ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2025 року м. Дніпро Справа № 910/12755/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Дарміна М.О., Чус О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2025р.

(суддя Євстигнеєва Н.М., м. Дніпро, повний текст рішення складено 05.02.2025р.)

у справі

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс", м. Київ

про стягнення 122 267,13 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду м. Києва із позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (вх. 0710/11242/24 від 19.11.2024) просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" орендну плату, у розмірі 122 267,13грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди нерухомого майна №ПР/ВЧД-16-2019-005/НКМ-дч від 24.07.2019р., в частині повного та своєчасного повернення орендованого майна та внесення орендних платежів.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2025р. у справі №910/12755/24 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням суду, через систему "Електронний суд", Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2025р. у справі №910/12755/24 та задовольнити позовні вмоги у повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що укладаючи договір від 24.07.2019 р. № ПР/ВЧД-16-2019-005/НКМ-дч, сторони погодили, що нарахування орендної плати здійснюється за весь час фактичного користування майном (пункти 3.6, 3.10 Договору), в зв`язку з чим сам факт закінчення строку дії Договору не звільняє ТОВ «Лемтранс» від оплати орендної плати, адже вона нараховується та, відповідно, сплачується до моменту повернення орендованого майна. З огляду на невиконання Орендарем свого зобов`язання по сплаті орендної плати за весь час фактичного користування майном, як-то передбачено п. 3.6 та п. 3.10 Договору, ТОВ «Лемтранс» АТ «Українська залізниця», за період з 24.07.2024р. по 31.10.2024р., має сплатити орендну плату, у загальному розмірі 122 267 грн. 13 коп., з ПДВ (з урахування заяви про збільшення розміру позовних вимог).

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою посилаючись на те, що правовідносини сторін за договором оренди майна у разі (після) припинення договору не можуть бути врегульовані іншим чином, ніж визначено ч. 2 ст. 785 ЦК України. При цьому, Товариство зауважує на тому, що відповідно до ст. 785 ЦК України та п. 8.6. договору відповідачем, за період з 24.07.2024 р. по 31.10.2024 р., сплачено за договором неустойку у подвійному розмірі орендної плати на загальну суму 190 189,06 грн., що позовні вимоги АТ «Укрзалізниця» до ТОВ «ЛЕМТРАНС», про стягнення орендної плати є протиправними, а апеляційна скарга - такою, що не підлягає задоволенню.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2025р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. (доповідач), судді Чус О.В., Дармін М.О..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.02.2025р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи №910/12755/24.

07.03.2025р. матеріали справи № 910/12755/24 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.03.2025р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2025р. у справі № 910/12755/24 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.03.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2025р., для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи

24.07.2019р., між Акціонерним товариством "Українська залізниця" (орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" (орендар, відповідач) укладено договір оренди нерухомого майна №ПР/ВЧД-16-2019-005/НКМ-дч.

На умовах та в порядку, визначених цим договором, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, загальною площею 263,3 кв.м, а саме: частину будівлі допоміжного корпусу першого поверху (літ. Б-2, прим. №№ 1-21, І, ІІ) Структурного підрозділу "Вагонне депо Кам`янське" Регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Укрзалізниця", розташовану у м. Кам`янське Дніпропетровської області за адресою: вул. Енергетиків, будинок 28 б (двадцять вісім літера "б"), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 245, двоповерхового будинку загальною площею 716,9 кв.м (далі майно), в тому числі коефіцієнт загальних площ 36,7% згідно з планом за поверхами, відповідно до викопіювання з поповерхового плану, що складає невід`ємну частину цього договору (п. 1.1 договору).

Майно належить орендодавцю на праві власності (п. 1.2 договору).

Майно надається орендарю для його використання за цільовим призначенням - виробнича діяльність (проведення ремонту залізничного рухомого складу) (п. 1.3 договору).

Вартість майна згідно довідки про балансову вартість 01 квітня 2019 року становить 265 860,32грн (двісті шістдесят п`ять тисяч вісімсот шістдесят гривень 32 коп.) (п. 1.4 договору).

Використання майна для цілей, не зазначених у пункті 1.3 цього договору визнається користуванням майна всупереч цільовому призначенню (п. 1.5 договору).

Згідно пункту 2.1 договору передача орендареві майна в користування здійснюється на підставі Акта приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря, складеного згідно з формою, що є невід`ємною частиною цього договору (додаток 1). Майно вважається переданим орендодавцем орендарю з дати підписання Акта приймання - передачі майна від орендодавця до орендаря уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (у разі наявності). При цьому ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження майна переходить до орендаря з дати підписання Акта приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря.

Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником орендованого майна залишається орендодавець, а орендар користується ним протягом строку дії цього договору (п. 2.3 договору).

За умовами пункту 2.4 договору орендар не пізніше останнього дня строку дії цього договору зобов`язаний повернути, а орендодавець прийняти майно за актом приймання передачі майна від орендаря до орендодавця, що складається сторонами відповідно до форми (додатку 2 до цього договору). Майно має бути повернуто з усіма поліпшеннями, які неможливо відокремити від майна без нанесення шкоди цьому майну, в стані не гіршому, ніж на момент прийняття майна в оренду за актом приймання передачі майна від орендодавця до орендаря, з урахуванням його нормального зносу.

Розмір орендної плати визначається за результатами електронних торгів (аукціону) і становить за 1 (один) календарний місяць користування 1кв.м. майна 54,87грн (п`ятдесят чотири гривні 87 коп.), крім того ПДВ - 10,97грн (десять гривень 97 коп.), а всього з ПДВ - 65,84 грн (шістдесят п`ять гривень 84 коп.) (п. 3.1 договору).

Загальний розмір орендної плати за 1 (один) календарний місяць користування майном становить 14 447,00 грн. (чотирнадцять тисяч чотириста сорок сім), крім того ПДВ - 2 889,40грн (дві тисячі вісімсот вісімдесят дев`ять грн 40 коп.), а всього з ПДВ - 17 336,40грн (сімнадцять тисяч триста тридцять шість грн 40 коп.) (надалі орендна плата) (п. 3.2 договору).

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Орендна плата щороку автоматично збільшується на 5% (п`ять відсотків) від ставок, що діяли за попередній рік оренди через рік з дати укладення договору. При цьому сторони погодилися, що така зміна розміру орендної плати відбуватиметься без укладення будь-яких змін та доповнень до цього договору (п. 3.3 договору).

Орендна плата нараховується починаючи з дати передачі майна за Актом приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря та сплачується орендарем щомісяця, шляхом перерахування у безготівковій формі на поточний банківський рахунок орендодавця до 20 числа місяця, що передує місяцю, за який здійснюється розрахунок. Невиставлення рахунку орендодавцем не звільняє орендаря від сплати орендної плати за договором (п. 3.4 договору).

Нарахування орендної плати здійснюється за весь час фактичного користування майном (п. 3.6 договору).

У разі припинення (розірвання) цього договору орендар сплачує орендну плату до дати фактичного повернення майна за Актом приймання-передачі майна від орендаря до орендодавця включно. Закінчення строку дії цього договору не звільняє орендаря від обов`язку сплатити орендодавцю заборгованість з орендної плати, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи штрафні санкції (п. 3.10 договору).

Згідно пункту 4.1 договору орендар зобов`язаний перерахувати на рахунок орендодавця зазначений у цьому договорі гарантійний платіж у розмірі орендної плати за два місяці - 34 672,80грн (тридцять чотири тисячі шістсот сімдесят дві гривень 80 коп.) (далі - гарантійний платіж) протягом 10 (десяти) банківських днів з дня укладення цього договору, але у будь-якому разі не пізніше дня підписання Акта приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря.

У разі невиконання орендарем протягом строку дії цього договору будь-якого грошового зобов`язання перед орендодавцем, орендодавець має право, за умови письмового попередження орендаря не менше, ніж за 7 (сім) календарних днів, здійснити погашення грошової заборгованості орендаря за рахунок гарантійного платежу без необхідності укладення будь-яких додаткових угод до цього договору (п. 4.3 договору).

У разі здійснення погашення орендодавцем за рахунок гарантійного платежу грошової заборгованості орендаря, орендар протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати отримання від орендодавця відповідної вимоги зобов`язаний поповнити гарантійний платіж до розміру, встановленого у пункті 4.1 цього договору (п. 4.4 договору).

У разі повного та належного виконання орендарем усіх грошових зобов`язань за цим договором за наявності у орендодавця гарантійного платежу, а також у разі дострокового розірвання договору з ініціативи орендодавця, гарантійний платіж зараховується у якості плати за останні два місяці оренди (п. 4.5 договору).

За пунктом 7.1 договору орендар зобов`язаний, зокрема, використовувати майно згідно з цільовим призначенням відповідно до умов цього договору (п. 7.1.2), своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі, передбачені договором (п. 7.1.3), у разі припинення цього договору повернути орендодавцю майно в належному стані, не гіршому, ніж на час передачі його в оренду, з урахуванням нормального зносу (п. 7.1.20).

У разі невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків за цим договором, сторони несуть відповідальність згідно із цим договором та чинним законодавством України (п. 8.1 договору).

У разі порушення строків виконання грошових зобов`язань за цим договором, орендар сплачує пеню від суми простроченого зобов`язання в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення (п. 8.2 договору).

У разі невиконання обов`язку щодо повернення майна орендар сплачує неустойку у подвійному розмірі орендної плати за час прострочення зобов`язання щодо повернення (п. 8.6 договору).

За пунктом 11.1 договору договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін з 24.07.2019 (двадцять четвертого липня дві тисячі дев`ятнадцятого року) і діє до 23.07.2024 (двадцять третього липня дві тисячі двадцять четвертого року) включно та до повного виконання зобов`язань у частині здійснення розрахунків.

Договір припиняється в разі: припинення орендодавця або орендаря; закінчення строку, на який його було укладено; загибелі майна; у разі смерті орендаря (якщо орендарем є фізична особа); в інших випадках, передбачених законом (п. 11.7 договору).

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов не менше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору (п. 11.10 договору).

Сторони погодились, що на їх відносини не поширюються норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (п. 13.5 договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього.

В матеріалах справи відсутні докази того, що спірний договір визнавався недійсним у судовому порядку.

За актом приймання передачі (додаток 1 до договору) від 27.07.2019р. орендодавець передав, а орендар прийняв відповідно до умов договору №ПР/ВЧД-16-2019-005/НКМ-дч від 24.07.2019р. у будинку за адресою: м. Кам`янське, вул. Енергетиків, 28 б, частину будівлі допоміжного корпусу першого поверху (літ. Б-2, прим. №№ 1-21, І, ІІ) площею 263,3кв.м, згідно з планом за поверхами. Загальна площа приміщень, прийнятих в оренду: 263,3кв.м. Дата приймання-передачі майна в користування: 24.07.2019 р. (а.с. 11).

Позивач зазначає, що строк дії договору закінчився 23.07.2024 р.. 23.07.2024р., уповноваженими представниками позивача складено Акт № 1 про неявку орендаря для підписання актів приймання-передачі майна від орендаря до орендодавця за договорами оренди нерухомого майна від 24.07.2019 № ПР/ВЧД-16-2019-001/НКМ-дч, ПР/ВЧД-16-2019-002/НКМ-дч, ПР/ВЧД-16-2019-003/НКМ-дч, ПР/ВЧД-16-2019-004/НКМ-дч, ПР/ВЧД-16-2019-005/НКМ-дч, ПР/ВЧД-16-2019-006/НКМ-дч, ПР/ВЧД-16-2019-007/НКМ-дч (а.с. 15). Цей Акт складено внаслідок припинення договорів оренди нерухомого майна та неявки орендаря - ТОВ "Лемтранс" для повернення орендодавцю - АТ "Укрзалізниця" в особі Регіональної Філії "Придніпровська залізниця" майна та підписання Актів приймання-передачі майна від орендаря до орендодавця.

У липні 2024 року позивач направив на адресу відповідача лист за вих. №НГ-3/554 від 29.07.2024р., в якому зазначив, що листом від 21.05.2024р. № НГ-2-3/361 Регіональна філія "Придніпровська залізниця" АТ "Укрзалізниця" повідомила про свій намір непродовження з ТОВ "Лемтранс" договірних відносин по вищезазначених договорах та необхідності направлення 23.07.2024р. уповноваженої особи орендаря за адресою розташування майна для підписання Актів приймання-передачі майна від орендаря до орендодавця. Враховуючи припинення дії договорів та неповернення орендованого майна, позивач повідомив, що починаючи з 24.07.2024р. ТОВ "Лемтранс" необхідно здійснювати оплату відповідно до п. 3.10 та 8.6 договорів (а.с. 16).

У відповіді за вих. №405 від 08.08.2024р. на лист №НГ-3/554 від 29.07.2024р. відповідач повідомив, що орендодавцем заявлено вимогу про сплату орендарем потрійного розміру орендної плати. Однак, сплата орендарем орендної плати згідно п. 3.10 договорів на вимогу орендодавця має розглядатися як фактичне продовження орендних правовідносин між сторонами, за відповідними договорами оренди, після закінчення строку їх дії. Додатково повідомлено про зацікавленість стосовно продовження та/або встановлення нових орендних правовідносин (а.с. 17).

У серпні 2024 р., позивач направив на адресу відповідача претензію за вих. № ВПридн-02/2448 від 22.08.2024р. про сплату заборгованості щодо сплати орендної плати, за період з 24.07.2024р. по 31.07.2024р., у розмірі 9 038,69грн. Також запропоновано добровільно виконати умови п. 2.4 договору щодо повернення орендованого майна за актом приймання передачі та сплатити орендну плату (а.с. 20).

У відповіді за вих. №338-В від 10.09.2024р. на претензію № ВПридн-02/2448 від 22.08.2024р. відповідач зазначив, що претензійні вимоги про сплату орендної плати відповідно до п. 3.10 договору є безпідставними, враховуючи відсутність з боку орендодавця підтвердження продовження строку дії договору після 23.07.2024р. (а.с. 18).

У серпні 2024 р. позивач направив на адресу відповідача претензію за вих. № ВПридн-02/2499 від 30.08.2024р. про сплату заборгованості щодо сплати орендної плати, за період з 24.07.2024 по 31.07.2024 у розмірі 451,93грн. (а.с. 21 на звороті - 22).

У вересні 2024 року позивач направив на адресу відповідача претензію за вих. № ВПридн-04/14 від 17.09.2024р. про сплату заборгованості щодо сплати орендної плати, за період з 01.08.2024.2024р. по 31.08.2024 р., у розмірі 36 996,89грн. (а.с. 24).

Поряд із цим, у серпні 2024 р. позивач направив на адресу відповідача претензію за вих. № ВПридн-02/2422 від 19.08.2024р. про сплату неустойки у розмірі подвійної плати, за період з 24.07.2024р. по 31.07.2024р. у розмірі 15 064,48грн. (а.с. 66).

Листом за вих. №330-В від 10.09.2024 Товариство повідомило про визнання претензійної вимоги та перерахувало грошові кошти у розмірі 15 064,48грн, згідно платіжної інструкції №7110 від 09.09.2024. Призначення платежу: оплата неустойки за оренду майна за претензією №ВПридн-02/2422 від 19.08.2024 за договором № ПР/ВЧД-16-2019-005/НКМ-дч від 24.07.2019 (а.с. 65, 62).

У вересні 2024 р. позивач направив на адресу відповідача претензію за вих. № ВПридн-04/19 від 17.09.2024р. про сплату заборгованості щодо сплати неустойки у розмірі подвійної плати, за період з 01.08.2024р. по 01.08.2024р., у розмірі 61 661,48грн. (а.с. 61).

Листом за вих. №386-В від 14.10.2024р. товариство повідомило, що задовольняє вимоги претензії частково та перерахувало грошові кошти у розмірі 58 374,86грн., згідно платіжної інструкції №7893 від 11.10.2024р.. Призначення платежу: оплата неустойки за оренду майна за претензією №ВПридн-04/19 від 17.09.2024 р.за договором № ПР/ВЧД-16-2019-005/НКМ-дч від 24.07.2019р. (а.с. 60, 68).

У жовтні 2024 р. позивач направив на адресу відповідача претензію за вих. № ВПридн-04/36 від 17.10.2024р. про сплату заборгованості щодо сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати, за період з 01.09.2024р. по 30.09.2024р., у розмірі 62 586,40грн. (а.с. 113).

Листом за вих. №433-В від 06.11.2024р. товариство повідомило, що задовольняє вимоги претензії частково та перерахувало грошові кошти у розмірі 58 374,86грн, згідно платіжної інструкції №8376 від 05.11.2024р.. Призначення платежу: оплата неустойки за оренду майна за претензією №ВПридн-04/36 від 17.10.2024р. за договором № ПР/ВЧД-16-2019-005/НКМ-дч від 24.07.2019р. (а.с. 114, 117).

У листопаді 2024 р. позивач направив на адресу відповідача претензію за вих. № ВПридн-04/48 від 13.11.2024р. про сплату заборгованості щодо сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати, за період з 01.10.2024р. по 31.10.2024р., у розмірі 63 712,96грн. (а.с. 118).

Листом за вих. №482-В від 29.11.2024р. товариство повідомило, що задовольняє вимоги претензії частково та перерахувало грошові кошти, у розмірі 58 374,86грн., згідно платіжної інструкції №8863 від 27.11.2024р.. Призначення платежу: оплата неустойки за оренду майна за претензією №ВПридн-04/48 від 13.11.2024р. за договором № ПР/ВЧД-16-2019-005/НКМ-дч від 24.07.2019р. (а.с. 120, 122).

Позивач просить стягнути заборгованість по орендній платі, за період з 24.07.2024р. по 31.10.2024р., у розмірі 122 267,13грн, проти чого заперечує відповідач, що і є причиною виникнення спору.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що орендодавець не може вимагати оплати орендної плати за неповернуте майно після закінчення строку дії договору оренди. Згідно ч. 2 ст. 785 ЦК України неустойка у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення була сплачена відповідачем, тому підстави для стягнення нарахованої позивачем заборгованості з орендної плати відсутні.

Колегія суддів з таким висновком погоджується, з огляду на наступне.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 3 (свобода договору як засада цивільного законодавства), п. 1 ч.2 ст. 11, ч.1 ст. 509, ч.1 ст. 627 ЦК України, укладення договору із погодженням сторонами його умов, що визначені на розсуд сторін з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, та становлять зміст договору, зобов`язує сторони виконувати зобов`язання за цим договором належним чином відповідно до його умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526, ч.1 ст. 628, ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч.1ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За ч.1 ст. 773 ЦК України, на наймача покладений обов`язок користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.

Згідно з ч.1ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частиною 1 ст. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно ч.2 ст. 795 ЦК України, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Отже, виходячи із змісту ч.1 ст. 759 та ч.1 ст. 785 ЦК України, договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди; припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, коли наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Таким чином, після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому, права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за ч.2 ст. 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Судом першої інстанції були вірно встановлені обставини щодо припинення спірного договору оренди нерухомого майна з 23.07.2024р., а також відсутність доказів звільнення приміщення відповідачем чи підписання сторонами акту приймання-передачі на повернення приміщення у спірний період.

Неустойка, яка підлягала сплаті, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 785 ЦК України, за період неправомірного користування майном з 24.07.2024р. по 31.10.2024р., була у повному обсязі сплачена відповідачем до моменту звернення позивача з даним позовом до суду, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями.

Доводи Скаржника про те, що укладаючи спірний договір, сторони погодили, що нарахування орендної плати здійснюється за весь час фактичного користування майном, у зв`язку з чим позивач у відповідності до положень п. 3.6. договору має право на стягнення орендної плати за період фактичного користування майном, в період з 24.07.2024р. по 31.10.2024р., в сумі 122 267 грн. 13 коп. колегія суддів відхиляє, як безпідставні, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідно до усталеної практики розгляду аналогічних спорів, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021р. у справі № 910/11131/19, правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм ст.ст.759, 762, 763 ЦК України, ст.ст. 283, 284, 286 ГК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Відтак, користування майном після припинення договору оренди є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) і регулятивним нормам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ст. 762 ЦК України ("Плата за користування майном") і охоронна норма ч. 2 ст. 785 ЦК України ("Обов`язки наймача у разі припинення договору найму") не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.

Таким чином, положення п. 3 ч. 1 ст. 3 та ст. 627 ЦК України про свободу договору не застосовуються до договорів оренди в тій їх частині, якою передбачені умови щодо здійснення орендної плати за період від моменту припинення дії договору до моменту повернення орендованого майна, оскільки сторони в такому випадку відступають від положень актів цивільного законодавства (ст. 6 ЦК України).

Тому, яким би способом у договорі оренди не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення такого договору, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено ч. 2 ст. 785 ЦК України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений вказаною нормою).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Господарського суду Дніпропетровської області щодо відмови у задоволенні позову.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Відповідача.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р.).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Звертаючись із апеляційною скаргою, Скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.

10. Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, на підставі ст. 129 ГПК України, покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2025р. у справі № 910/12755/24 - залишити без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на Апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус