 2019 року Закон № 2189 набрав чинності в повному обсязі, а Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-ГУ було визнано таким, що втратив чинність. Закон № 2189 передбачає нову класифікацію житлово- комунальних послуг, систему договірних відносин між споживачами та виконавцями послуг, а також визначає порядок укладення, зміни та припинення договорів, формування тарифів і нарахування плати.
Відповідно до статті 5 Закону № 2189, до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання теплової енергії.
Частина перша статті 12 цього Закону передбачає, що житлово-комунальні послуги надаються виключно на договірних засадах. Згідно з частиною другою статті 8, виконавець зобов`язаний укладати зі споживачами договори відповідно до вимог типового договору, а споживач, у свою чергу, згідно з пунктом 1 частини другої статті 7 Закону зобов`язаний укласти такий договір.
Якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення щодо вибору моделі договірних відносин та не уклали відповідного договору з виконавцем, з таким виконавцем укладається індивідуальний договір, що є публічним договором приєднання. Такий договір вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з моменту його оприлюднення на офіційному сайті органу місцевого самоврядування та/або виконавця, співвласники не обрали іншу модель договірних відносин (стаття 13 Закону № 2189).
04 жовтня 2021 року Позивач оприлюднив на своєму офіційному вебсайті текст публічного договору про надання послуг з постачання теплової енергії, а також супровідну інформацію, зокрема: затверджені тарифи, умови якості надання послуг, розмір плати за абонентське обслуговування тощо. Зазначений публічний договір є чинним на момент виникнення спірних правовідносин та є обов`язковим для виконання сторонами відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Таким чином, з 03.11.2021 року між підприємством Позивача та споживачами, у тому числі й Відповідачем, діє типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії як публічний договір приєднання.
Факт приєднання Відповідача до умов індивідуального договору підтверджується його діями, які свідчать про акцептування договору: фактичним отриманням послуг, відсутністю заперечень проти договору, неповерненням рахунків та актів. Відповідач не подавав заяву про укладення іншого письмового договору, а тому між сторонами встановилися договірні відносини без його окремого підписання відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону № 2189.
Згідно зі статтями 19 та 19-1 Закону України «Про теплопостачання» № 2633- IV, споживач зобов`язаний щомісячно здійснювати оплату за фактично отриману теплову енергію у строки, встановлені договором або законом.
Крім того, частина перша статті 9 Закону № 2189 прямо передбачає, що відмова споживача від укладення договору не звільняє його від обов`язку сплачувати за фактично отримані житлово-комунальні послуги. Тобто, навіть у разі відсутності укладеного договору, факт споживання послуги породжує обов`язок її оплатити.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема в постановах від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13 та від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15: «Факт відсутності письмового договору не звільняє споживача від обов`язку оплатити фактично отримані житлово-комунальні послуги».
Факт отримання Відповідачем послуги у опалювальних періодах 2020-2025 років підтверджується належними доказами, зокрема:
- рішенням виконкому Слов`янської міської ради від 07.10.2020 р.№1267 «Про початок опалювального періоду 2020-2021 рр.»;
- розпорядженням керівника Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації від 05.10.2021 р. №91 «Про початок опалювального періоду 2021-2022 рр.»,
- розпорядженням керівника Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації від 19.10.2022 р. №184 «Про початок опалювального періоду 2022-2023 рр.»,
- розпорядженням начальника Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації від 19.10.2023 р. №1845 «Про початок опалювального періоду 2023-2024 рр.»,
- розпорядженням начальника Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації від 02.09.2024 р. №1596 «Про початок опалювального періоду 2024-2025 рр.»
- актами про підключення/відключення будинку до системи опалення у відповідні періоди.
Отже, Відповідачу було надано послуги з постачання теплової енергії відповідно до умов типового індивідуального договору. Рахунки та акти приймання-передачі теплової енергії та плати за абонентське обслуговування надсилалися Відповідачу за місцем надання послуг, не поверталися, а отже вважаються врученими. Згодом вони були повторно скеровані поштою з описом вкладень.
Станом на 25.09.2025 (дату звернення з позовом до суду) заборгованість Відповідача перед Позивачем за теплову енергію, спожиту на загальнобудинкові потреби в період з 01.11.2020 по 01.08.2025, становить 118978,71 грн.
Крім того, заборгованість за абонентське обслуговування в період з 01.10.2020 по 01.08.2025 становить 1605,53 грн. Вказана заборгованість підтверджується відповідними рахунками та актами приймання-передачі послуг, які додаються до позовної заяви.
Таким чином, Відповідач не виконав грошове зобов`язання перед Позивачем, що є порушенням вимог статей 509, 525, 526 Цивільного кодексу України, згідно з якими зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, закону або звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
ЩОДО ОПЛАТИ ЗА АБОНЕНТСЬКЕ ОБСЛУГОВУВАННЯ
Зазначається, що плата за абонентське обслуговування (граничний розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України) входить до плати виконавцю комунальної послуги за договором.
Стаття 1 Закону «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017р. №2189 визначає, що плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачем та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, а у випадках, визначених цим Законом, також і витрати на обслуговування приладів-розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку.
Такі витрати підлягають відшкодуванню за рахунок плати за абонентське обслуговування всіма співвласниками багатоквартирних будинків, незалежно від того, чи підключено їхні приміщення до систем теплопостачання виконавця комунальної послуги, оскільки відповідно до ст.10 Закону України від 22.06.2017р. №2119 «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (далі - Закон №2119) співвласникам, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення, здійснюються нарахування за теплову енергію витрачену на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, а також на функціонування внутрішньобудинкової системи опалення (загально будинкові потреби).
Розмір плати за абонентське обслуговування встановлено відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами».
Розмір плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для послуг з постачання теплової енергії, що надаються Позивачем споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами (п.34 індивідуального договору) становить; з 01.10.2020 р. плата за абонентське обслуговування становить 26,42 грн з 01.10.2021 р плата за абонентське обслуговування становить 33,74 грн. (будинки, обладнані вузлами обліку теплової енергії) та 23,04 грн. (будинки, необладнані вузлами обліку теплової енергії) з ПДВ; з 01.10.2022 р плата за абонентське обслуговування становить 29,15 грн. (будинки, обладнані вузлами обліку теплової енергії) та 21,36 грн. (будинки, необладнані вузлами обліку теплової енергії) з ПДВ; з 01.10.2023 р плата за абонентське обслуговування становить 38,02 грн. (будинки, обладнані вузлами обліку теплової енергії) та 28,07 грн. (будинки, необладнані вузлами обліку теплової енергії) з ПДВ; з 01.10.2024 р плата за абонентське обслуговування становить 42,89 грн. (будинки, обладнані вузлами обліку теплової енергії) та 29,78 грн. (будинки, необладнані вузлами обліку теплової енергії) з ПДВ.
Нарахування здійснюються щомісяця протягом календарного року у фіксованому розмірі. Таким чином, за період з 01.10.2020 року по 01.08.2025 року заборгованість Відповідача за абонентське обслуговування становить 1605,53 грн.
У листопаді 2020 року Позивачем було здійснено перерахунок вартості послуги з абонентського обслуговування, наданої Відповідачу у жовтні 2020 року, оскільки фактичне надання цієї послуги розпочалося саме з зазначеного періоду.
Абонентська плата за жовтень 2020 року у розмірі 26,42 грн була включена до рахунків та актів приймання- передачі послуг за листопад 2024 року разом із сумою за листопад 2020 року у розмірі 26,42 грн.
ПРАВОВІ ПІДСТАВИ ТА ПОРЯДОК НАРАХУВАННЯ ПЛАТИ ЗА ТЕПЛОВУ ЕНЕРГІЮ
Частиною другою статті 382 Цивільного кодексу України передбачено, що всі власники квартир і нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками спільного майна такого будинку на праві спільної сумісної власності. До складу спільного майна, зокрема, входять приміщення загального користування, інженерні системи, конструктивні елементи будинку та обладнання, яке обслуговує більше одного приміщення.
У зв`язку з набранням чинності Законом України № 1060-ІХ від 01.05.2021, а також із введенням у дію з 01.05.2019 нової редакції Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», змінено порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.
Порядок розподілу теплової енергії визначено Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Мінрегіону від 28.12.2018 № 315 (далі - Методика).
Із лютого 2022 року, відповідно до наказу Мінрегіону від 28.12.2021 № 358, запроваджено поняття «загальнобудинкові потреби опалення», яке охоплює витрати теплової енергії, зокрема, на опалення місць загального користування (МЗК) та допоміжних приміщень.
Багатоквартирний будинок розглядається як єдиний об`єкт теплопостачання. Тепло поширюється всередині будівлі від усіх елементів системи опалення, незалежно від наявності конкретних опалювальних приладів у приміщенні, та забезпечує нормативну температуру повітря в усіх приміщеннях як житлових, так і нежитлових.
Згідно з вимогами чинного законодавства, кожен власник зобов`язаний брати участь у загальному розподілі обсягу теплової енергії, спожитої будинком, у тому числі витраченої на опалення МЗК, та своєчасно і в повному обсязі оплачувати надані послуги.
Відповідно до п. 24 Правил, затверджених Методикою, розподіл спожитої у будівлі теплової енергії здійснюється за показаннями вузлів комерційного чи розподільного обліку, а за їх відсутності пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщень.
Визначений обсяг теплової енергії включає опалення житлових і нежитлових приміщень, опалення МЗК, гаряче водопостачання та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем. При цьому обов`язок із розподілу та оплати обсягу теплової енергії, витраченої на МЗК, покладається також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення або відключені від централізованої мережі.
Згідно з ч. 6 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг теплової енергії, витраченої на МЗК та забезпечення функціонування систем, розподіляється між усіма співвласниками відповідно до Методики пропорційно до площі займаних приміщень.
Методика, затверджена наказом Мінрегіону № 315, визначає порядок розподілу обсягів теплової енергії на підставі фактичних або розрахункових даних за розрахунковий період. Розподіл охоплює всі приміщення, зокрема з індивідуальним опаленням, якщо вони є частиною будинку.
Розділ IV Методики встановлює порядок визначення обсягу теплової енергії, що витрачена на загальнобудинкові потреби з опалення, у тому числі в будівлях без вузлів або приладів розподільного обліку. У таких випадках теплову енергію, спожиту на опалення МЗК, визначають разом із загальним обсягом, а її розподіл між споживачами здійснюється згідно з формулами, передбаченими Методикою.
Відповідно до вищенаведеного, споживач зобов`язаний оплачувати частку витрат теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб пропорційно до площі займаного приміщення, незалежно від наявності або відсутності опалювальних приладів у приміщенні, оскільки саме приміщення не є «неопалюваним» у розумінні законодавства.
ЩОДО ЗАСТОСУВАННЯ ТАРИФІВ НА ТЕПЛОВУ ЕНЕРГІЮ
Нарахування плати за теплопостачання Відповідачу здійснювалося на підставі фактичного приєднання об`єкта (будинку) до системи централізованого теплопостачання, а також відповідно до актів про підключення/відключення будинку до системи централізованого теплопостачання.
Правовою підставою для визначення розміру плати за теплову енергію є чинні тарифи для відповідної категорії споживачів, встановлені відповідно до вимог чинного законодавства України. Зазначені тарифи затверджені розпорядженнями голови Донецької обласної державної адміністрації, начальника обласної військової адміністрації, а саме:
- розпорядженням від 29.07.2020 №805/5-21 у розмірі 1608,42 грн/Гкал (без ПДВ);
- розпорядженням від 27.10.2021 №1083/5-21 у розмірі 2540,13 грн/Гкал (без ПДВ)
- розпорядженням від 23.12.2021 №1309/5-21 у розмірі 4581,02 грн/Гкал (без ПДВ);
- розпорядженням від 23.12.2021 №477/5-23 у розмірі 3672,88 грн/Гкал (без ПДВ);
- розпорядженням від 19.02.2024 №85/5-24 у розмірі 3832,23 грн/Гкал (без ПДВ);
- розпорядженням від 09.09.2024 №599/5-24 у розмірі 3680,16 грн/Гкал (без ПДВ);
- розпорядженням від 12.12.2024 №828/5-24 у розмірі 3699,06 грн/Гкал (без ПДВ);
- розпорядженням від 17.02.2025 №117/5-25 у розмірі 3845,18 грн/Гкал (без ПДВ).
Зазначені розпорядження, прийняті уповноваженим органом виконавчої влади головою Донецької обласної державної адміністрації, начальником обласної військової адміністрації, мають нормативний характер, поширюються на відповідну категорію споживачів, до якої належить Відповідач, та оприлюднені на офіційному сайті Донецької ОДА, що підтверджує їх офіційний статус та загальнодоступність.
ДОСУДОВЕ ВРЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
У відповідності до вимог частини 1 статті 7, частини 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, передбачені відповідними договорами. Якщо інше не передбачено договором, оплата здійснюється щомісяця. Водночас, отримання послуг до укладення договору не звільняє споживача від обов`язку їх оплати.
Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач зобов`язаний щомісячно сплачувати теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Пунктом 34 індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії передбачено, що споживач зобов`язаний здійснювати оплату щомісячно, не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом.
Таким чином, правовідносини, що виникли між сторонами, є цивільно-правовими зобов`язаннями, у межах яких на боржника покладено обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг. Цей обов`язок відповідає праву Позивача (кредитора) вимагати належного виконання зобов`язання (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України).
У період виникнення боргу Відповідач не здійснив оплату за надану послугу з постачання теплової енергії та абонентське обслуговування. Внаслідок цього, станом на 01 липня 2025 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 120584,24 грн, що складається з:
118978,71 грн заборгованість за постачання теплової енергії;
1605,53 грн заборгованість за абонентське обслуговування.
З метою досудового врегулювання спору Позивач направив Відповідачу за місцем надання послуги претензію № 656 від 19.09.2024 р., на яку він листом від 04.10.2024 р. № 04/10/24 повідомив про відмову в її задоволенні.
У відповідь на зазначений лист Позивач направив Відповідачу роз`яснення щодо умов укладеного договору та порядку здійснення нарахувань (лист № 725 від 09.10.2024 р.). Відповідач будь-якої відповіді на цей лист не надав.
Оскільки питання погашення заборгованості залишалося невирішеним, Позивач повторно звернувся до Відповідача з претензією № 516 від 21.08.2025 р. Відповідач, листом від 19.09.2025 р. № 19/05/25, знову повідомив про відмову в її задоволенні.
У свою чергу Позивач направив роз`яснення щодо умов договору та порядку нарахувань (лист № 545 від 25.05.2025 р.). Відповіді на зазначений лист також не отримано.
Станом на час вирішення спору по суті заборгованість Відповідачем не погашена.
Матеріали справи не містять доказів повної чи часткової сплати Відповідачем вказаного боргу.
Доводи ОКП «Донецьктеплокомуненерго»» викладені у позовній заяві, відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані. Факт відсутності письмового договору не звільняє споживача від обов`язку оплатити фактично отримані житлово-комунальні послуги.
З огляду на викладене та на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що Позивач належними та допустимими доказами підтвердив факт порушення Відповідачем своїх грошових зобов`язань. У зв`язку з цим позовні вимоги про стягнення заборгованості за теплову енергію, спожиту на загальнобудинкові потреби, у розмірі 118 978,71 грн, а також заборгованості за абонентське обслуговування у розмірі 1 605,53 грн підлягають задоволенню як правомірні та обґрунтовані.
Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві, то суд, дослідивши їх у сукупності з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, дійшов висновку про їх помилковість і необґрунтованість з огляду на так.
Приміщення споживача, яке належать Відповідачу, обліковується як таке, що в передбаченому законодавством порядку було відокремлено від системи централізованого опалення будинку.
Відносини, які виникають у процесі надання споживачам послуги з постачання теплової енергії, регулюються Законом України від 09.11.2017р. №2189 «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон №2189), постановою КМУ №830 від 21.08.2019р., якою затверджено «Правила надання послуги з постачання теплової енергії» (далі - Правила №830) і типові договори про надання послуги з постачання теплової енергії, а також іншими нормативно-правовими актами. При цьому, Закон №2189 є нормативним актом спеціальної дії.
Частина 1 статті 1 Закону №2189 чітко визначає, що індивідуальний споживач комунальної послуги - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Пункт 14 та 38 Правил №830 визначає, що відокремлення (відключення) від систем централізованого опалення та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку (разом - загальнобудинкові потреби опалення). Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 (далі - Методика №315).
Отже, всі співвласники будинку (незалежно від того чи постачається до їх приміщень теплова енергія, чи є приміщення житловим або ні) сплачують обсяг теплової енергії, витрачений на опалення місць загального користування та функціонування внутрішньобудинкової системи опалення будинку, а залишок теплової енергії, спожитої будинком, розподіляється між приміщеннями (житловими/ нежитловими) до яких безпосередньо постачається теплова енергія. Це пов`язано з тим, що відповідно до Закону України від 14.05.2015р. №417 «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі - Закон №417) власники квартир/нежитлових приміщень багатоквартирного будинку є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання, і зобов`язані брати участь в утриманні будинку відповідно до своєї частки у майні будинку. При цьому, внутрішньобудинкові системи теплопостачання належать до інженерного (технічного обладнання) житлового будинку і є його невід`ємною частиною.
Водночас, положеннями ст.382 Цивільного кодексу України які кореспондуються із ч.2 ст.7 Закону №417 кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Таким чином, власник/співвласник квартири/нежитлового приміщення, яка/яке знаходиться у багатоквартирному будинку, зобов`язані нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир/нежитлових приміщень цього будинку.
Нежитлове приміщення, що належить Відповідачу, у встановленому законодавством порядку відключене від системи централізованого опалення будинку. У зв`язку з цим Позивач здійснює нарахування Відповідачу виключно за послугу з постачання теплової енергії, спожиту на загальнобудинкові потреби опалення. Окрім того, нараховується плата за абонентське обслуговування відповідно до вимог Закону України № 2189 та умов типового індивідуального договору про надання послуги.
Щодо укладання договору на послугу з постачання теплової енергії
Предметом спору є стягнення вартості наданих послуг з постачання теплової енергії та плати за абонентське обслуговування за Типовим індивідуальним договором.
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ст. 627 ЦК України визначає свободу сторін у виборі контрагента та умов договору з урахуванням закону, звичаїв ділового обороту, принципів розумності та справедливості. Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять погоджені сторонами умови та обов`язкові положення, встановлені законом.
Ст. 630 ЦК України передбачає можливість визначення окремих умов договору відповідно до типових умов договорів певного виду. Ст. 633 ЦК України визначає публічний договір, за яким підприємець бере на себе обов`язок надавати послугу кожному, хто звернеться, а умови договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім осіб із законодавчими пільгами. Зміна умов публічного договору для окремого споживача не допускається. Ч. 6 ст. 633 ЦК України передбачає нікчемність умов договору, які суперечать обов`язковим правилам його укладення і виконання. Договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов (ст. 638 ЦК України), до яких належать предмет договору, умови, визначені законом, та ті, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.
Ст. 634 ЦК України визначає договір приєднання як договір, умови якого встановлені однією стороною у формулярах або стандартних формах і приймаються іншою стороною шляхом приєднання без права внесення змін.
Регулювання спірних правовідносин відбувається на підставі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що визначає права та обов`язки виконавців і споживачів, а також порядок укладення договорів.
Ст. 4 Закону передбачає, що законодавство у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України, даному Законі та інших нормативно-правових актах у сфері цивільного та житлового законодавства. До компетенції Кабінету Міністрів України належить затвердження правил надання комунальних послуг, типових договорів, а також послуг з управління багатоквартирними будинками.
Кабінет Міністрів України постановою від 21.08.2019 №830 затвердив «Правила надання послуги з постачання теплової енергії та типові договори про надання таких послуг», що набули чинності 04.09.2019. Ці Правила регулюють відносини між виконавцем послуги та споживачем, встановлюють вимоги до якості послуги, порядок обліку та оплати спожитої теплової енергії. Послуги надаються виключно на договірних засадах, а договір укладається на основі типових формулювань відповідно до ст. 14 Закону №2189^Ш.
Співвласники багатоквартирного будинку самостійно обирають модель договірних відносин: індивідуальні договори, колективний договір через управителя або уповноважену особу, або договір об`єднанням співвласників. У разі бездіяльності співвласників індивідуальні договори вважаються укладеними автоматично, фактом приєднання є отримання послуги (п. 13 Правил, постанова КМУ №1022 від 08.09.2021).
Розміщення позивачем на офіційному веб сайті тексту типового договору та форми заяви- приєднання є офертою. Відповідач не скористався правом вибору іншої моделі договірних відносин, чим фактично погодився на укладення індивідуального договору.
Надання послуги підтверджується:
- актами підключення будинку в опалювальні періоди 2020-2025;
- рішеннями органів місцевого самоврядування про початок опалювальних періодів 2020-2025;
- рахунками та претензіями, надісланими відповідачу (у тому числі претензія № 656 від 19.09.2024 р та № 516 від 21.08.2025 р).
Верховний Суд у постановах від 18.11.2021 (справа №908/3233/20), від 14.12.2023 (справа №908/2078/22) та від 09.04.2024 (справа №908/710/23) підтвердив, що відсутність волевиявлення співвласників не звільняє їх від обов`язку оплачувати отримані комунальні послуги за умовами публічного договору приєднання.
Таким чином, між сторонами укладено індивідуальний договір та відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач не звільняється від оплати фактично отриманих послуг, а відмова від укладення договору не усуває обов`язку сплатити за надану послугу.
Щодо нарахувань за послуги теплопостачання
Порядок нарахувань за надані послуги з постачання теплової енергії передбачені і Законом №2189, і постановою №830. При цьому, згідно із цими нормативно- правовими актами, а також з урахуванням Закону України від 22.06.2017 р. №2119 «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (далі - Закон №2119) розподіл обсягів спожитої у будинку комунальної послуги здійснюється на підставі Методики №315.
Відповідно до ст.9 Закону №2119, положень Правил №830 та Методики №315, обсяг споживання теплової енергії визначається:
за показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії, що забезпечує загальний облік її споживання, згідно з показаннями його засобів вимірювальної техніки;
до встановлення вузла комерційного обліку - за нормою споживання,
встановленою органом місцевого самоврядування, що підлягає щомісячному коригуванню виконавцем послуги за фактичною кількістю годин постачання теплової енергії та фактичною середньомісячною температурою зовнішнього повітря.
Тобто, законодавство передбачає різні алгоритми здійснення нарахувань за комунальну послугу в залежності від наявності чи відсутності вузла комерційного обліку теплової енергії.
Згідно доводів Позивача, які не спростовані Відповідачем, загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення у кожному розрахунковому періоді розподіляється відповідно до Методики №315 на потреби безпосередньо опалення житлових/нежитлових приміщень, забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення будівлі/будинку та сумарного обсягу теплової енергії, що надходить до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення (останнє Позивачем не застосовується, оскільки споживачі із індивідуальним опаленням мають заізольовані стояки централізованого опалення).
В подальшому із цього обсягу відокремлюється теплова енергія, витрачена на загальнобудинкові потреби опалення (визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку, залежно від поверховості будівлі/будинку, та додатково коригується із застосуванням коефіцієнту, що враховує площу приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку) (інформація відображена у детальному розрахунку, який додано разом з позовом).
Обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/ будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/ будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/ об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.
Решта обсягу теплової енергії (різниця між фактичним обсягом спожитої у будівлі/ будинку теплової енергії у розрахунковому періоді та обсягом теплової енергії, витраченого на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку) - це фактичний обсяг спожитої теплової енергії на потреби безпосередньо опалення житлових/ нежитлових приміщень будівлі/будинку.
При цьому, для опалюваного приміщення, оснащеного приладом (приладами) розподільного обліку теплової енергії, крім обсягу теплової енергії, визначеного на підставі його/їх показань, донараховується обсяг теплової енергії, якщо фактичне споживання теплової енергії у такому приміщенні менше мінімальної частки середнього питомого споживання. Обсяг же спожитої теплової енергії приміщеннями споживачів без засобів обліку теплової енергії зменшується на суму донарахованих обсягів теплової енергії споживачам, приміщення яких оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, та розподіляється пропорційно до їх загальних/ опалюваних площ/об`ємів.
Розмір часток на загальнобудинкові потреби опалення, які розрахунок коефіцієнтів та всіх інших складових нарахувань - прямо встановлені Методикою №315, яка є чинною та обов`язковою до виконання.
Чинними нормативно-правовими актами не передбачено звільнення споживачів від обов`язку оплати теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування (скорочено - МЗК), у разі відсутності окремих опалювальних приладів, оскільки система опалення (теплопостачання) складається не лише з приладів опалення. П.7 розділу IV Методики №315 передбачає нарахування на загальнобудинкові потреби опалення (в частині місць загального користування) незалежно від наявності опалювальних приладів в таких місцях. Теплообмін через огороджувальні конструкції будівлі визначено Державними будівельними нормами.
Аналогічна позиція була викладена в роз`ясненнях Міністерства розвитку громад та територій України, в яких центральний орган виконавчої влади у сфері житлово- комунального господарства підтвердив, що наявність чи відсутність приладів опалення не впливає на здійснення розподілу теплової енергії на опалення МЗК. При цьому, якщо проектом будинку передбачено встановлення опалювальних приладів у МЗК, але система опалення МЗК є демонтованою, співвласники багатоквартирного будинку мають відновити її, привести у відповідність до проекту житлового будинку.
Аргументи Відповідача про «окремість» об`єкта (наявність окремого входу тощо) правового значення не мають, оскільки приміщення відповідача є вбудованим у багатоквартирний будинок, споживання якого обліковується будинковим вузлом; за Методикою розподіл здійснюється за всіма приміщеннями будівлі як єдиної теплотехнічної системи, а участь у покритті загальнобудинкових витрат визначається за площею об`єкта, а не за наявністю/відсутністю радіаторів у конкретному блоці.
Фізика процесу також виключає довід про «неспоживання», тому що теплова енергія циркулює елементами системи та огороджувальними конструкціями і поширюється у всі приміщення будинку.
Отже, споживач зобов`язаний сплачувати пропорційну частку теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби, незалежно від наявності індивідуального опалення або відключення приміщення від мережі централізованого опалення.
Відповідно до пунктів 14 та 38 Правил №830, відключення від систем централізованого опалення не звільняє власників нежитлових приміщень від обов`язку відшкодовувати витрати за обсяг теплової енергії, використаної на опалення місць загального користування, допоміжних приміщень та функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.
Щодо посилань відповідача на некоректність адресатів претензій
Посилання відповідача на те, що частина претензій надсилалася іншим суб`єктам (кафе, бар тощо), не мають правового значення та спростовуються наявними у справі доказами.
Судом встановлено, що упродовж 2023-2025 років позивач здійснював комунікацію виключно з ТОВ «Східтрансбуд» за його офіційною адресою, що підтверджується листуванням, копіями претензій, відповідей та пояснень сторін.
Між сторонами відбувалося послідовне досудове листування з метою врегулювання спору.
Так, після отримання листа Відповідача від 30.08.2023, Позивач листом №811 від 17.11.2023 надав роз`яснення щодо чинності публічного договору приєднання, правових підстав нарахувань та обов`язку споживача оплачувати послуги навіть за відсутності підписаного примірника договору.
У подальшому, у відповідь на лист Відповідача від 21.11.2023 р., Позивач листом №888 від 07.12.2023 р. повторно підтвердив правомірність нарахувань і нагадав про обов`язок співвласників нести витрати на опалення місць загального користування згідно зі статтею 7 Закону №417 та пунктами 14, 38 Правил №830.
Наведене свідчить, що позивач неодноразово надавав відповідачу мотивовані письмові пояснення і забезпечував можливість добровільного врегулювання спору.
З метою остаточного досудового врегулювання позивач продовжив направляти відповідачу претензії.
Так, претензією №656 від 19.09.2024 р. відповідача повідомлено про наявність заборгованості, на яку останній листом від 04.10.2024 р. №04/10/24 відповів відмовою у її задоволенні. У свою чергу позивач листом №725 від 09.10.2024 р. надав додаткові роз`яснення щодо укладеного договору та порядку нарахувань (додається).
Оскільки питання погашення боргу залишалося неврегульованим, повторно направлено претензію №516 від 21.08.2025 р., на яку відповідач листом від 19.09.2025 р. №19/09/25 повідомив про відмову у її задоволенні.
Позивач листом №545 від 25.09.2025 р. надав повторне роз`яснення щодо правомірності нарахувань і порядку обчислення обсягів теплової енергії, однак відповідач листом від 03.10.2025 р. №03/10/25 знову повідомив про відмову у її задоволенні.
Таким чином, між сторонами відбулося повне досудове листування, що підтверджує належне повідомлення відповідача та неодноразові спроби позивача врегулювати спір у позасудовому порядку.
Крім того, на підтвердження фактичного отримання документів і ознайомлення відповідача зі змістом нарахувань до цієї відповіді додаються копії рахунків та актів приймання-передачі послуг, на яких містяться підписи представників ТОВ «Східтрансбуд», а саме:
Також додається копія листа від 23.07.2024 р. №244, на якому наявний підпис представника відповідача про отримання.
Усі наведені документи свідчать про те, що відповідач був належним чином повідомлений про суму заборгованості, отримував первинні документи, знайомився зі змістом нарахувань, але не скористався своїм правом надати обґрунтовані заперечення чи ініціювати звіряння розрахунків.
Суд не приймає доводи відповідача про те, що зазначені рахунки та акти приймання-передачі послуг не підписувалися представниками ТОВ «Східтрансбуд», оскільки такі твердження носять лише декларативний характер і не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.
Зокрема, після ознайомлення з поданими позивачем доказами відповідач не надав суду відомостей про звернення до правоохоронних органів із заявами щодо можливого підроблення підписів чи інших реквізитів первинних документів, не вжив жодних процесуальних чи фактичних дій, спрямованих на спростування автентичності поданих документів.
За таких обставин суд дійшов висновку, що заперечення відповідача не ґрунтуються на доказах, а відтак не можуть бути прийняті судом до уваги як підстава для відхилення доказів позивача.
Отже, доводи відповідача щодо некоректності адресатів" і неналежного повідомлення" є безпідставними, не підтверджуються матеріалами справи.
Щодо рахунків та актів
Відповідно до частини 1 статті 7 та частини 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-УШ, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, визначені договором. Якщо інше не передбачено договором, оплата здійснюється щомісяця. При цьому отримання послуг до моменту укладення письмового договору не звільняє споживача від обов`язку їх оплати, оскільки факт споживання є достатньою підставою для виникнення грошового зобов`язання.
Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач зобов`язаний щомісячно сплачувати теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Також пункт 34 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії передбачає, що споживач повинен здійснювати оплату не пізніше останнього дня місяця, наступного за розрахунковим періодом.
Таким чином, правовідносини між сторонами мають характер цивільно-правового зобов`язання, у межах якого на боржника покладено обов`язок оплатити отримані послуги, а на кредитора право вимагати належного виконання зобов`язання (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України).
Послуги з постачання теплової енергії були надані відповідачу відповідно до умов типового індивідуального договору. Рахунки та акти приймання-передачі послуг з теплопостачання та абонентського обслуговування надсилалися відповідачу за місцем надання послуг і не поверталися, що свідчить про їх вручення. З метою досудового врегулювання копії рахунків та актів були повторно направлені поштою з описом вкладень разом із претензією.
Обов`язок оплати наданих послуг не ставиться в залежність від факту вручення споживачу рахунку.
Наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату, оскільки такий обов`язок виникає на підставі договору, а не на підставі рахунку. За своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти як оплату за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер.
Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні ст.613 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №920/1343/21 від 29.04.2020), підтверджуючи, що відсутність або ненадання рахунку не впливає на виникнення та виконання грошового зобов`язання споживача.
Отже, відповідач, як споживач послуг теплопостачання та співвласник нежитлового приміщення в багатоквартирному будинку, був належним чином повідомлений про нарахування, отримував рахунки та акти, користувався послугою і, відповідно до вимог законодавства, зобов`язаний здійснити оплату за фактично спожиту теплову енергію та абонентське обслуговування. Ненадання або неповернення рахунків не може бути підставою для ухилення від виконання грошових зобов`язань перед Позивачем.
Щодо строків позовної давності
Загальна позовна давність становить три роки (ст. 257 ЦК України). Починаючи з 12.03.2020 р., на всій території України діяв карантин, у період якого строки, визначені, зокрема, ст. 257 ЦК України, продовжувались на строк дії карантину (п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону №540-ІХ, чинного з 02.04.2020). Карантин тривав до 30.06.2023 р.
Далі, згідно із Законом №2120-ІХ від 15.03.2022 (чинним з 17.03.2022), у період дії воєнного чи надзвичайного стану строки позовної давності також продовжуються на строк його дії (п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).
Воєнний стан запроваджено Указом Президента №64/2022 від 24.02.2022 р. і він тривав до 04.09.2025 р., коли набув чинності Закон №3550-ІХ від 03.07.2024 р., яким зазначені пункти 12 і 19 було виключено, а перебіг позовної давності відновлено у звичайному порядку.
Отже, період із 12.03.2020 по 03.09.2025 не включається до розрахунку трирічного строку, оскільки перебіг позовної давності був зупинений законом.
Фактичний відлік строку розпочався лише з 04.09.2025 р., а позов ОКП «Донецьктеплокомуненерго» подано 25.09.2025 .
Таким чином, позовна давність не пропущена, а доводи відповідача є безпідставними, оскільки заявлені вимоги подані у межах передбаченого законом строку
Крім того, з метою спростування доводів відповідача щодо пропуску позовної давності, позивач навів наступні аргументи, які суд визнав належними та обґрунтованими.
Збройна агресія Російської Федерації проти України та запровадження воєнного стану безпосередньо вплинули як на діяльність підприємства Позивача, так і на можливість своєчасного здійснення претензійнопозовної роботи, оскільки Позивач здійснює діяльність на території Донецької області, яка з 2022 року перебуває у зоні активних бойових дій.
У цей період робота Позивача відбувалася в умовах об`єктивних надзвичайних обставин, зокрема постійної загрози життю та здоров`ю працівників, пошкодження об`єктів інфраструктури, обмеженого доступу до приміщень і первинної документації, перебоїв у роботі засобів зв`язку та електропостачання, а також вимушеного переміщення працівників.
З огляду на зазначені обставини законодавець спеціально врегулював питання перебігу строків позовної давності, передбачивши їх зупинення та продовження на період дії карантину та воєнного стану, що було прямо закріплено у пунктах 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (у редакціях, чинних у відповідні періоди).
Отже, у період з 12.03.2020 по 03.09.2025 перебіг строку позовної давності був зупинений законом та не підлягав включенню до загального трирічного строку, визначеного статтею 257 Цивільного кодексу України.
Після відновлення звичайного перебігу строків позовної давності з 04.09.2025 року Позивач звернувся до суду 25.09.2025 року, тобто через 21 день, що свідчить про належну процесуальну поведінку, добросовісність Позивача та відсутність будь-якого зволікання з реалізацією права на судовий захист.
Таким чином, вплив воєнного стану на діяльність Позивача має прямий причиннонаслідковий зв`язок із перебігом строків позовної давності та підтверджує, що звернення до суду здійснене у межах строків, встановлених чинним законодавством України, а доводи Відповідача про пропуск позовної давності є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі.
Підсумовуючи викладене, господарський суд дійшов висновку, що нарахування плати за послуги з постачання теплової енергії, спожитої на загальнобудинкові потреби, а також плати за абонентське обслуговування за період з 01.11.2020 року по 01.08.2025 року здійснено Відповідачу виключно відповідно до вимог чинного законодавства України.
Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
У відповідності статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст.12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -
Позов задовольнити повністю.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Згідно із статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.
Рішення складено та підписано 17.12.2025.

Суддя Е.В. Зекунов