УХВАЛА

17 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 911/186/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Губенко Н. М. - головуючий, Вронська Г. О., Кондратова І. Д.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПТАХОКОМПЛЕКС "НОВА"

на рішення Господарського суду Київської області

у складі судді Зайця Д. Г.

від 01.07.2025 та

на постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Демидова А. М., Владимиренко С. В., Ходаківська І. П.

від 14.11.2025

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПТАХОКОМПЛЕКС "НОВА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МОРОЗІВСЬКА ПТАХОФАБРИКА"

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ПТАХОКОМПЛЕКС "НОВА" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МОРОЗІВСЬКА ПТАХОФАБРИКА" про стягнення процентів річних у сумі 23 857,43 грн та інфляційних втрат у розмірі 115 081,55 грн за період 08.05.2022 - 28.09.2023 (з урахуванням заяви про зменшення ціни позову).

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням зобов`язань за договором купівлі-продажу № 0421003 ЗП від 12.04.2021 в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару, право вимоги за яким позивач отримав на підставі договору від 15.04.2024 № 1504.

Рішенням Господарського суду Київської області від 01.07.2025 у справі № 911/186/25 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою від 14.11.2025 Північний апеляційний господарський суд залишив без змін рішення Господарського суду Київської області від 01.07.2025 у справі № 911/186/25.

Суди першої та апеляційної інстанцій врахували позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 19.08.2014 у справі № 925/1332/23, та виходили з того, що на момент укладення 15.04.2024 між Фермерським господарством "КОЛОС АГРОГРУП" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПТАХОКОМПЛЕКС "НОВА" договору № 1504 про відступлення права вимоги (заміну кредитора в зобов`язанні) від 15.04.2024 зобов`язання з оплати поставленого товару за договором купівлі-продажу № 0421003 ЗП від 12.04.2021 виконано в повному обсязі, а тому у даному випадку відсутні фактичні підстави для застосування до відносин сторін у справі правового регулювання статті 625 Цивільного кодексу України, що зумовлює відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

04 грудня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ПТАХОКОМПЛЕКС "НОВА" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Київської області від 01.07.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2025 у справі № 911/186/25.

Перевіривши касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "ПТАХОКОМПЛЕКС "НОВА", Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктом 8 частини 1 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Справи, на які поширюється дія пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, є малозначними в силу властивостей притаманних їм, виходячи з ціни пред?явленого позову та його предмета (постанова об?єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.05.2021 у справі № 905/1623/20).

Згідно з частиною 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" встановлено у 2024 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3 028,00 грн.

Оскільки фактична ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (100 х 3 028,00 грн = 302 800,00 грн), справа № 911/186/25 є малозначною.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

Отже Верховному Суду надано право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у статті 287 Господарського процесуального кодексу України, що узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

В своїй касаційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "ПТАХОКОМПЛЕКС "НОВА" зазначає, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт "а" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України), оскільки дозволить:

- вирішити правову невизначеність щодо того чи слід вважати реєстрацію податкових накладних строком (терміном) оплати, чи така умова не створює часової категорії "строку" або "терміну", так як не відповідає ознаці неминучості настання, відповідно до позиції Верховного Суду;

- установити момент виникнення обов`язку сплати інфляційних втрат та 3% річних, якщо договір не містить строку виконання грошового зобов`язання або містить відсилання до події, що не має ознак неминучості.

На думку скаржника, результат розгляду вказаних правових питань вплине на практику визначення строків виконання грошових зобов`язань, пов`язаних із реєстрацією податкових накладних, і матиме довготривалі наслідки для судової та договірної практики й в цілому позитивно вплине на господарські правовідносини між юридичними особами.

Крім того, посилаючись на постанову Верховного Суду від 09.07.2025 у справі № 910/1091/24, Товариство з обмеженою відповідальністю "ПТАХОКОМПЛЕКС "НОВА" зауважує, що за результатами розгляду справи № 916/1026/25 Господарський суд Одеської області прийняв рішення від 16.06.2025, яким стягнув з відповідача на користь нового кредитора в основному зобов`язанні грошові кошти, що складають заборгованість за поставлений товар, а також, інфляційні втрати й 3% річних, а тому вважає доведеним кількісний критерій для перегляду в касаційному порядку малозначної справи.

Розглянувши викладені Товариством з обмеженою відповідальністю "ПТАХОКОМПЛЕКС "НОВА" доводи щодо наявності випадку, передбаченого підпунктом "а" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Суд дійшов висновку, що твердження скаржника, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до частини 4 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики (пункт 4).

Єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя. Застосування ж судами різних підходів до тлумачення законодавства, навпаки, призводить до невизначеності закону, його суперечливого та довільного застосування.

При цьому, фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 10.01.2024 у справі № 905/1840/21 зазначала, що у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, потрібно виходити з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку та становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Також в ухвалі від 07.12.2018 у справі № 922/6554/15 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів:

- кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності;

- якісні показники характеризуються відсутністю сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема, невизначеністю на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватись як виключна правова проблема, відсутністю національних процесуальних механізмів вирішення виключної правової проблеми іншими способами ніж із використанням повноважень Великої Палати Верховного Суду тощо.

Такі критерії, серед іншого, можливо використовувати для визначення чи має справа фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, адже останнє є оціночним поняттям.

Крім того, для віднесення справи до категорії спорів, що містять виключну правову проблему та стосуються питання права, вирішення якого необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, така справа повинна мати певні ознаки, зокрема, немає усталеної судової практики у застосуванні однієї і тієї ж норми права, в тому числі, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному; невизначеність законодавчого регулювання правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема, в тому числі необхідність застосування аналогії закону чи права; встановлення глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами, а також наявність обґрунтованих припущень, що аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому.

Поряд із цим, касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ПТАХОКОМПЛЕКС "НОВА" не містить належних доводів, які б свідчили про те, що справа № 911/186/25 містить виключну правову проблему та/або стосується питання права, вирішення якого необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики; у касаційній скарзі відсутні докази кількісного та якісного виміру наявності питання фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також належні обґрунтування, які би дозволили дійти висновку, що при перегляді оскаржуваних судових рішень у цій справі має бути усунута невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як такі, що мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Інші доводи касаційної скарги, за висновком Суду, зводяться до незгоди з ухваленими судовими рішеннями, до викладення власного бачення у питанні застосування правових норм, є проханням про повторний перегляд справи та переоцінку встановлених обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ПТАХОКОМПЛЕКС "НОВА" не навело обґрунтованих доводів, що справа № 911/186/25 має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а отже скаржником не дотримано умови допуску малозначної справи до касаційного оскарження, передбачені підпунктом "а" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням того, що касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі та відсутність підстав, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 911/186/25 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ПТАХОКОМПЛЕКС "НОВА" на рішення Господарського суду Київської області від 01.07.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2025 згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 163, 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 911/186/25 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ПТАХОКОМПЛЕКС "НОВА" на рішення Господарського суду Київської області від 01.07.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Н. М. Губенко

Судді Г. О. Вронська

І. Д. Кондратова