ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. ОдесаСправа № 915/1650/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка,29)

секретар судового засідання (за дорученням головуючої судді): Романенко Д.С.;

від Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області - не з`явився;

від Фізичної особи-підприємця Шагієва Радика Акрамовича - не з`явився;

від Миколаївської обласної державної адміністрації - не з`явився;

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Сяо Бао" - не з`явився;

від Миколаївської міської ради - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шагієва Радика Акрамовича

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.06.2025 (повний текст складено та підписано 28.07.2025)

по справі № 915/1650/24

за позовом Фізичної особи-підприємця Шагієва Радика Акрамовича

до відповідачів:

1) Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області;

2) Миколаївської обласної державної адміністрації;

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Сяо Бао";

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Миколаївська міська рада

про визнання незаконним рішення про поділ земельної ділянки, скасування державної реєстрації прав на земельні ділянки,

(суддя першої інстанції: Мавродієва М.В., дата та місце ухвалення рішення: 20.06.2025, Господарський суд Миколаївської області, м. Миколаїв),

У грудні 2024 року Фізична особа-підприємець Шагієв Радик Акрамович (далі - Позивач) звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області (далі - Відповідач-1), Миколаївської обласної державної адміністрації (далі - Відповідач-2), Товариства з обмеженою відповідальністю "Сяо Бао" (далі - Відповідач-3), з наступними вимогами:

1) визнати незаконним рішення державного кадастрового реєстратора від 25.12.2015 про поділ земельної ділянки кадастровий номер :01:019:0001, площею 1,0473 га, та скасувати державну реєстрацію утворених із поділеної ділянки, нових земельних ділянок, кадастрові номери: :01:019:0041 площею 0,0060 га; :01:019:0040 площею 0,0178 га; :01:019:0039 площею 0,0248 га; :01:019:0038 площею 0.0282 га; :01:019:0037 площею 0,0392 га; :01:019:0036 площею 0,0678 га; :01:019:0035 площею 0,2203 га; :01:019:0034 площею 0.6156 га; :01:019:0033 площею 0,0276 га;

2) скасувати рішення державного реєстратора Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області Тумиловича Олександра Вікторовича, індексний номер 28656179 від 10.03.2016, про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наступних записів:

- №13618598 про державну реєстрацію за Миколаївською обласною державною адміністрацією права власності на земельну ділянку кадастровий номер: :01:019:0034, площею 0,6156 га, розташованої за адресою: вул.Скороходова, 213, м.Миколаїв; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

- №13618974 про державну реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю "Сяо Бао" права постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер: :01:019:0034, площею 0,6156 га, розташованої за адресою: вул.Скороходова, 213, м.Миколаїв;

- №13619546 про державну реєстрацію за Миколаївською обласною державною адміністрацією права власності на земельну ділянку кадастровий номер: :01:019:0040, площею 0,0178 га, розташованої за адресою: вул.Скороходова, 213, м.Миколаїв; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

- №13619706 про державну реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю "Сяо Бао" права постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер: :01:019:0040, площею 0,0178 га, розташованої за адресою: вул.Скороходова, 213, м.Миколаїв.

В обґрунтування вимог Позивач вказував, що внаслідок рішення Державного кадастрового реєстратора від 25.12.2015 про поділ земельної ділянки з кадастровим номером :01:019:0001 шляхом формування нових земельних ділянок та внесення до Державного земельного кадастру (Поземельної книги) відомостей щодо дев`яти нових земельних ділянок ФОП Шагієв Р.А. був позбавлений можливості здійснити поділ земельної ділянки :01:019:0001 з урахуванням порядку та часток співвласників визначених рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.02.2007 по справі №2-2018/2007 та/або продовжити право оренди.

Позивач стверджував, що державним кадастровим реєстратором відомості до Поземельної книги були внесені за відсутністю рішення органу місцевого самоврядування - Миколаївської міськради про затвердження документації із землеустрою, при цьому державним кадастровим реєстратором під час прийняття рішення про поділ/скасування державної реєстрації земельної ділянки :01:019:0001 не було взято до уваги наявність укладеного між позивачем та Миколаївською міськрадою договору №253 від 28.01.2005 оренди земельної ділянки. До того ж, рішення кадастрового реєстратора про поділ/скасування державної реєстрації земельної ділянки :01:019:0001 було прийнято без погодження Миколаївської міськради, як власника такої земельної ділянки.

Як зазначав Позивач, для поновлення його прав необхідно відновлення кадастрового номеру у Поземельній книзі на земельну ділянку :01:019:0001, без чого неможливо забезпечити умови поділу земельної ділянки :01:019:0001 та оформлення за Позивачем права на 3226 кв.м ділянки належних позивачеві за рішенням суду. Крім того, відновлення кадастрового номеру, на думку Позивача, вимагатиме скасування у кадастровому реєстрі та у реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідних записів про державну реєстрацію нових земельних ділянок та речових прав на них.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 20.06.2025 у даній справі у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Шагієва Радика Акрамовича відмовлено в повному обсязі.

У своєму рішенні суд першої інстанції зазначив, що Закон України «Про Державний земельний кадастр» і Порядок №1051 допускають внесення відомостей (в тому числі поновлення записів) лише до активної поземельної книги, тобто до тієї, яка відкрита і ведеться.

У розумінні Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Порядку №1051, запис як самостійний елемент поза межами поземельної книги існувати не може, адже він не має самостійного статусу як документа Державного земельного кадастру. Отже, юридична доля поземельної книги не залежить від недійсності окремих його записів, і навпаки, скасування поземельної книги має своїм наслідком втрати юридичної сили всіх її записів, які набувають статусу архівних.

При цьому, пункти 60 та 61 Порядку №1051 не визначають, що запис може скасовуватись або поновлюватись Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду у закритій Поземельній книзі.

Згідно ч.13 ст.79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі поділу або об`єднання земельних ділянок.

В силу приписів п.57 Порядку №1051, поземельна книга закривається, якщо земельна ділянка втратила статусу, як об`єкта цивільних прав. Тобто, поземельна книга існує доти, доки існує земельна ділянка саме як об`єкт цивільних прав. Закриття поземельної книги обумовлює віднесення всіх відомостей про земельну ділянку статусу архівних, в силу приписів п.114 Порядку №1051.

Після свого закриття поземельна книга лише констатує факт існування конкретної земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав, у певний часовий проміжок - з часу державної реєстрації земельної ділянки до часу скасування такої реєстрації.

У зв`язку з чим, місцевий господарський суд дійшов висновку, що поновлення запису вже у закритій поземельній книзі є неефективним способом судового захисту, адже суперечить правовій природі документу, який на момент необхідного поновлення вже не є чинним. Отже, внаслідок того, що Позивачем було обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, зазначене є самостійною підставною для відмови у задоволенні позову.

Не погоджуючись з таким рішенням, Фізична особа-підприємець Шагієв Радик Акрамович звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.06.2025 у справі № 915/1650/24 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що обираючи спосіб захисту прав Позивач виходив з того, що визнання протиправним та скасування рішення Державного кадастрового реєстратора від 25.12.2015 матиме наслідком скасування державної реєстрації речових прав на ділянки :0034 та :0040, що призведе до відновлення умов поділу ділянки між її співкористувачами, які існували до закриття Поземельної книги щодо земельної ділянки :0001, без чого неможливо оформлення за Позивачем права на 3 226 кв.м. та здійснення права оренди.

Позивач стверджує, що до позову було надано висновок судового експерту Лісків С.А. № 125-064 від 21.06.2024, який не заперечувався учасниками справи, у якому вказано, шо існуюча конфігурація ділянок :0034 та :0040 унеможливлює виділ Позивачу ділянки площею 3 226 кв.м. Крім того, скасування оскаржуваним рішенням від 25.12.2015 кадастрового номеру :0001 означає, що починаючи з вказаної дати й до лютого 2025 року Позивач продовжував виконувати Договір оренди та сплачувати за оренду неіснуючої земельної ділянки, що також є порушенням прав Позивача, як підприємця й зумовлює негативні правові наслідки правовідносин оренди у вказаний період. Отже, вимоги позову спрямовані на відновлення умов, які існували до скасування кадастрового номеру :0001 й жодним чином не пов`язані з відновленням вказаного кадастрового номеру у закритій поземельній книзі.

У своїй скарзі Апелянт зазначає, що суд першої інстанції у своєму рішенні помилково посилається на постанову Верховного Суду від 26.02.2025 у справі №420/32580/23, оскільки висновки у такій справі прийняті за інших фактичних обставин та за іншим предметом позову.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки судом не вирішувалось клопотання Позивача про витребування від реєстраційної служби Миколаївської міської ради документів реєстраційної справи, що слугували підставою для прийняття рішення, індексний номер 28656179 від 10.03.2016, про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про реєстрацію прав власності та прав користування земельними ділянками, кадастрові номери :0040; :0034.

Також Апелянт вважає, що судом не досліджувались докази надані до позову, зокрема висновок судового експерту Лісків С.А. № 125-064 від 21.06.2024.

Крім того, Апелянт переконаний, що судом з власної ініціативи був змінений предмет позову, зокрема, у прохальній частині позову Позивачем не заявилась вимога про поновлення запису у вже закритій поземельній книзі, а п.22 позову був уточнений у відповіді на відзив та у судовому засіданні представником Позивача під час розгляду справи, зокрема були надані пояснення, що Позивач просить відновлення умов поділу спільної земельної ділянки, які існували до скасування кадастрового номеру та закриття Поземельної книги відносно земельної ділянки :0001 й не просить її відновлення у реєстраційних записах (кадастровому реєстрі).

З огляду на мотиви судового рішення, на думку Апелянта, суд фактично штучно обмежив Позивача у праві доступу до правосуддя щодо вирішення по суті вимоги про законність оскаржуваного рішення Державного кадастрового реєстратора від 25.12.2015 про поділ земельної ділянки :0001.

З урахуванням обставин справи, які не були відображені у рішенні суду, вбачається, що висновок суду щодо неналежності способу захисту, обраного Позивачем, суперечить правовим позиціям викладеним у постановах Верховного Суду від 15.07.2020 №672/1369/17, від 01.02.2021 №922/3732/20 від 03.04.2023 №643/18679/18, зокрема у вказаних справах вимога про скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі за рішенням суду визначена, як належний та ефективний спосіб захисту прав, який в повному обсязі забезпечує умови захисту (відновлення) прав землекористувача у разі їх порушення протиправним поділом земельної ділянки.

Враховуючи вищенаведене, Апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.08.2025 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шагієва Радика Акрамовича на рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.06.2025 по справі №915/1650/24 залишено без руху, як таку, що не відповідає вимогам ст.258 Господарського процесуального кодексу України, та роз`яснено, що у випадку не усунення скаржником вказаних недоліків, апеляційну скаргу буде повернуто апелянту.

25.08.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Шагієва Радика Акрамовича надійшла повторно апеляційна скарга, яка по суті є заявою про усунення недоліків, оскільки Апелянт надає докази надсилання копії апеляційної скарги і доданих до неї документів в електронні кабінети іншим учасникам справи.

За змістом абз. 2 ч. 10 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України якщо зі складу колегії суддів не може продовжувати розгляд справи суддя, який не є суддею-доповідачем у такій справі, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом, заміна такого судді з ініціативи судді-доповідача за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою з числа резервних суддів.

Враховуючи положення підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, підпунктів 2.3.25, 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду у редакції від 15.09.2016 року, підпункту 3.2.1 пункту 3.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Південно-західному апеляційному господарському суді, у зв`язку з тим, що суддя - учасник колегії Поліщук Л.В. є тимчасово непрацездатною з 25.08.2025 розпорядженням керівника апарату суду №281 від 01.09.2025 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №915/1650/24.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 01.09.2025 визначено новий склад колегії суддів: головуюча суддя - Принцевська Н.М., судді: Діброва Г.І., Богатир К.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2025 прийнято справу №915/1650/24 до свого провадження колегією суддів у новому складі; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Шагієва Радика Акрамовича на рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.06.2025 по справі №915/1650/24; призначено розгляд справи на 17.11.2025 року о 12-00 год.; витребувано у Господарського суду Миколаївської області матеріали справи №915/1650/24.

08.09.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №915/1650/24.

12.11.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 задоволено клопотання Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

За змістом абз. 2 ч. 10 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України якщо зі складу колегії суддів не може продовжувати розгляд справи суддя, який не є суддею-доповідачем у такій справі, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом, заміна такого судді з ініціативи судді-доповідача за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою з числа резервних суддів.

Враховуючи положення підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, підпунктів 2.3.22, 2.3.44 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, підпункти 3.2.1 пункту 3.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Південно-західному апеляційному господарському суді, у зв`язку з тим, що суддя - учасник колегії Богатир К.В. з 17.11.2025 по 21.11.2025 відповідно до наказу голови суду від 11.11.2025 №317-в, братиме участь у підготовці для підтримання кваліфікації у НШСУ, розпорядженням в.о. керівника апарату суду №481 від 14.11.2025 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №915/1650/24.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 14.11.2025 визначено новий склад колегії суддів: головуюча суддя - Принцевська Н.М., судді: Діброва Г.І., Ярош А.І.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.11.2025 прийнято справу №915/1650/24 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Шагієва Радика Акрамовича на рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.06.2025 до свого провадження колегією суддів у новому складі: головуюча суддя - Принцевська Н.М., судді - Діброва Г.І., Ярош А.І.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.11.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 11.12.2025 року о 10-45 год.

03.12.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності представника.

11.12.2025 у судове засідання представники учасників справи не з`явились. Про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Колегія суддів також зауважує, що відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, враховуючи подану представником Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області заяву про розгляд справи без участі представника, беручи до уваги, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасників справи, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представників учасників справи, за наявними у справі матеріалами.

Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області, Миколаївська обласна державна адміністрація, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сяо Бао" та Миколаївська міська рада своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористались, відзив на апеляційну скаргу не надали, що в силу частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.12.1994 Миколаївською міською Радою народних депутатів прийнято рішення №3/10, яким видано ДП «Будівельна дільниця при УМВС України в Миколаївській області» Державний Акт серії ІІ-МК №001385 на право постійного користування земельною ділянкою площею 1,0473 га, за адресою: м. Миколаїв, вул. Скороходова, 213 від 14.02.1995 (зареєстрований в Книзі державних актів за №298).

17.07.2003 між ДП «Будівельна дільниця при УМВС України в Миколаївській області» та Шагієвим Радиком Акрамовичем укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким ДП «Будівельна дільниця при УМВС України в Миколаївській області» продала Шагієву Радику Акрамовичу 200/1000 часток нежитлового об`єкту та будівлі гуртожитку, який розташований по АДРЕСА_1 .

Даний Договір зареєстрований на Херсонській товарній біржі «Ізумруд» за №78 та в реєстрі права власності на нерухоме майно Миколаївського міського БТІ за №1376 книги 10 від 04.08.2003.

На підставі п.3 рішення Миколаївської міської ради №28/25 від 27.12.2004, між Миколаївською міською радою та ПП Шагієвим Радиком Акрамовичем, був укладений Договір від 27.01.2005 оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 10473 кв.м (1,0473 гектарів), з визначенням ідеальної частки ПП Шагієва Радика Акрамовича 200/1000 від 10473 кв.м, що складає 2095 кв.м, кадастровий номер :01:019:0001; без права передачі її в суборенду, зі строком дії до 27.01.2025, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Лашиною О.П., зареєстрований у реєстрі за №253 від 27.01.2005 та у Державному реєстрі правочинів за №453445 від 27.01.2005.

24.02.2006 рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №278 встановлено ідеальні частки домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 та установлено, що державі в особі Верховної Ради України в оперативному управлінні Державного підприємства «Будівельна дільниця при УМВС України в Миколаївській області» - 56/100 частки; ОСОБА_2 - 12/100 часток; Шагієву Радику Акрамовичу - 32/100 частки.

В подальшому, вказану частку Шагієва Р.А. було збільшено з 32/100 до 34/100 на підставі Договору купівлі-продажу від 20.04.2006, укладеним між Шагієвим Р.А. та іншим співвласником ОСОБА_2 . Відповідні відомості відображені у реєстрі речових прав на нерухоме майно.

22.02.2007 Ленінським районним судом міста Миколаєва постановлено рішення у справі №2-2018/2007 за позовом Шагієва Радика Акрамовича до ОСОБА_2 , Державного підприємства «Будівельна дільниця при УМВС України в Миколаївській області» про реальний поділ земельної ділянки, яким вирішено: провести реальний поділ земельної ділянки, площею 10473,0 кв.м по АДРЕСА_1 , виділивши Шагієву Радику Акрамовичу земельну ділянку площею 3226 кв.м, ОСОБА_2 - земельну ділянку площею 847,0 кв.м, Державному підприємству «Будівельна дільниця при УМВС України в Миколаївській області» земельну ділянку площею 6400,0 кв.м.

Рішенням Державного кадастрового реєстратора від 25.12.2015 про поділ земельної ділянки кадастровий номер :01:019:0001 шляхом формування нових земельних ділянок та внесення до Державного земельного кадастру (Поземельної книги) відомостей щодо дев`яти нових земельних ділянок.

10.03.2016 на підставі рішення державного реєстратора Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області Тумиловича О.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено наступні записи:

- №13618598 про державну реєстрацію за Миколаївською обласною державною адміністрацією (код СДРГІОУ 00022579) права власності на земельну ділянку кадастровий номер: :01:019:0034, площею 0,6156 га, розташованої за адресою: вул.Скороходова, 213, місто Миколаїв. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

- № 13618974 про державну реєстрацію за ТОВ «Сяо Бао» (код СДРПОУ 39880905) права постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер: :01:019:0034, площею 0,6156 га, розташованої за адресою: вул.Скороходова, 213, місто Миколаїв;

- №13619546 про державну реєстрацію за Миколаївською обласною державною адміністрацією (код СДРПОУ 00022579) права власності на земельну ділянку кадастровий номер: :01:019:0040, площею 0,0178 га, розташованої за адресою: вул.Скороходова, 213, місто Миколаїв. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

- № 13619706 про державну реєстрацію за ТОВ «Сяо Бао» (код СДРПОУ 39880905) права постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер: :01:019:0040, площею 0,0178 га, розташованої за адресою: вул.Скороходова, 213, місто Миколаїв.

Підставами виникнення в облдержадміністрації права власності на земельні ділянки :01:019:0034 та :01:019:0040, державним реєстратором зазначено:

- рішення Миколаївської міської ради №3/18 від 14.07.2006;

- витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку серії НВ № 015 від 25.12.2015;

- рішення Миколаївської міської ради №28/25 від 27.12.2004;

- рішення Миколаївської міської ради №2/27 від 30.06.2006;

- рішення Миколаївської міської ради №4/31 від 18.08.2006;

- державний акт на право постійного користування ІІ-МК №001385 виданий 14.02.1995 Миколаївською міською Радою народних депутатів.

Підставою виникнення у ТОВ «Сяо Бао» права користування ділянками ...0034; ...0040 державним реєстратором зазначено: свідоцтво видане приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ягужинською К.Т., зареєстроване у реєстрі за №1182 від 30.06.2016.

13.06.2016 між ДП «Будівельна дільниця при УМВС України в Миколаївській області» та ТОВ «Сяо Бао» був укладений Договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу з виробничо-будівельної діяльності, за адресою: вул.Скороходова, 213, м.Миколаїв, до якого входить нежитловий об`єкт, реєстраційний номер 01 - адміністративна будівля літ.А-2 площею 581,80 кв.м; склади літ.Д площею 392,70 кв.м; склади літ.Е площею 102,30 кв.м; прохідна літ.Ж площею 28.50 кв.м; котельна літ.З площею 22,30 кв.м; склад літ.И площею 41,30 кв.м; службові - літ.М, К; ворота - №10; огорожі - №11,13,14; замощення -№1, які разом розташовані на двох земельних ділянках за адресою: вул.Скороходова, 213, кадастровий номер :01:019:0034 площею 0,6156 га та кадастровий номер :01:019:0040 площею 00178 га, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Ягужинською К.Т, зареєстрований у реєстрі за №1130 від 13.06.2016.

Пунктом 7 вказаного Договору купівлі - продажу, як предмет продажу, зазначений нематеріальний актив - право постійного користування земельною ділянкою, розташованої за адресою: вул.Скороходова, 213, м.Миколаїв, номер :01:019:0040, площею 0,0178 га, державний акт на право постійного користування землею ІІ-МК №001385 від 14.02.2005.

30.06.2016 державним реєстратором - приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального міського округу Ягужинською К.Т., на підставі рішення від 04.07.2016 індексний номер 30291500, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно була внесено запис №15218935 про реєстрацію за ТОВ «Сяо Бао» () права власності на нежитловий об`єкт, який входить до складу цілісного майнового комплексу з виробничо-будівельної діяльності, до якого входять: складські приміщення з підвалом Літ.А-І загальною площею 359,6 кв.м; адміністративні приміщення літ.А-ІІ загальною площею 222,2 кв.м; склад літ.Д загальною площею 392,70 кв.м; склад літ.Е загальною площею 102,30 кв.м; прохідна літ.Ж-1 загальною площею 28,5 кв.м; котельня літ.З загальною площею 22,30 кв.м; склад літ.И загальною площею 41,30 кв.м; службові - літ.М, літ.К; №10 - ворота; №11,13,14 - огорожі; замощення №І. Реєстраційний номер об`єкта нерухомості 01.

Підставою виникнення права власності зазначено свідоцтво видане приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального міського округу Ягужинською К.Т., зареєстроване у реєстрі за №1182 від 30.06.2016. У додаткових відомостях зазначено, що нежитловий об`єкт входить до складу цілісного майнового комплексу з виробничо-будівельної діяльності.

19.02.2016 вулицю Скороходова перейменовано на історичну назву з 1835 року -вулиця Кузнецька.

У лютому 2020 року ТОВ «Сяо Бао» почало забудову території земельних ділянок :01:019:0034 та :01:019:0040. З березня 2021 року у будівельному реєстрі за реєстраційним номером МК78 зареєстроване повідомлення про початок виконання будівельних робіт, замовником яких є ТОВ «Сяо Бао», з реконструкції нежитлового об`єкту за рахунок реконструкції адміністративних будівель з добудовою адміністративно-складських приміщень по вул.Кузнецька, 213, на земельній ділянці з кадастровим номером :01:019:0034.

У квітні 2021 року ФОП Шагієв Радик Акрамович звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом до ТОВ «Сяо Бао» про усунення перешкоди у розділі земельної ділянки за адресою: вул.Кузнецька, 213, м.Миколаїв, кадастровий номер :01:019:0001 шляхом зобов`язання ТОВ «Сяо Бао» знести самочинну забудову земельних ділянок, кадастрові номери :01:019:034 та :01:019:040 (справа №915/447/21). Зазначений позов обґрунтований відсутністю рішення міськради про затвердження проекту землеустрою щодо поділу земельної ділянки :01:019:0001, з якої були утворені ділянки :0034 та :0040, забудова яких унеможливлює виділ ФОП Шагієву Р.А. земельної ділянки площею 3226 кв.м за рішенням суду, а також подальше продовження права оренди ділянки :01:019:0001.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 22.06.2023 у справі №915/447/21, залишеним без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з його передчасністю, оскільки законність набуття ТОВ «Сяо Бао» права користування земельними ділянками :0034 та :0040 не оскаржена Позивачем.

У лютому 2024 року, з метою пролонгації Договору оренди ФОП Шагієв Р.А. звернувся до Центру надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради за витягом з Поземельної книги на земельну ділянку :01:019:0001 та отримав відповідь про відсутність запитуваної інформації у зв`язку з чим було здійснено запит до Відділу №3 управління адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області щодо надання архівних копій документів, які слугували підставою для поділу ділянки :0001.

Листом №57/68-24 від 22.02.2024 Відділом № 3 управління адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Позивачу було надано відповідь, що 25.12.2015 вказану земельну ділянку було поділено на дев`ять земельних ділянок на підставі заяви громадянина Бутенко Олега Олександровича та технічної документації виготовленої ТОВ «Земельний кадастровий центр», яку вказаною проектною організацією не було здано до місцевого Державного фонду документації із землеустрою. В результаті поділу земельну ділянку :01:019:0001 було перенесено до архівного шару, як неіснуючої земельної ділянки.

Позивач вважав, що внаслідок рішення Державного кадастрового реєстратора від 25.12.2015 про поділ земельної ділянки кадастровий номер :01:019:0001 шляхом формування нових земельних ділянок та внесення до Державного земельного кадастру (Поземельної книги) відомостей щодо дев`яти нових земельних ділянок, позивач - ФОП Шагієв Р.А. був позбавлений можливості здійснити поділ земельної ділянки :01:019:0001 з урахуванням порядку та часток співвласників визначених рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.02.2007 та/або продовжити право оренди, що і стало підставою звернення Позивача до суду.

Як зазначалось раніше, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 20.06.2025 у даній справі у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Шагієва Радика Акрамовича відмовлено в повному обсязі.

Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія дійшла наступних висновків.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частин першої і другої статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту її права чи інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18, від 06.04.2021 року у справі №910/10011/19, від 22.06.2021 у справі №334/3161/17, від 31.08.2021 у справі №903/1030/19, від 26.10.2021 у справі №766/20797/18, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 14.42.2021 у справі №643/21744/19, від 25.01.2022 у справі №143/591/20).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають враховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (такий висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

У справі "Белеш та інші проти Чеської Республіки" Європейський суд з прав людини зауважив, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав та обов`язків.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 04.12.1995 у справі "Белле проти Франції" для того щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, оскільки обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд повинен встановити на що саме спрямований позов та вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту в обраний позивачем спосіб.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (постанова Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №910/7631/18).

Реалізуючи передбачене ст.55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

В свою чергу, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

У своїй позовній заяві Позивач просив визнати незаконним рішення державного кадастрового реєстратора від 25.12.2015 про поділ земельної ділянки кадастровий номер :01:019:0001, площею 1,0473 га, та скасувати державну реєстрацію утворених із поділеної ділянки, нових земельних ділянок, кадастрові номери: :01:019:0041 площею 0,0060 га; :01:019:0040 площею 0,0178 га; :01:019:0039 площею 0,0248 га; :01:019:0038 площею 0.0282 га; :01:019:0037 площею 0,0392 га; :01:019:0036 площею 0,0678 га; :01:019:0035 площею 0,2203 га; :01:019:0034 площею 0.6156 га; :01:019:0033 площею 0,0276 га; скасувати рішення державного реєстратора Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області Тумиловича Олександра Вікторовича, індексний номер 28656179 від 10.03.2016, про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наступних записів: №13618598 про державну реєстрацію за Миколаївською обласною державною адміністрацією права власності на земельну ділянку кадастровий номер: :01:019:0034, площею 0,6156 га, розташованої за адресою: вул.Скороходова, 213, м.Миколаїв; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; №13618974 про державну реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю "Сяо Бао" права постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер: :01:019:0034, площею 0,6156 га, розташованої за адресою: вул.Скороходова, 213, м.Миколаїв; №13619546 про державну реєстрацію за Миколаївською обласною державною адміністрацією права власності на земельну ділянку кадастровий номер: :01:019:0040, площею 0,0178 га, розташованої за адресою: вул.Скороходова, 213, м.Миколаїв; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; №13619706 про державну реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю "Сяо Бао" права постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер: :01:019:0040, площею 0,0178 га, розташованої за адресою: вул.Скороходова, 213, м.Миколаїв.

При цьому, у своїй Апеляційній скарзі Позивач стверджує, що вимоги позову спрямовані на відновлення умов, які існували до скасування кадастрового номеру :0001 й жодним чином не пов`язані з відновленням вказаного кадастрового номеру у закритій поземельній книзі.

Апелянт вважає, що судом з власної ініціативи був змінений предмет позову, зокрема, у прохальній частині позову Позивачем не заявилась вимога про поновлення запису у вже закритій поземельній книзі, а п.22 позову був уточнений у відповіді на відзив та у судовому засіданні представником Позивача під час розгляду справи, зокрема були надані пояснення, що Позивач просить відновлення умов поділу спільної земельної ділянки, які існували до скасування кадастрового номеру та закриття Поземельної книги відносно земельної ділянки :0001 й не просить її відновлення у реєстраційних записах (кадастровому реєстрі).

Разом з тим, стає незрозумілим, яким чином Позивач вважає можливим відновлення умов, які існували до скасування кадастрового номеру :0001 без відновлення такого кадастрового номеру у закритій поземельній книзі.

Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що заявлені ним позовні вимоги спрямовані на відновлення кадастрового номеру у Поземельній книзі на земельну ділянку :01:019:0001, без чого, на переконання Позивача, неможливо забезпечити умови поділу земельної ділянки :01:019:0001 та оформлення за позивачем права на 3226 кв.м ділянки належних йому за рішенням суду. І саме такий спосіб захисту призведе до поновлення його прав.

Відновлення кадастрового номеру, на думку Позивача, вимагатиме скасування у кадастровому реєстрі та у реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідних записів про державну реєстрацію нових земельних ділянок та речових прав на них. При цьому, Позивач посилається на п.п.60, 61 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 (надалі - Порядок №1051), які передбачають скасування (поновлення) Державним кадастровим реєстратором записів у Поземельній книзі на підставі рішення суду, через що відбудеться відновлення попереднього стану ділянки з кадастровим номером :01:019:0001, що існував до її поділу.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було вірно визначено предмет та підстави позову, а тому доводи апелянта стосовно зміни судом першої інстанції предмету позову, відхиляються як безпідставні.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки - це індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки; поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Частинами 1-3 ст.26 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що при відкритті Поземельної книги відомості до неї вносяться на підставі документації, яка подана для державної реєстрації земельної ділянки (крім відомостей про власників та користувачів земельної ділянки). Відомості про віднесення земельної ділянки до земель іншої адміністративно-територіальної одиниці, про зміну нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка відбулася внаслідок проведення нормативної грошової оцінки земель адміністративно-територіальних одиниць, про обмеження у використанні земель, встановлені законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, вносяться до Поземельної книги без подання заяв, зазначених у частині третій цієї статті, на підставі документації, яка є підставою для внесення таких відомостей, а також рішень про її затвердження (якщо згідно із законом документація підлягає затвердженню), поданої органом, що прийняв рішення про таке затвердження. Зміни до відомостей про земельну ділянку (крім випадків, визначених у частині другій цієї статті) вносяться до Поземельної книги за заявою власника або користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на підставі документації, передбаченої цим Законом.

У разі поділу або об`єднання земельних ділянок запис про державну реєстрацію земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки скасовуються, а Поземельна книга на таку земельну ділянку закривається (ч.1 ст.27 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

З матеріалів справи вбачається, що кадастровий номер :01:019:0001 скасовано, а поземельна книга закрита.

Відповідно до абз.4 ч. 4 ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пп.4 п.6 Порядку №1051, державний кадастровий реєстратор формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг. При цьому, відповідний запис є окремим елементом серед числа інших таких же елементів у складі поземельної книги. Тобто, у розумінні Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Порядку №1051, запис як самостійний елемент поза межами поземельної книги існувати не може, адже він не має самостійного статусу як документа Державного земельного кадастру. Отже, юридична доля поземельної книги не залежить від недійсності окремих його записів, і навпаки, скасування поземельної книги має своїм наслідком втрати юридичної сили всіх її записів, які набувають статусу архівних.

При цьому, пункти 60 та 61 Порядку №1051 не визначають, що запис може скасовуватись або поновлюватись Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду у закритій Поземельній книзі.

Згідно з ч.13 ст.79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі поділу або об`єднання земельних ділянок.

В силу приписів п.57 Порядку №1051, поземельна книга закривається, якщо земельна ділянка втратила статусу, як об`єкта цивільних прав. Тобто, поземельна книга існує доти, доки існує земельна ділянка саме як об`єкт цивільних прав. Закриття поземельної книги обумовлює віднесення всіх відомостей про земельну ділянку статусу архівних, в силу приписів п.114 Порядку №1051.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Національний архівний фонд та архівні установи», архівний документ - це документ незалежно від його виду, виду матеріального носія інформації, місця, часу створення і місця зберігання та форми власності на нього, що припинив виконувати функції, для яких був створений, але зберігається або підлягає зберіганню з огляду на значущість для особи, суспільства чи держави або цінність для власника також як об`єкт рухомого майна.

Тобто, закрита поземельна книга з усіма внесеними записами до неї є документом Державного земельного кадастру, який припинив виконувати функції, для яких був створений, оскільки припинила існувати, як об`єкт цивільних прав, сама земельна ділянка, яка обумовила відкриття цієї ж поземельної книги.

Відповідно, після свого закриття поземельна книга лише констатує факт існування конкретної земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав, у певний часовий проміжок - з часу державної реєстрації земельної ділянки до часу скасування такої реєстрації.

Відносно земельної ділянки, яка втратила статус об`єкта цивільних прав через скасування своєї реєстрації у Державному земельному кадастрі, не можуть реалізовуватися жодні правомочності, адже вона втратила свою оборотоздатність.

За вказаних обставин, поновлення запису у вже закритій поземельній книзі є неефективним способом судового захисту, адже суперечить правовій природі документу, який на момент необхідного поновлення вже не є чинним.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

З огляду на означене, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову через обрання Позивачем неналежного способу захисту.

Щодо посилань Апелянта на те, що висновок суду щодо неналежності способу захисту, обраного Позивачем, суперечить правовим позиціям викладеним у постановах Верховного Суду від 15.07.2020 у справі №672/1369/17, від 01.02.2021 у справі №922/3732/20 від 03.04.2023 у справі №643/18679/18, зокрема у вказаних справах вимога про скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі за рішенням суду визначена, як належний та ефективний спосіб захисту прав, який в повному обсязі забезпечує умови захисту (відновлення) прав землекористувача у разі їх порушення протиправним поділом земельної ділянки, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у справі №922/3732/20 розглядались вимоги про визнання права користування на умовах оренди (у тому числі права на оформлення технічної документації із землеустрою) земельною ділянкою площею 0,6319 га для обслуговування оздоровчої воднолижної бази, яка знаходиться на території Малоданилівської селищної ради, за межами населеного пункту.

Предметом розгляду у справі №922/3732/20 були вимоги ФОП Куцина А. В. про визнання права користування на умовах оренди (у тому числі права на оформлення технічної документації із землеустрою) земельною ділянкою площею 0,6319 га.

У постанові від 01.02.2021 у справі №922/3732/20 Верховний Суд зазначив, що суди першої та апеляційної інстанції, дійшовши висновку про задоволення позовних вимог, не надали правову оцінку обставинам скасування державної реєстрації і набуття спірною земельною ділянкою статусу архівної, та враховуючи зазначене не дослідили, чи обраний позивачем спосіб захисту буде ефективним, чи задоволення таких позовних вимог призведе до поновлення порушених прав позивача, чи не призведе задоволення позову у справі, що розглядається, до необхідності звернення позивача до суду з іншим позовом з метою поновлення свої прав.

У постанові Верховного Суду від 15.07.2020 у справі №672/1369/17 зроблено висновок, що оскільки, під час розроблення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства Відповідачу, було невірно визначено розташування належної йому земельної ділянки, внаслідок такої помилки було порушено право Позивача на земельні частки (паї), які він набув у 2008 році, тобто раніше Відповідача.

Таким чином, касаційний суд виснував, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що запис про реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0005 за Відповідачем та відкриття Поземельної книги унеможливлюють присвоєння кадастрового номеру земельним ділянкам і виготовлення технічної документації із землеустрою, право на які не може реалізувати Позивач.

У постанові Верховного Суду від 03.04.2023 у справі №643/18679/18 суд зазначив, що суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що оскаржувані рішення Харківської міської ради в частині погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу та затвердження поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:043:0032 порушують законні інтереси позивача на користування земельною ділянкою, яке існує з 07.08.2008 в силу нерозривного поєднання нерухомого майна із земельною ділянкою, на якій воно розташовано; поділ земельної ділянки з кадастровим номером :02:043:0032 та реєстрація новоутворених земельних ділянок здійснена без врахування прав позивача на часткове користування вказаною земельною ділянкою.

Так, у справі №643/18679/18 позивач вважав, що рішення Харківської міської ради про погодження та затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:043:0032 не відповідають вимогам земельного законодавства та нормативним документам з питань землеустрою, орган місцевого самоврядування не мав погоджувати технічну документацію із землеустрою щодо поділу вказаної земельної ділянки через невідповідність її вимогам статті 56 Закону України «Про землеустрій», частині дванадцятій статті 186 Земельного кодексу України, статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», оскільки в ній відсутні відомості про розташування на цій земельній ділянці належного йому нерухомого майна - нежитлової будівлі літ. П-1, відсутня його нотаріально посвідчена згода/погодження, як користувача земельної ділянки, щонайменше під належним йому нерухомим майном (нежитловою будівлею літ. П-1). Крім того, технічна документація містить документи, датовані після її затвердження 23.12.2015.

При цьому, у справі що розглядається (№915/1650/24) позовні вимоги спрямовані на відновлення кадастрового номеру у Поземельній книзі на земельну ділянку :01:019:0001, без чого неможливо забезпечити умови поділу земельної ділянки :01:019:0001 та оформлення за Позивачем права на 3226 кв.м ділянки належних йому за рішенням суду. І саме такий спосіб захисту призведе до поновлення його прав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.

Так, дослідивши предмет та підстави позову у даній справі, колегія суддів вважає посилання на вищезазначені постанови Верховного Суду такими, що не заслуговують на увагу, оскільки висновки у останніх прийняті за інших фактичних обставин та за іншим предметом позову, а отже неможливо погодитись з твердженнями Позивача, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є таким, що суперечить правовим позиціям викладеним у постановах Верховного Суду від 15.07.2020 у справі №672/1369/17, від 01.02.2021 у справі №922/3732/20 від 03.04.2023 у справі №643/18679/18.

У своїй скарзі Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції у своєму рішенні помилково посилається на постанову Верховного Суду від 26.02.2025 у справі №420/32580/23, оскільки висновки у такій справі прийняті за інших фактичних обставин та за іншим предметом позову.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що жодного посилання на означену Апелянтом постанову Верховного Суду, оскаржуване рішення не містить, а тому колегія суддів не приймає такі доводи до уваги.

Колегія суддів також відхиляє доводи Апелянта стосовно того, що судом не вирішувалось клопотання Позивача про витребування від реєстраційної служби Миколаївської міської ради документів реєстраційної справи, що слугували підставою для прийняття рішення, індексний номер 28656179 від 10.03.2016, про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про реєстрацію прав власності та прав користування земельними ділянками, кадастрові номери :0040; :0034, а також доводи про те, що судом не досліджувались докази надані до позову, зокрема висновок судового експерту Лісків С.А. № 125-064 від 21.06.2024, оскільки обрання Позивачем неналежного способу захисту прав є самостійною і достатньою підставою для відмови у позові, а тому висновки суду першої інстанцій та, відповідно, аргументи Апелянта, які стосуються суті спору, не беруться колегією суддів до уваги, оскільки неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

З урахуванням наведеного, доводам апеляційної скарги щодо не дослідження висновку експерта, апеляційний суд оцінки не надає, з огляду на наявність зазначених вище підстав для відмови у позові.

Судова колегія вважає, що твердження Позивача, наведені ним в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення.

У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Шагієва Радика Акрамовича задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.06.2025 по справі №915/1650/24 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на Скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Шагієва Радика Акрамовича на рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.06.2025 по справі №915/1650/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.06.2025 по справі №915/1650/24 залишити без змін.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено на підписано 17.12.2025 року.

Головуюча суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош