РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.12.2025Справа № 44/258-б (910/5768/25)

За позовом Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (02121, м. Київ, вул. Світла, 3)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівелька компанія "Вектор Плюс" (09500, Київська обл., Білоцерківський р-н, м. Тараща, вул. Білоцерківська, буд. 9)

про стягнення заборгованості, штрафних санкцій та повернення майна

В межах справи № 44/258-б

За заявою Дочірнього підприємства "Київський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

до Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про банкрутство

Суддя Чеберяк П.П.

Представники сторін:

Від позивача Лях. О.О. представник

Від відповідача не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 44/258-б за заявою Дочірнього підприємства "Київський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про банкрутство Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на стадії процедури санації, введеної ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.02.2013.

07.05.2025 до Господарського суду м. Києва звернулось Дочірнє підприємство "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівелька компанія "Вектор Плюс" про стягнення заборгованості, штрафних санкцій та повернення майна.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за позовом Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівелька компанія "Вектор Плюс" про стягнення заборгованості, штрафних санкцій та повернення майна в межах справи № 44/258-б про банкрутство Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", розгляд справи призначено на 28.07.2025.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 28.07.2025 розгляд справи відкладено на 13.10.2025.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.10.20.25 розгляд справи відкладено на 08.12.2025.

У судовому засіданні 08.12.2025 представник позивача надав пояснення по суті позову та підтримав його в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

20.02.2023 між Дочірнім підприємством "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівелька компанія "Вектор Плюс" (орендар, відповідач) було укладено Договір оренди рухомого майна № 10-07 (далі - договір 1).

За умовами п. 1.1 договору 1 орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування рухоме майно згідно специфікації (додаток №1) та розрахунків (додаток №2), які є невід`ємною частиною даного договору, а саме, рухоме майно, яке обліковується на балансі філій позивача.

Згідно із п. 3.4 договору 1 орендна плата перераховується орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця в розмірі 100% щомісяця не пізніше 10 числа місяця, що передує розрахунковому, відповідно до наданих орендодавцем рахунків. Відсутність рахунків не звільняє орендаря від обов`язку своєчасно сплачувати орендну плату згідно договору.

Відповідно до п.4.2 договору 1 орендар зобов`язується своєчасно та в повному обсязі вносити на розрахунковий рахунок орендодавця орендну плату, суму податку на додану вартість, гарантійний платіж, суму відшкодованих платежів, відповідно до наданих орендодавцем рахунків та надавати орендодавцеві інформацію про перерахування орендної плати.

27.03.2023 між Дочірнім підприємством "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівелька компанія "Вектор Плюс" (орендар) було укладено Договір оренди рухомого майна № 19-07 (далі договір 2).

Згідно із п.1.1 договору 2 орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування рухоме майно, що обліковується на балансі філії позивача.

Згідно із п. 3.4 договору 2 орендна плата перераховується орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця в розмірі 100% щомісяця не пізніше 10 числа місяця, що передує розрахунковому, відповідно до наданих орендодавцем (балансоутримувачем) рахунків. Відсутність рахунків не звільняє орендаря від обов`язку своєчасно сплачувати орендну плату згідно договору.

За умовами п. 4.2 зазначеного договору 2 орендар зобов`язується своєчасно та в повному обсязі вносити на розрахунковий рахунок орендодавця орендну плату, суму податку на додану вартість та інші послуги (якщо такі надаються), плату за послуги , які надає орендодавець (якщо такі надаються).

Позивач взяті на себе зобов`язання за договорами виконав, передавши відповідачу об`єкти оренди, визначені договорами, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями актів приймання-передачі майна.

В свою чергу, відповідач взяті на себе зобов`язання, в частині своєчасної та повної орендної сплати за договорами не виконав, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість на загальну суму 1 544 467,96 грн., з яких: 935 378,13 грн. за договором 1 та 609 089,83 грн. за договором 2.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, згідно із ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

В матеріалах справи містяться докази, що підтверджують порушення строків оплати відповідачем, відтак заборгованість відповідача перед позивачем становить 1 544 467,96 грн.

Враховуючи викладене в сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, в порушення вищезазначених норм законодавства та умов договорів не здійснив сплату орендної плати, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості у розмірі 1 544 467,96 грн., з яких: 935 378,13 грн. за Договором оренди рухомого майна № 10-07 від 20.02.2023 та 609 089,83 грн. за Договором оренди рухомого майна № 19-07 від 27.03.2023 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 69 239,00 грн., з яких: 53 970,03 грн. за договором 1 та 15 268,97 грн. за договором 2 та інфляційних нарахувань в розмірі 158 880,00 грн., з яких: 143 620,73 грн. за договором 1 та 15 260,02 грн. за договором 2, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідний висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладено в постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Згідно з імперативними вимогами ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних нарахувань, суд вважає дані розрахунки обґрунтованими, такими, що не суперечить положенням договорів та нормам чинного законодавства, відповідно виконані позивачем вірно. У зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 69 239,00 грн., з яких: 53 970,03 грн. за договором 1 та 15 268,97 грн. за договором 2 та інфляційних нарахувань в розмірі 158 880,00 грн., з яких: 143 620,73 грн. за договором 1 та 15 260,02 грн. за договором 2 також підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 232 035,68 грн., з яких: 128 774,23 грн. за договором 1 та 103 261,45 грн. за договором 2 суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 8.3. договорів передбачено що у разі затримки внесення орендної плати та інших орендних платежів, орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день такої затримки, включаючи день оплати.

Відтак, здійснивши перевірку розрахунку пені, наведеного позивачем в позовній заяві, суд вважає даний розрахунок обґрунтованим, таким, що не суперечить положенням договору та нормам чинного законодавства. У зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 232 035,68 грн., з яких: 128 774,23 грн. за договором 1 та 103 261,45 грн. за договором 2 підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про повернення майна за договором оренди рухомого майна № 10-07 від 20.02.2023 (договір 1) суд зазначає наступне.

У зв`язку із невиконанням умов договору 1, 22.04.2025 позивачем на адресу відповідача було відправлено претензію № 01/944 від 22.04.2025 з повідомленням про відмову від договору оренди рухомого майна № 10-07 від 20.02.2023 та з вимогою погашення заборгованості і повернення майна.

Відповідач на претензію відповіді не надав, заборгованість не погасив, майно не повернув.

Пунктом 4.14 договору 1 визначено, що у разі закінчення строку дії цього договору, дострокового розірвання договору, або в разі припинення договору з підстав продажу майна, орендар зобов`язаний повернути майно не пізніше дня припинення (розірвання) договору з оформленням акту приймання-передачі в належному технічно справному та комплектному стані, у чистому вигляді, без ознак корозії, подряпин, ударів, інших пошкоджень, гумові вироби мають бути без порізів, проколів, та інших сторонніх предметів в них, з урахуванням нормального фізичного зносу або відшкодувати орендодавцеві нанесені йому шкоду/збитки у разі погіршення її стану, втрати або знищення. До здачі майна за актом приймання-передачi орендар не звільняється від сплати орендної плати та інших передбачених договором платежів, та несе повну відповідальність за можливі пошкодження майна.

Пунктом 7.3. договору 1 визначено, що у разі порушення орендодавцем обов`язку зі своєчасної оплати орендної плати орендодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір, ці положення кореспондуються з нормами передбаченими ст. 782 Цивільного кодексу України.

Згідно із п.9.5 договору 1 цей договір може бути достроково розірваний на вимогу однієї із сторін, за погодженням сторін, за рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Таким чином, з огляду на неналежне виконання відповідачем умов договору 1, а саме, порушенням обов`язку щодо внесення орендної плати, а також повідомленням позивачем про відмову від договору 1 в односторонньому порядку, об`єкти оренди, що визначені у додатку 1 до Договору оренди рухомого майна № 10-07 від 20.02.2023 підлягають повернення позивачу.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, зважаючи на викладене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов`язати Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівелька компанія "Вектор Плюс" (09500, Київська обл., Білоцерківський р-н, м. Тараща, вул. Білоцерківська, буд. 9; ) повернути за актом приймання-передачі на користь Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (02121, м. Київ, вул. Світла, 3, ідентифікаційний код 33096517) орендоване майно за Договором оренди рухомого майна № 10-07 від 20.02.2023.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівелька компанія "Вектор Плюс" (09500, Київська обл., Білоцерківський р-н, м. Тараща, вул. Білоцерківська, буд. 9; ) на користь Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (02121, м. Київ, вул. Світла, 3; ) заборгованість в розмірі 1 544 467 (один мільйон п`ятсот сорок чотири тисячі чотириста шістдесят сім) грн. 96 коп., інфляційні втрати в розмірі 158 880 (сто п`ятдесят вісім тисяч вісімсот вісімдесят) грн. 75 коп., 3 % річних в розмірі 69 239 (шістдесят дев`ять тисяч двісті тридцять дев`ять) грн. 00 коп., пеню в розмірі 232 035 (двісті тридцять дві тисячі тридцять п`ять) грн. 68 коп., судовий збір в розмірі 33 097 (тридцять три тисячі дев`яносто сім) грн. 35 коп.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

6. Копію рішення направити сторонам, керуючому санацією, Державному агентству відновлення та розвитку інфраструктури України та Київській обласній прокуратурі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 18.12.2025.

Суддя П.П. Чеберяк