ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року Справа № 906/588/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Олексюк Г.Є.

судді Мельник О.В.

секретар судового засідання Пацьола О.О.

за участю представників сторін:

позивача: Довгалюк В.С. самопредствництво

відповідача: нез"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на рішення Господарського суду Житомирської області від 15.10.2025 у справі №906/588/25 в частині відмови у стягненні пені у розмірі 324 590,74 грн (суддя Нестерчук С.С., м. Житомир, повний текст складено 28.10.2025)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України»

до Комунального підприємства «Бердичівтеплоенерго»

про стягнення 971 533,07 грн

Товариство з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Житомирської філії звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Комунального підприємства Бердичівтеплоенерго про стягнення заборгованості в розмірі 6 659 407,65 грн, яка складається з 5 687 874,58 грн основної заборгованості, 811 476,84 грн пені, 78 530,02 грн 3 % річних та 81 526, 21 інфляційних втрат (з урахуванням позовних заяв від 01.05.2025, 30.05.2025, 25.06.2025 та заяви про збільшення позовних вимог від 28.07.2025).

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 15.10.2025 у справі №906/588/25 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства Бердичівтеплоенерго на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України: 81 147,68 грн - пені; 78 530,02 грн - 3 % річних; 81 526,21 грн - інфляційні втрати. Відмовлено у задоволенні вимог в частині стягнення пені у розмірі 730 329,16 грн.

Не погоджуючись частково з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області у судовій справі № 906/588/25 від 15 жовтня 2025 року частково, змінити пункти 2, 3 резолютивної частини, а саме:

« 2.Стягнути з Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" (13312, Житомирська область, м. Бердичів, вул. Шевченка, буд. 23, ід. код 32794899) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (04116, м.Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ід. код 44907200) в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (10002, Житомирська область, м.Житомир, вул.Фещенка-Чопівського, 35, ід. код 45204957): 81147, 68 грн пені; 78530,02 грн 3% річних; 81526,21 грн інфляційних втрат. 3.Відмовити у задоволенні вимог в частині стягнення пені у розмірі 730329,16 грн».

та викласти в наступній редакції:

« 2.Стягнути з Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" (13312, Житомирська область, м. Бердичів, вул. Шевченка, буд. 23, ід. код 32794899) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (04116, м.Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ід. код 44907200) в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (10002, Житомирська область, м.Житомир, вул.Фещенка-Чопівського, 35, ід. код 45204957): 405738, 42 грн пені; 78530,02 грн 3% річних; 81526,21 грн інфляційних втрат. 3. Відмовити у задоволенні вимог в частині стягнення пені у розмірі 405738,42 грн».

Судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 5842,63 грн стягнути з Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (04116, м.Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ід. код 44907200) в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (10002, Житомирська область, м.Житомир, вул.Фещенка-Чопівського, 35, ід. код 45204957).

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 26.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на рішення Господарського суду Житомирської області від 15.10.2025 у справі №906/588/25 та розгляд апеляційної скарги призначено на 17.12.2025.

04 грудня 2025 року Комунальним підприємством Бердичівтеплоенерго подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" без задоволення, а судове Рішення господарського суду Житомирської області від 15.10.2025 року у справі №906/588/25 без змін. Розгляд справи здійснювати без участі представника КП «Бердичівтеплонерго».

В судовому засіданні 17.12.2025 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та надав відповідні пояснення.

Північно-західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст рішення суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, встановивши обставини справи та наявні в матеріалах докази, встановивши, що розрахунок здійснений позивачем є арифметично правильним дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення 78 530,02 грн 3% річних та 81 526,21 грн інфляційних втрат.

Поряд з цим, суд першої інстанції, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені в сумі 811 476,84 грн, встановив, що він є арифметично правильним і відповідає визначеним у договорі умовам нарахування. Водночас, оцінивши подані докази та доводи сторін, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність виняткових обставин, що дають підстави для зменшення розміру пені, а саме: відповідач є комунальним підприємством - бюджетною неприбутковою установою, діяльність якої спрямована на забезпечення суспільно важливих потреб населення та бюджетної сфери; розмір нарахованих штрафних санкцій становить близько 14,3 % від суми основної заборгованості, що є надмірним з огляду на компенсаційний характер неустойки; заборгованість за послуги з розподілу природного газу, що надані у березні - травні 2025 року, погашена відповідачем добровільно; пеня нарахована за відносно короткий період прострочення, при цьому відсутні докази зловживання правами з боку відповідача чи навмисного ухилення від виконання договірних зобов`язань; позивач, крім пені, заявив до стягнення також 3 % річних та інфляційні втрати, що вже частково компенсують наслідки несвоєчасного виконання зобов`язання; під час судових дебатів представник позивача не заперечував проти можливості зменшення пені, однак вважав доцільним її зменшення не більш ніж на 50 %.

Таким чином, з урахуванням установлених обставин справи, принципів справедливості, добросовісності та розумності (стаття 3 ЦК України), суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені на 90%, визначивши до стягнення 81 147,68 грн із заявлених 811 476,84 грн. Такий підхід забезпечує оптимальний баланс інтересів сторін, є співмірним характеру порушення, відповідає компенсаційному, а не каральному характеру заходів відповідальності та запобігає надмірним негативним наслідкам як для позивача, так і для відповідача.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення інших учасників справи

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що оскаржує рішення виключно в частині зменшення розміру пені, вважаючи таке зменшення необґрунтованим, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням вимог процесуального закону. Зазначає, що суд першої інстанції, визнавши розрахунок пені арифметично правильним і таким, що відповідає умовам договору розподілу природного газу, безпідставно дійшов висновку про наявність виняткових обставин для її зменшення на 90 %. Скаржник зазначає, що пеня нарахована відповідно до умов Типового договору розподілу природного газу, до якого відповідач приєднався добровільно, усвідомлюючи обсяг та характер відповідальності за порушення строків оплати. Апелянт підкреслює, що відповідач систематично порушував платіжну дисципліну, допускаючи значні строки прострочення оплати послуг з розподілу природного газу, а погашення заборгованості здійснювалося із затримкою у кілька місяців, що спростовує висновок суду першої інстанції про нібито короткий період прострочення.

Окрему увагу апелянт звертає на те, що фінансові труднощі відповідача, дія воєнного стану та державне регулювання тарифів є загальними умовами для всіх суб`єктів господарювання і самі по собі не можуть вважатися винятковими обставинами у розумінні статті 551 Цивільного кодексу України. Зазначені обставини, на думку апелянта, не доводять відсутності вини відповідача та не перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням грошових зобов`язань.

Апелянт акцентує, що зменшення пені на 90 % фактично нівелює її правову природу як засобу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності, позбавляє її превентивної і стимулюючої функції та створює передумови для подальших порушень умов договору. Апелянт наголошує, що пеня має самостійне правове призначення і не може вважатися компенсованою стягненням 3 % річних та інфляційних втрат. Крім того, зазначає, що ТОВ «Газорозподільні мережі України» є оператором газорозподільної системи та підприємством критичної інфраструктури, діяльність якого фінансується за рахунок тарифної виручки і безпосередньо залежить від своєчасних розрахунків споживачів. Несвоєчасна оплата послуг з боку відповідача негативно впливає на можливість апелянта забезпечувати безперебійну та безпечну роботу газорозподільної системи.

Водночас апелянт, з урахуванням принципів справедливості та балансу інтересів сторін, зазначає, що не наполягає на стягненні пені у повному розмірі та в межах апеляційного перегляду просить обмежити її розмір 50 % від загальної суми нарахованої пені, що становить 405 738,42 грн, вважаючи саме такий розмір співмірним наслідкам порушення зобов`язання та таким, що відповідає усталеній практиці Верховного Суду.

З огляду на викладене, апелянт просить апеляційний господарський суд змінити рішення Господарського суду Житомирської області від 15 жовтня 2025 року у справі №906/588/25 в оскаржуваній частині та стягнути з відповідача пеню у розмірі 50 % від нарахованої суми, відмовити від її зменшення на 90 %, як такого, що не забезпечує балансу інтересів сторін і не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вказує на свій правовий статус як комунального підприємства, що перебуває у власності територіальної громади та є єдиним виконавцем послуг з централізованого опалення і гарячого водопостачання в місті Бердичеві. Підприємство віднесене до об`єктів критичної інфраструктури, діяльність якого спрямована на забезпечення безперебійного функціонування життєво важливих систем, у тому числі для населення та бюджетних установ, у період воєнного стану.

Об`єктивні причини несвоєчасного виконання грошових зобов`язань, відповідач пояснює зокрема збитковістю тарифів, запровадження законодавчого мораторію на їх підвищення, наявність значної заборгованості держави з компенсації різниці в тарифах у розмірі понад 193 млн грн, дію спеціального механізму розподілу коштів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №812 (65%/35 %), а також низьку платіжну дисципліну споживачів теплової енергії. Зазначені обставини, за твердженням відповідача, не залежать від його волі та істотно обмежують можливість своєчасних розрахунків з позивачем.

Відповідач посилається на норми статті 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, які надають суду право зменшувати розмір штрафних санкцій у разі їх надмірності з урахуванням ступеня виконання зобов`язання, майнового стану сторін та інших істотних обставин. Підкреслює, що закон не встановлює фіксованого відсотка такого зменшення, а відповідне питання вирішується судом на підставі внутрішнього переконання з урахуванням конкретних фактичних даних справи. Посилається на судову практику Верховного Суду, відповідно до якої зменшення неустойки є дискреційним правом суду і спрямоване на дотримання принципів справедливості, розумності та співмірності відповідальності. Вказує, що у даній справі суд першої інстанції правомірно врахував виняткові обставини, зокрема соціальну значущість діяльності відповідача, повне добровільне погашення основної заборгованості, відсутність доказів завдання позивачеві збитків, а також той факт, що позивач заявив до стягнення не лише пеню, а й 3 % річних та інфляційні втрати.

3. Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

01 вересня 2023 року між ТОВ "Газорозподільні мережі України" в особі Житомирської філії ТОВ "Газорозподільні мережі України" (оператор ГРМ) та КП "Бердичівтеплоенерго" (споживач) укладено Типовий договір розподілу природного газу шляхом підписання заяви-приєднання №OZ00DT023 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) (далі договір) (а.с. 8-13 на звороті, 34 на звороті т.1).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що цей Типовий договір розподілу природного газу є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу системою з метою фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу системою з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного

Умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2494.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу (п.1.3 договору).

За цим договором оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором. Обов`язковою умовою надання споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи оператора ГРМ (п.п.2.1 - 2.2 договору).

Пунктом 6.1 договору передбачено, що оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення (п.6.2 договору).

Згідно з п.6.3 договору, величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Споживач, що не є побутовим, оплачує замовлену потужність, виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п.6.4 договору).

Пунктом 6.6 договору визначено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок оператора ГРМ. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок оператора ГРМ.

Надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (п.6.8 договору).

Згідно з п.7.1 договору, оператор ГРМ зобов`язується, зокрема, забезпечити можливість цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи та передачу належних споживачу об`ємів (обсягів) природного газу з дотриманням належного рівня надійності, безпеки, якості та величини його тиску за умови дотримання споживачем вимог цього договору.

У свою чергу споживач зобов`язується, зокрема, здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим договором (п.7.4 договору).

Відповідно до п.п.8.1, 8.2 договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з цим договором та чинним законодавством України. У разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Нарахування пені здійснюється починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку здійснення оплати за цим договором.

Згідно з п.12.1 договору, цей договір укладається на невизначений строк.

01 вересня 2023 року між сторонами підписано акти розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін і розрахунки втрат природного газу (додаток 4 до договору розподілу природного газу) щодо 15 об`єктів відповідача, які приєднані та забезпечені цілодобовим доступом до газорозподільної системи, розташовані за адресами: м. Бердичів, вул.Б.Хмельницького, 2-Б; м. Бердичів, вул. Всеволода Нестайка, 6; м. Бердичів, вул. Гранична, 4-А; м. Бердичів, вул. Європейська, 41; м. Бердичів, вул. Житомирська, 78; м.Бердичів, вул.Одеська, 41; м. Бердичів, вул. Одеська, 60-В; м. Бердичів, вул. Одеська, 88А; м. Бердичів, пров.2-й Червоний, 22А; м. Бердичів, вул. Білопільська, 91А; м. Бердичів, вул.Володимирська, 9-А; м.Бердичів, вул. Миру, 5А; м. Бердичів, вул. Мостова, 1/2; м.Бердичів, вул. Мучна, 52-В; м.Бердичів, вул. Шевченка, 23, приміщ. 3 (а.с.35-56 т.1).

За період з жовтня 2023 року по березень 2024, відповідачем було спожито сумарно 11 152 695, 29 м. куб, що підтверджується підписаними актами приймання-передачі природного газу: №3604 від 31.10.2023, № 6520 від 30.11.2023, № 8458 від 31.12.2023, № 1986 від 31.01.2024, №4115 від 29.02.2024, № 6246 від 31.03.2024.

Розрахунок місячної вартості послуг з розподілу природного газу у 2025 році становить, зокрема, у березні 1 895 958, 22 грн, у квітні 1 895 958, 17 грн, у травні 1 895 958, 19 грн.

У березні 2025 року позивач надав відповідачу послуги з розподілу природного газу на суму 1895958,22 грн, що підтверджується актом №ЖИТ005676 про надані послуги з розподілу природного газу від 31.03.2025. У зв`язку з несвоєчасною оплатою вартості послуг, наданих в березні 2025 року, позивач нарахував пеню у розмірі 16102,66 грн та 3% річних у розмірі 1558,32 грн за період з 11.04.2025 по 20.04.2025 грн.

У квітні 2025 року позивач надав відповідачу послуги з розподілу природного газу на суму 1895958,17 грн, що підтверджується актом №ЖИТ006326 про надані послуги з розподілу природного газу від 30.04.2025. У зв`язку з несвоєчасною оплатою вартості послуг, наданих в квітні 2025 року, позивач нарахував пеню у розмірі 20933,46 грн та 3 % річних у розмірі 2025,82 грн за період з 13.05.2025 по 25.05.2025.

У травні 2025 року позивач надав відповідачу послуги з розподілу природного газу на суму 1895958,19 грн, що підтверджується актом №ЖИТ008992 про надані послуги з розподілу природного газу від 31.05.2025.

У зв`язку з несвоєчасною оплатою вартості послуг, наданих в травні 2025 року, позивач нарахував пеню у розмірі 19323,19 грн та 3 % річних у розмірі 1869,99 грн, за період з 11.06.2025 по 22.06.2025.

Крім цього, позивач зазначає, що станом на 20.04.2025 у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за надані послуги:

за лютий 2025 року - у розмірі 1 895 958,19 грн. У зв`язку з несвоєчасною оплатою цієї заборгованості позивач нарахував за період з 24.03.2025 по 20.04.2025 : пеню у розмірі 45 087,44 грн та 3 % річних у сумі 4 363,30 грн, а також інфляційні втрати у сумі 28 439,37 грн, нараховані за період з 11.03.2025 по 31.03.2025.

за січень 2025 року - у розмірі 1 895 958,19 грн. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивач здійснив нарахування пені у розмірі 45 087,44 грн та 3% річних у сумі 4 363,30 грн за період з 24.03.2025 по 20.04.2025.

за грудень 2024 року - у розмірі 1 893 915,19 грн. У зв`язку з несвоєчасною оплатою позивач нарахував пеню у розмірі 45 038,86 грн та 3 % річних у сумі 4 358,60 грн за період з 24.03.2025 по 20.04.2025.

Позивач зазначив, що визначення дат початку періодів нарахування пені у цій справі за порушення відповідачем строків оплати наданих послуг з розподілу природного газу у грудні 2024, січні, лютому 2025 пов`язані з тим, що стягнення пені за попередні періоди були предметами розглядів справ № 906/307/25, № 906/103/25. Судом встановлено, що рішеннями Господарського суду Житомирської області у зазначених справах підтверджується несвоєчасна оплата вартості наданих позивачем відповідачу послуг з розподілу природного газу у грудні 2024, січні, лютому 2025.

Відповідно до платіжних інструкцій №97 від 26.05.2025 на суму 1 391 190, 76 грн та №103 від 29.05.2025 на суму 502 724, 43 грн відповідач здійснив повну оплату наданих послуг у грудні 2024 року (а.с.9, 54 т.2).

У зв`язку з тим, що станом на 28.07.2025 відповідач не забезпечив повну та своєчасну оплату наданих послуг за січень травень 2025 року, позивач збільшив розмір позовних вимог, здійснивши додаткове нарахування штрафних санкцій та компенсаційних платежів, а саме:

за травень 2025 року заборгованість у розмірі 1 895 958,19 грн; за період з 23.06.2025 по 20.07.2025 нараховано пеню 45 087,44 грн, 3 % річних 4 363,30 грн, а також інфляційні втрати 15 167,67 грн за період з 11.06.2025 по 30.06.2025;

за квітень 2025 року заборгованість у розмірі 1 895 958,17 грн; за період з 26.05.2025 по 20.07.2025 нараховано пеню 90 174,89 грн, 3 % річних 8 726,60 грн, а також інфляційні втрати 24 647,46 грн за період з 13.05.2025 по 31.05.2025;

за березень 2025 року заборгованість у розмірі 1 895 958,22 грн; за період з 26.05.2025 по 20.07.2025 нараховано пеню 90 174,89 грн та 3 % річних 8 726,60 грн;

за лютий 2025 року заборгованість у розмірі 1 895 958,19 грн; за період з 26.05.2025 по 20.07.2025 нараховано пеню 90 174,89 грн та 3 % річних 8 726,60 грн;

за січень 2025 року заборгованість у розмірі 1 895 958,19 грн; за період з 26.05.2025 по 20.07.2025 нараховано пеню 90 174,89 грн та 3 % річних 8 726,60 грн.

01 серпня 2025 року, у межах виконавчого провадження №78588059 на підставі виданого наказу у справі №906/307/25, на рахунок позивача надійшли кошти у розмірі 3 637 032,45 грн.

Крім того, 05.09.2025 відповідач здійснив платіж у розмірі 5 687 874,58 грн за послуги з розподілу природного газу, надані у березні, квітні, травні 2025 року, що підтверджується платіжною інструкцією № 648 та довідкою ТОВ "Газорозподільні мережі України" в особі Житомирської філії від 15.09.2025 щодо стану розрахунків (а.с.114-115 т.2).

Оскільки після відкриття провадження у справі відповідач сплатив суму основного боргу за березень - травень 2025 року, суд першої інстанції ухвалою від 17.09.2025 закрив провадження у частині вимоги про стягнення основного боргу у сумі 5 687 874,58 грн та продовжив розгляд справи в частині вимог про стягнення 971 533,07 грн, з яких: пеня - 811 476,84 грн, 3 % річних - 78 530,02 грн, інфляційні втрати - 81 526,21 грн.

4. Правові норми, застосовані апеляційним судом до спірних правовідносин та правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України оскаржує рішення Господарського суду Житомирської області від 15.10.2025 у справі №906/588/25 в частині відмови у стягненні пені у розмірі 324 590,74 грн.

Отже, рішення Господарського суду Житомирської області від 15.10.2025 у справі №906/588/25 з урахуванням вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України переглядається в апеляційному порядку лише в оскаржуваній частині, а саме в частині відмови у задоволенні позову про стягнення штрафних санкцій шляхом зменшення пені у розмірі 324 590,74 грн.

За приписами ч.1 ст.40 Закону України "Про ринок природного газу", розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Згідно з ч.2, 6 ст. 633 ЦК України, умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Умови публічного договору, які суперечать ч.2 цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з пунктом 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем, договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким забезпечується фізична доставка природного газу, належного споживачу, та/або цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи.

Пунктом 10 гл. 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем встановлено, що надання Оператором ГРМ послуги споживачу, що не є побутовим, за договором розподілу природного газу підтверджується підписаним між ними актом наданих послуг.

Відповідно до п.1, 2 гл.6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею), за статтею 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується і відповідачем не спростовано, що зобов`язання з оплати наданих послуг за грудень 2024 року, січень та лютий 2025 року були виконані із порушенням установлених договором строків, у зв`язку з чим мало місце прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, відповідно до п.п.8.1, 8.2 договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з цим договором та чинним законодавством України. У разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Нарахування пені здійснюється починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку здійснення оплати за цим договором.

За розрахунками позивача, доданими до позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог від 28.07.2025, розмір пені було визначено таким чином:

1) 90 077,72 грн на суму боргу за грудень 2024 - 1 895 958,22 грн, що нарахована за період 24.03.2025 - 18.05.2025;

2) 191 621,64 грн на суму боргу за січень 2025 - 1 895 958,22 грн, що нарахована за період: 24.03.2025 - 20.07.2025;

3) 191 621,64 грн на суму боргу за лютий 2025 - 1 895 958,22 грн, що нарахована за період: 24.03.2025 - 20.07.2025;

4) 162 636,86 грн на суму боргу за березень 2025 - 1 895 958,22 грн, що нарахована за період: 11.04.2025 - 20.07.2025;

5) 111 108,35 грн на суму боргу за квітень 2025 - 1 895 958,17 грн, що нарахована за період: 13.05.2025 - 20.07.2025;

6) 64 410,63 грн на суму боргу за травень 2025 - 1 895 958,19 грн, що нарахована за період: 11.06.2025 - 20.07.2025.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені в сумі 811 476,84 грн, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що він є арифметично правильним і відповідає визначеним у договорі умовам нарахування.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та про наявність підстав для стягнення з відповідача пені в розмірі 811 476,84 грн.

Водночас, вирішуючи питання щодо остаточного розміру суми пені, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції розглянувши клопотання відповідача заявлене у відзиві на позовну заяву про зменшення розміру пені, дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для зменшення на 90% суми нарахованої пені та стягнення з відповідача 81 147,68 грн, а в задоволенні позову в частині стягнення 730 329,16 грн пені слід відмовити.

Отже, виходячи з мотивів рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та доводів апеляційної скарги, предметом апеляційного перегляду є перевірка правильності застосування судом першої інстанції приписів статті 551 Цивільного кодексу України у частині обґрунтованості зменшення розміру неустойки, а також відповідності зроблених судом першої інстанції висновків правовим підходам, сформованим у практиці Верховного Суду.

З приводу наведеного суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем у відзиві на позовну заяву поданого 22.05.2025 до суду першої інстанції заявлено клопотання у якому просив суд застосувати статтю 233 Господарського кодексу України та статтю 551 Цивільного кодексу України й зменшити розмір заявленої до стягнення неустойки (пені) на 90%.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач посилається на те, що прострочення виконання грошових зобов`язань перед позивачем зумовлене об`єктивними, незалежними від нього обставинами, зокрема:

- дією воєнного стану на території України, який суттєво вплинув на фінансово-економічну діяльність підприємства та платоспроможність споживачів;

- запровадженням мораторію на підвищення тарифів у сфері теплопостачання відповідно до Закону України № 2479-ІХ від 29.07.2022, що призвело до збитковості тарифів і неможливості покриття фактичних витрат;

- наявністю значної заборгованості держави з компенсації різниці в тарифах, яка становить понад 193 млн грн, що позбавляє підприємство обігових коштів;

- дією постанови Кабінету Міністрів України № 812 від 19.07.2022, якою встановлено спеціальний механізм розподілу коштів, отриманих від споживачів, у співвідношенні 65% на користь ТОВ Нафтогаз Трейдинг і 35 % на користь теплопостачальних підприємств, що фактично обмежує можливість відповідача самостійно розпоряджатися власними коштами;

- низьким рівнем розрахунків споживачів за теплову енергію, у тому числі населенням та бюджетними установами, внаслідок чого утворилася дебіторська заборгованість понад 51 млн. грн.

Крім того, відповідач посилається на збитковість підприємства, підтверджену фінансовою звітністю, та зазначає, що всі кошти, які залишаються після примусового перерахування на рахунок постачальника природного газу, спрямовуються на виплату заробітної плати, сплату податків і забезпечення безперебійної роботи систем теплопостачання. Підприємство також зверталося до органу місцевого самоврядування з проханням про надання фінансової підтримки для погашення заборгованості перед постачальниками енергоресурсів, що свідчить про добросовісність його поведінки.

За наведених обставин відповідач вважає, що розмір заявленої пені є надмірним і неспівмірним наслідкам порушення зобов`язання, оскільки несвоєчасна оплата не була наслідком його недобросовісних дій, а спричинена державним регулюванням тарифів, воєнними обставинами та обмеженням у розпорядженні коштами.

Відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, за змістом зазначеної норми Цивільного кодексу України суд має право зменшити розмір штрафних санкцій, зокрема, з таких підстав, якщо: належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. Разом з тим, такий перелік підстав для зменшення розміру штрафних санкцій не є вичерпним, оскільки частина третя статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Застосоване у ст.551 ЦК України словосполучення "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №910/15705/21, від 01.02.2023 у справі №914/3203/21, від 22.05.2024 у справі №911/95/20, від 18.12.2024 у справі №921/320/24).

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують як наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, так і заперечення щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміром неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання, незначного прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення стороною порушення та/або його наслідків тощо.

При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18).

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України щодо права на зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначити конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність боржника тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20).

Суд апеляційної інстанції також зауважує, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення розміру штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (правові висновки Верховного Суду у постановах від 05.03.2019 у справі №923/536/18, від 10.04.2019 у справі №905/1005/18, від 06.09.2019 у справі №914/2252/18, від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи наявність та розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (правові висновки Верховного Суду у постановах від 03.03.2021 у справі №925/74/19, від 02.06.2021 у справі №5023/10655/11 (922/2455/20).

Цієї позиції притримується і Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22, зазначивши, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

У пункті 7.42 постанови від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду виснувала, що чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою для зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частин першої, другої статей 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.

Оцінюючи наявні матеріали справи, доводи відповідача, беручи до уваги інтереси позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність виняткових обставин, що дають підстави для зменшення розміру пені, а саме:

- відповідач є комунальним підприємством бюджетною неприбутковою установою, діяльність якої спрямована на забезпечення суспільно важливих потреб населення та бюджетної сфери;

- розмір нарахованих штрафних санкцій становить близько 14,3 % від суми основної заборгованості, що є надмірним з огляду на компенсаційний характер неустойки;

- заборгованість за послуги з розподілу природного газу, що надані у березні - травні 2025 року, погашена відповідачем добровільно;

- пеня нарахована за відносно короткий період прострочення, при цьому відсутні докази зловживання правами з боку відповідача чи навмисного ухилення від виконання договірних зобов`язань;

- позивач, крім пені, заявив до стягнення також 3 % річних та інфляційні втрати, що вже частково компенсують наслідки несвоєчасного виконання зобов`язання;

- під час судових дебатів представник позивача не заперечував проти можливості зменшення пені, однак вважав доцільним її зменшення не більш ніж на 50%.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, керуючись принципами справедливості, розумності та співмірності відповідальності порушенню зобов`язання, дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір пені є надмірним.

Суд першої інстанції зазначив, що доказів, які свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків у результаті дій відповідача, матеріали справи не містять. Крім цього матеріалами справи не підтверджено погіршення фінансового стану позивача у зв`язку з можливим зменшенням неустойки. Поряд з цим, присудження кредитору 3% річних та інфляційних втрат дозволяє суду зменшити розмір пені.

Таким чином, з урахуванням установлених обставин справи, принципів справедливості, добросовісності та розумності (стаття 3 ЦК України), суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені на 90 %, визначивши до стягнення 81 147,68 грн із заявлених 811 476,84 грн.

Проте, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для зменшення розміру пені на 90 %, враховуючи наступне.

У постанові Верховного Суду від 09.05.2024 у справі №923/77/22 зазначено: "Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.".

У постанові Верховного Суду від 21.04.2021 по справі №552/6997/19 зроблено наступний висновок: "По своїй суті неустойка - це конструкція, яка є видом забезпечення виконання зобов`язання та правовим наслідком його порушення (мірою цивільноправової відповідальності). У статті 549 та в § 2 глави 49 ЦК України регулювання неустойки відбувається тільки з позицій забезпечення виконання зобов`язання. Неустойка (штраф чи пеня) може бути передбачена для забезпечення виконання зобов`язання. При цьому навіть визначення неустойки дозволяє констатувати, що законодавець пов`язує її стягнення саме з порушенням зобов`язання. Це підтверджується застосуванням таких понять та словосполучень, як "забезпечення зобов`язання", "порушення зобов`язання".

Водночас, зменшення судом першої інстанції неустойки (пені, штрафу) на 90 % фактично нівелює мету існування неустойки як виду цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язання, що в свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Верховний Суд неодноразово вказував, що зменшення розміру пені на 90 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Наведені висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на належному застосуванні норм матеріального права та не підтверджені сукупністю юридично значимих обставин справи, враховуючи наступне.

Колегія суддів відзначає, що сам по собі статус відповідача як комунального підприємства та спрямованість його діяльності на забезпечення суспільно важливих потреб не є винятковою обставиною у розумінні частини третьої статті 551 ЦК України. Закон не пов`язує можливість зменшення неустойки з організаційно-правовою формою боржника або соціальною значущістю його функцій. Участь суб`єкта господарювання у публічно значимій діяльності не звільняє його від обов`язку належного та своєчасного виконання договірних зобов`язань і не може автоматично слугувати підставою для зменшення штрафних санкцій.

Твердження суду першої інстанції про надмірність пені лише з огляду на її співвідношення до суми основного боргу (14,3%) є декларативним і не підтверджене встановленням реальних збитків або їх відсутності у кредитора. Сам по собі відсотковий показник не свідчить про непропорційність санкції, оскільки розмір пені прямо визначений умовами договору, які є обов`язковими для сторін, а її компенсаційний характер не означає обмеження лише сумою доведених збитків. Для стягнення пені не вимагається доведення умислу, зловживання чи недобросовісної поведінки боржника; достатнім є встановлення самого факту порушення строків виконання грошового зобов`язання.

Крім того, судова колегія звертає увагу, що позиція представника позивача, висловлена під час судових дебатів в суді першої інстанції, не є відмовою від права на стягнення пені у повному обсязі та не може тлумачитися як згода на будь-яке, на розсуд суду, зменшення пені. Навпаки, чітке застереження про допустимість зменшення пені не більш ніж на 50 % свідчить про збереження позивачем активної правової позиції щодо меж судової дискреції та меж допустимого втручання у договірні домовленості сторін. Суд зобов`язаний оцінювати наявність підстав для зменшення неустойки виключно з урахуванням вимог закону та встановлених обставин справи, а не з позиції процесуальної тактики сторін.

Поряд з цим, колегія суддів враховує, що заборгованість за послуги з розподілу природного газу, що надані у березні - травні 2025 року, погашена відповідачем добровільно, пеня нарахована за відносно короткий період прострочення та позивачем, крім пені, заявлено до стягнення також 3% річних та інфляційні втрати, що вже частково компенсують наслідки несвоєчасного виконання зобов`язання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено, а судом першої інстанції не встановлено виключних обставин, на підставі яких законна, арифметично вірна розрахована неустойка, підлягла б зменшенню саме на 90 %.

У постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №922/2141/21 міститься висновок, що приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань застосування таких санкцій до боржника є стимулювання належного виконання ним договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені та/або штрафу фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Так, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №915/2095/19, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 19.02.2020 у справі №910/1199/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 28.09.2022 у справі №916/2302/21.

У п. 7.31 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 зазначено, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати.

Судова колегія зазначає, що фактично, суд першої інстанції, зменшивши у спірних правовідносинах розмір пені, не просто зменшив неустойку, а майже звільнив відповідача від її сплати, що порушує баланс інтересів сторін, не відповідає правовим нормам та суті відповідальності, яку сторони передбачили при укладенні договору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із позицією позивача, яка викладена в апеляційній скарзі, що відповідачем не наведено обґрунтованих підстав для зменшення заявленої до стягнення пені саме на 90 %, проте, забезпечуючи баланс інтересів сторін з урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів дійшла висновку зменшити розмір пені на 50 %, що становить 405 738, 42 грн. Зазначений розмір неустойки відповідає засадам розумності, добросовісності, справедливості та балансу інтересів сторін.

5. Висновки за результатами апеляційного розгляду.

Відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.97 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено при частковому нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи (ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку з чим на підставі п.1 ч.1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду Житомирської області від 15.10.2025 у справі №906/588/25 підлягає скасуванню в частині зменшення заявленої до стягнення пені на 90%, зокрема в частині відмови у стягненні пені у розмірі 324 590,74 грн з ухваленням у цій частині нового рішення про зменшення розміру пені на 50 %, що становить 405 738, 42 грн пені.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на рішення Господарського суду Житомирської області від 15.10.2025 у справі №906/588/25 в частині відмови у стягненні пені у розмірі 324 590,74 грн, задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 15.10.2025 у справі №906/588/25 в частині відмови у стягненні пені у розмірі 324 590,74 грн скасувати, виклавши пункти 2, 3 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«2. Стягнути з Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" (13312, Житомирська область, м. Бердичів, вул. Шевченка, буд. 23, ід. код 32794899) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, буд. 1, ід. код 44907200) в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (10002, Житомирська область, м. Житомир, вул. Фещенка-Чопівського, 35, ід. код 45204957):

- 405 738, 42 грн пені;

- 78 530,02 грн 3% річних;

- 81 526,21 грн інфляційних втрат.

3. Відмовити у задоволенні вимог в частині стягнення пені у розмірі 405 738,42 грн».

В іншій частині рішення Господарського суду Житомирської області від 15.10.2025 у справі №906/588/25 - залишити без змін.

3. Стягнути з Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" (13312, Житомирська область, м. Бердичів, вул. Шевченка, буд. 23, ід. код 32794899) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, буд. 1, ід. код 44907200) в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (10002, Житомирська область, м.Житомир, вул.Фещенка-Чопівського, 35, ід. код 45204957) - 5842,63 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити видачу судових наказів Господарському суду Житомирської області.

5. Справу №906/588/25 повернути Господарському суду Житомирської області.

6. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "19" грудня 2025 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Мельник О.В.