ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2025м. ДніпроСправа № 904/4346/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фасадбудцентр", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Васильок-Бетон", смт. Слобожанське, Дніпровський район, Дніпропетровська область

про стягнення грошових коштів

Суддя Назаренко Н.Г.

за участю секретаря судового засідання Кшенської Д.О.

Представники:

Від позивача: Мондріч Аліна Євгеніївна - посвідчення № ЗП002207 від 11.06.2019, адвокат

Від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАСАДБУДЦЕНТР» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАСИЛЬОК-БЕТОН» (далі - відповідач) грошові кошти у загальному розмірі 19 271,53 грн., з яких: основний борг в розмірі 17 200,00 грн; інфляційні втрати в розмірі 1 721,13 грн; 3% річних в розмірі 350,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем своїх зобов`язань в частині поставки товару.

Ухвалою від 11.08.2025 відкрито провадження у справі в порядку правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

25.08.2025 через систему "Електронний суд" від Відповідача надійшла заява про вступ у справу як представника.

25.08.2025 через систему "Електронний суд" від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначив, що позиція позивача не відповідає фактичним обставинам, є маніпулятивною.

З пояснень відповідача, вбачається, що 22.10.20244 року, на адресу ТОВ «ВАСИЛЬОК-БЕТОН» з боку ТОВ «ФАСАДБУДЦЕНТР» засобом телефонного зв`язку, з мобільного телефону НОМЕР_1 , надійшла заявка на виготовлення та поставку наступного дня, а саме 23.10.2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 , цементнопіщаного розчину: ЦПР М200(4-8) загальною кількістю 4 м3 з доставкою, транспортом постачальника, двома партіями по 2 м3 кожна, що підтверджується реєстром заявок ТОВ «ВАСИЛЬОК-БЕТОН» на 23.10.2024.

На виконання вказаної заявки, того ж дня, 22.10.2024 р., ТОВ «ВАСИЛЬОК-БЕТОН» склало договір поставки № ВБ-22/10-86-2024 від 22.10.2024 р., що підтверджується самим договором № ВБ-22/10-86-2024 від 22.10.2024 р. та реєстром договорів ТОВ «ВАСИЛЬОК-БЕТОН».

З метою узгодження умов вказаного договору, 22.10.2024 о 14:57, проект договору було направлено, на електронну пошту ТОВ «ФАСАДБУДЦЕНТР» на скриньку , підтверджується скріншотом електронної скриньки ТОВ «ВАСИЛЬОКБЕТОН» (додається)

На виконання вказаного договору поставки ТОВ «ВАСИЛЬОК-БЕТОН», виставило ТОВ «ФАСАДБУДЦЕНТР» рахунок №1205 від 22.10.2024 р. на суму 17 200,00 грн., що підтверджується рахунком № 1205 від 22.10.2024 р. наданим суду Позивачем.

Відповідач підтверджує факт сплати названого рахунку в день його виставлення та в повному обсязі. В підтвердження надходження сплати рахунку та на виконання вимог податкового законодавства ТОВ «ВАСИЛЬОК-БЕТОН», 22.10.2024 р. зареєстровано податкову накладну № 255 від 22.10.2024 р. на суму 17 200,00 грн. 23.10.2024 р., на виконання договору поставки № ВБ-22/10-86-2024 від 22.10.2024 р. ТОВ «ВАСИЛЬОК-БЕТОН» було виготовлено 4 м3 цементно-піщаного розчину: ЦПР М200(4-8). В продовження виконання зобов`язань за договором поставки 23.10.2024 р. близько 09:00 ТОВ «ВАСИЛЬОК-БЕТОН» було здійснено завантаження, залученого на договірних відносинах, автомобілю КАМАЗ НОМЕР_2 (водій ОСОБА_1 ) цементнопіщаним розчином: ЦПР М200(4-8) об`ємом 2 м3, та надано розпорядження щодо доставки за адресою: АДРЕСА_1 на користь ТОВ «ФАСАДБУДЦЕНТР», що підтверджується подорожнім листом б/н від 23.10.2024 та ТТН № РБУ-3182-1 від 23.10.2024 р.

Разом з тим, ТОВ «ФАСАДБУДЦЕНТР», згідно обумовлених 22.10.2024 р. домовленостей, через водія зазначеного ТЗ Горяного В.В. було передано: договір поставки № ВБ-22/10-86-2024 від 22.10.2024 р., рахунок № 1205 від 22.10.2024 р. на суму 17 200,00 грн., видаткова накладна № 3182 від 23.10.2024 р., акт надання послуг № 3183 від 23.10.2024 р. та ТТН № РБУ-3182-1 від 23.10.2024 р.

Крім того, на завершення виконання зобов`язань за договором поставки 23.10.2024 р. близько 10:00 ТОВ «ВАСИЛЬОК-БЕТОН» було здійснено завантаження, залученого на договірних відносинах, автомобілю HOWO-А7 Sinotruk НОМЕР_3 (водій ОСОБА_2 ) цементно-піщаним розчином: ЦПР М200(4-8) об`ємом 2 м3, та надано розпорядження щодо доставки за адресою: АДРЕСА_1 на користь ТОВ «ФАСАДБУДЦЕНТР», що підтверджується подорожнім листом б/н від 23.10.2024 та ТТН № РБУ-3189-1 від 23.10.2024.

ТОВ «ФАСАДБУДЦЕНТР», згідно обумовлених 22.10.2024 р. домовленостей, через водія зазначеного ТЗ Роговцева А.М. було передано: видаткову накладну № 3189 від 23.10.2024 р., акт надання послуг № 3192 від 23.10.2024 р. та ТТН № РБУ-3189-1 від 23.10.2024 р. Приблизно о 10:30 водій автомобілю КАМАЗ НОМЕР_2 - ОСОБА_1 засобом телефоного зв`язку звернувся до моториста бетонозмішувальної установки ТОВ «ВАСИЛЬОК-БЕТОН» - ОСОБА_3 та доповів, що за адресою вивантаження від прийому вантажа відмовляються. Також відмовляються отримувати, тим більше підписувати будь-які документи, що підтверджується пояснювальною запискою водія ОСОБА_1 ..

Як було встановлено в ході телефонних розмов між представниками ТОВ «ВАСИЛЬОК-БЕТОН» та ТОВ «ФАСАДБУДЦЕНТР», причиною відмови стало непорозуміння між представником ТОВ «ФАСАДБУДЦЕНТР» який здійснював замовлення товару та прорабом з будівельного майданчика, щодо цементно-піщаним розчину, та саме поставлений цементно-піщаним розчином: ЦПР М200(4-8) станом на 23.10.2024 року їм не потрібен, що підтверджується пояснювальною запискою моториста бетонозмішувальної установки ТОВ «ВАСИЛЬОК-БЕТОН» ОСОБА_3 від 23.10.2024 р. та пояснювальною запискою водія ОСОБА_1 .

Оскільки згідно ДСТУ Б В.2.7-23-95 термін придатності цементно-піщаного розчину без добавок при його температурі не вище 24С має дорівнювати 3-м годинам, ТОВ «ВАСИЛЬОК-БЕТОН» було прийняте рішення про утилізацію всіх 4 м3 цементнопіщаного розчину: ЦПР М200(4-8) виготовленого на виконання договору № ВБ- 2/10-86-2024 від 22.10.2024р. на користь ТОВ «ФАСАДБУДЦЕНТР», що підтверджується пояснювальною запискою моториста бетонозмішувальної установки ТОВ «ВАСИЛЬОК-БЕТОН» ОСОБА_3 від 23.10.2024 р. Утилізацію вказаного товару було здійснено згідно відповідних норм та правил, шляхом доставлення та вивантаження на сміттєзвалище, що підтверджується пояснювальною запискою водія ОСОБА_1 від 23.10.2024 р., талоном ваги ТОВ "БУДЕКОПАРК" № 000000554 від 23.10.2024 р., талоном ваги ТОВ "БУДЕКОПАРК" № 000000556 від 23.10.2024 р.

Щодо направлення договору, відповідач зазначив, що 08.11.2024 р., о 09:00, на електронну поштову скриньку ТОВ «ВАСИЛЬОКБЕТОН» - , надійшов лист від ТОВ «ФАСАДБУДЦЕНТР», з темою листа "Лист на повернення коштів" без будь-якого текстуального навантаження, з вкладенням у вигляді документа без назви в форматі pdf. Вказаний файл являє собою скан-копію листа директора ТОВ «ФАСАДБУДЦЕНТР» ОСОБА_4 на адресу директора ТОВ «ВАСИЛЬОК-БЕТОН» Шевченко В. про повернення грошових коштів на суму 8 600,00 грн (вісім тисяч шістсот грн), які було перераховано у складі сплати по рахунку №1205 від 22.10.2024 р. у зв`язку з зайвою переплатою.

Вказаний лист з боку ТОВ «ВАСИЛЬОК-БЕТОН» залишено без уваги та реакції з причин: по-перше, повного виконання з боку ТОВ «ВАСИЛЬОК-БЕТОН» своїх зобов`язань згідно договору поставки № ВБ-22/10-86-2024 від 22.10.2024 р. та відсутності будь-якої кредиторської заборгованості перед ТОВ «ФАСАДБУДЦЕНТР»; по-друге, в силу неналежності його оформлення, а саме відсутності обов`язкових реквізитів, таких як: вихідний номер, дата складання та направлення, і невідповідності, в цьому контексті Постанові Правління Національного Банку № 163 від 29.07.2023р. «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг» . Крім того, вказаний документ не мав статусу офіційного через відсутність його посвідчення кваліфікованим електронним підписом.

Щодо листа позивача лист № 0811НК.24 від 08.11.2024 p. з вимогою повернення передоплати у розмірі 17 200,00 грн., з причин непоставки товару, відповідач зазначає, що що вказаний лист (№ 0811НК.24 від 08.11.2024 p.) з вказаними вимогами ніколи, ніяким засобом зв`язку та комунікації від ТОВ «ФАСАДБУДЦЕНТР» НЕ отримувало, також ніколи, ніяким засобом зв`язку та комунікації НЕ отримувало вимоги про повернення коштів у розмірі саме 17 200,00 грн. Вперше такий документ представився увазі ТОВ «ВАСИЛЬОК-БЕТОН» 6-7 серпня 2025 року в якості додатку до позовної заяви.

Крім того, відповідач зазначає про свідоме підроблення, з боку ТОВ «ФАСАДБУДЦЕНТР», офіційного документу, оскільки, за результатами візуального аналізу, є: абсолютна схожість за формою між листом директора ТОВ «ФАСАДБУДЦЕНТР» ОСОБА_4 на адресу директора ТОВ «ВАСИЛЬОК-БЕТОН» Шевченко В. про повернення грошових коштів на суму 8 600,00 грн. та вкладенням в електронний лист ТОВ «ФАСАДБУДЦЕНТР» на адресу ТОВ «ВАСИЛЬОК-БЕТОН» від 08.11.2024; абсолютна різниця за формою між листом № 0811НК.24 від 08.11.2024 p. Та вкладенням в електронний лист ТОВ «ФАСАДБУДЦЕНТР» на адресу ТОВ «ВАСИЛЬОК-БЕТОН» від 08.11.2024. Зважаючи на викладене, відповідач вважає, що він виконав усі і в повному обсязі зобов`язання перед Позивачем, тож отримані грошові кошти в розмірі 17 200,00 грн. отримані абсолютно правомірно. Тому просить відмовити в задоволенні позову.

05.09.2025 через систему "Електронний суд" від Позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує проти відзиву та зазначає наступне.

З приводу надісланої заявки, позивач повідомляє, що ним була здійснена усна заявка на адресу відповідача, бо після наданого рахунка на оплату № 1205 відповідачем з приводу поставки товару «цементно-піщаний розчин М200(4-8) у кількості 4 м3 ціною з ПДВ 3 300, 00 грн. на суму з ПДВ 13 200, 00 грн. та надання послуги з перевезення зазначеного вантажу - товару на суму з ПДВ 4 000, 00 грн., а всього за поставку товару та надання послуги відповідачем було надано позивачу відповідний рахунок на суму 17 200, 00 грн., в тому числі ПДВ 2 866, 67 грн., відповідач мав в цей же день надати Договір для укладення, чого ним зроблено не було, а від так після 100 % передоплати по рахунку, відповідач так і не виконав свої зобов`язання, через що позивач прохав повернути передоплату за товар та за послугу, чого по даний час відповідачем в добровільному порядку не було вчинено. Жодних офіційних заявок з боку позивача не було надіслано позивачу, а наданий реєстр заявок відповідача та реєстр договорів, це є виключно внутрішніми документами відповідача, та не відповідають ознакам документу, що має юридичну силу.

Позивач - ТОВ «ФАСАДБУДЦЕНТР» знаходиться за адресою м. Дніпро, проспект Сергія Нігояна, буд. 98, а тому позивачу невідомо з яких правових підстав такий товар поставлявся нібито відповідачем за адресою АДРЕСА_1, адже у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач замовляв такий товар саме за відповідною зазначеною адресою відповідачу, жодних заявок офіційних письмових, жодного листування з приводу відповідної адреси доставки між Сторонами не значиться, а отже можливо товар було поставлено не за адресою знаходження позивача, що вкотре підтверджує не виконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем. Також позивач заперечує щодо отримання від відповідача проекту договору.

Зважаючи на ці обставини, ТОВ «ФАСАДБУДЦЕНТР» просив в строк до 10.11.2024 р. включно повернути на свій рахунок передоплату у розмірі 17200, 00 грн. Таким чином, беручи порушення зобов`язання з боку відповідача, як Постачальника товару та послуги, після передплати за товар та послуги з боку відповідача у розмірі 17 200, 00 грн. як Покупця, позивач вважає за необхідне після ігнорування відповідачем вимоги щодо повернення передплати, з боку відповідача, прохати у суду про стягнення передоплати у розмірі 17200, 00 грн., та стягнення штрафних санкцій у розмірі 2071, 53 грн.

Ухвалою від 02.10.2025 здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 904/4346/25 за правилами загального позовного провадження. Справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 28.10.2025.

28.10.2025 через систему "Електронний суд" від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з перебуванням представника на лікарняному.

В судовому засіданні 28.10.2025 Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про дату та час повідомлений належним чином.

Ухвалою від 28.10.2025 відкладено підготовче засідання на 11.11.2025.

Позивач на вимогу суду 24.11.2025 надав пояснення в яких зазначив, що, як вбачається із умов Договору оренди нежитлового приміщення від 31.01.2020 № 3103, Покупець, позивач - ТОВ «ФАСАДБУДЦЕНТР»» знаходиться за адресою м. Дніпро, проспект Сергія Нігояна, буд. 98, а тому позивачу невідомо з яких правових підстав такий товар поставлявся відповідачем за адресою АДРЕСА_1, адже у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач замовляв такий товар саме за відповідною зазначено адресою відповідачу, жодних заявок офіційних письмових, жодного листування з приводу відповідної адреси доставки між Сторонами не значиться, а отже можливо товар було поставлено не за адресою знаходження позивача, що вкотре підтверджує не виконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем.

Позивач також зазначив, що не виконував підрядні роботи за адресою АДРЕСА_1. Та після передоплати на рахунок відповідача, чекав від нього поставки товару з послугою доставки саме за своєю адресою, де знаходиться - м. Дніпро, проспект С. Нігояна, буд. 98, але товар не було поставлено відповідачем. Крім того, позивач повідомив, що відповідний товар - суміш бетонна замовлялась позивачем у відповідача задля власних потреб, для покращення стану орендованої ділянки в період з 11 жовтня 2024 р. по 30 жовтня 2024 р., а саме для бетонування площадок на орендованій земельній ділянці загальною площею 60 м2, на суму 36000, 00 грн., про що свідчить зокрема додаткова угода № 5 до договору оренди нежитлового приміщення № 3103 від 31.03.2020 р.

24.11.2025 серез систему "Електронний суд" від представника Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку підготовчого провадження у зв`язку з тим , що представник Відповідача - адвокат Зарубін Є.М. не має змоги прийняти участь у судовому засіданні з розгляду вказаної вище справи, через зайнятість у інших судових засіданнях з розгляду невідкладних питань, а саме клопотання органу досудового розслідування про зміну запобіжного заходу щодо підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001100 (справа № 202/10075/25, провадження № 1-кс/202/8465/2025) та клопотання органу досудового розслідування про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0001100 (справа № 202/10075/25, провадження № 1-кс/202/8486/2025), дата та час яких, а саме 10:00 та 11:00 25.11.2025, визначені судом 24.11.2025 року, без погодження зі стороною захисту, та, відповідно без урахування зайнятості захисника підозрюваного, у зв`язку з чим просить відкласти розгляд справи. Зважаючи на те, що Відповідач не обгрунтував підстави необхідності відкладення підготовчого засідання суд відмовив в задоволенні клопотання Відповідача, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті в засіданні на 09.12.2025

В судове засідання 09.12.2025 з`явився представник позивача .

Відповідач свого представника не направив, клопотань про відкладення розгляду справи по суті та доказів неможливості бути присутнім в судовому засіданні суду не надав, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

В судовому засіданні розпочато розгляд справи по суті.

Позивач підтримав свою правову позицію, надав пояснення по суті спору.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

09.12.2025 в судовому засіданні, в порядку ст. 240 ГК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін, встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з положеннями статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з частиною 1 ст. 640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина 2 ст. 640 Цивільного кодексу України).

За приписами частини першої ст. 641 Цивільного кодексу України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до частини 1 ст. 642 Цивільного кодексу України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частина 2 ст. 642 Цивільного кодексу України).

Якщо зміст правочину, воля сторін зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних, за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, то він також вважається таким, що вчинений у письмовій формі, за умови, якщо він підписаний його стороною. Аналогійний висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 21.06.2022 у справі № 922/1403/21.

Верховний Суд у постанові від 16.05.2018 по справі № 910/1163/17 роз`яснив, що схвалення може відбутися, як і в формі мовчазної згоди, так і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 1 статті 691 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

В силу вимог частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Враховуючи відсутність підписаного обома сторонами договору, те, що відповідач виставив позивачу рахунок на оплату товару, в якому погоджено який саме товар має бути поставлено, його ціну, беручи до уваги, що позивач оплатив виставлений відповідачем рахунок, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем укладений договір поставки у спрощений спосіб без додержання письмової форми. Предметом Договору є поставка позивачу цементнопіщаного розчину: ЦПР М200(4-8) загальною кількістю 4 м3 на суму 17 200, 00 грн.

ТОВ «ВАСИЛЬОК-БЕТОН» виставило ТОВ «ФАСАДБУДЦЕНТР» рахунок на оплату №12056 ВІД 22.10.2024 на суму 17 200,00 грн разом із ПДВ.

Платіжним дорученням №2689 від 22.10.2025 року позивачем сплачено виставлений рахунок у повному обсязі.

Строк здійснення поставки в даному випадку сторонами обумовлений не був, проте, як зазначає позивач, він на електронну адресу відповідача направив лист від 08.11.2024 № № 0811НК.24, у якому зазначив про те, що після передоплати у розмірі 17200, 00 грн. за цементно-піщаний розчин згідно рахунку № 1205 від 22.10.2024 р., товар не було поставлено на адресу ТОВ «ФАСАДБУДЦЕНТР» з боку ТОВ«ВАСИЛЬОК-БЕТОН», через що просив в строк до 10.11.202024 р. включно повернути на свій рахунок передоплату у розмірі 17200, 00 грн.

Відповідач відповіді на претензію не надав, передоплату не повернув, що і стало підставою для звернення позивача з позовом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що відповідачем не було поставлено товар в обумовлені договором строки у зв`язку з чим просить стягнути з нього суму передплати.

Відповідно до ст.629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з статями 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої-другої статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі- продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару і підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Згідно зі статтею 689 ЦК України, покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товар або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Статтею 690 ЦК України передбачено, що якщо покупець без достатніх підстав зволікає з прийняттям товару або відмовився його прийняти, продавець має право вимагати від нього прийняти та оплатити товар або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу (ч.4 ст. 692 ЦК).

Тобто, якщо покупець безпідставно відмовляється від оплаченого товару, продавець повинен письмово зафіксувати факт відмови (актом), повідомити покупця про його обов`язки згідно зі ст. 690 Цивільного кодексу України, вимагати прийняття товару, вимагати його оплати або повідомити свій намір розпоряджатися товаром самостійно, стягуючи з покупця збитки за зберігання та реалізацію.

Всупереч цьому, з боку відповідача не було направлено позивачу жодного повідомлення про відмову позивача прийняти товар.

Таким чином, відповідач, як продавець товару, не доводить належними та допустимими доказами того, що його контрагент безпідставно відмовився прийняти товар за адресою, зазначеною відповідачем.

Документи, долучені відповідачем до справи в якості доказів виконання ним поставки товару, суд не може прийняти як належні та допустимі докази, оскільки вони складені в односторонньому порядку, докази направлення їх позивачу відсутні, з них неможливо встановити, що суміш доставлялась на адресу дійсно вказану позивачем, також з них не вбачається, що поставка здійснювалась саме зі спірних правовідносин, а не будь-яких інших

Щодо посилання відповідача на переписку з позивачем, то суд в даному випадку враховує позицію ВС відносно того, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Крім того суд звертає увагу на те, що це електронне листування, надане відповідачем, може свідчити лише про намір укладення договору та не містить вказівки щодо адреси поставки товару..

Доказів же відносно того, що позивач вимагав поставити товар саме за адресою м. Дніпро, пр-т Д. Яворницького, 107 відповідач суду не надав.

Щодо строку поставки суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 689 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Отже, положення статті 663 Цивільного кодексу України у сукупності з нормами статті 530 Цивільного кодексу України урегульовують питання визначення строку передачі товару продавцем покупцю у випадку, якщо цей строк не встановлений договором купівлі-продажу (відсутня домовленість сторін щодо строку передачі товару) або якщо визначити цей строк за умовами договору неможливо. У таких випадках цей строк визначається відповідно до положень іншої норми -статті 530 Цивільного кодексу України.

Оскільки, в даному випадку, в укладеному між відповідачем (продавцем) та позивачем (покупцем) у спрощеній письмовій формі договорі купівлі-продажу строк передачі товару не визначений, відповідно до статті 663 та частини другої статті 530 Цивільного кодексу України у спірних правовідносинах строк передачі товару визначається моментом пред`явлення покупцем продавцю вимоги передати товар.

Зважаючи на те, що позивач не надав суду належних доказів направлення відповідачу вимоги про поставку товару, суд не може прийняти позицію позивача, щодо непоставки товару відповідачем за місцезнаходженням позивача.

При цьому, приймаючи до уваги лист позивача про повернення коштів, направлений відповідачу на його електронну пошту 08.11.2025р. та відсутність будь-якої відповіді відповідача (як на лист, на який посилається позивач, так і на лист, на який посилається відповідач) суд приймає розрахунок позивача про повернення коштів з врахуванням вимоги про їх повернення.

Щодо нарахування 3% річних, заявлених позивачем до стягнення за загальний період з 11.11.2024 по 16.07.2025 5 у розмірі 3250,40грн..

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку 3% річних судом помилок не виявлено, тому позов в цій частині підлягає задоволенню в розмірі 350,40 грн.

Здійснюючи перевірку розрахунку інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 1721,13 грн. за період прострочення жовтень 2024 -травень 2025. Тобто, до розрахунку позивачем помилково включено жовтень 2024. Тому до стягнення підлягає 1 570,96 грн. інфляційних втрат. У стягненні 150, 17 грн. слід відмовити.

Також позивач просить покласти на відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 14 000,00 грн.

Відповідно до п. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За змістом ст. 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які, в свою чергу, віднесені до судових витрат.

У відповідності до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі ст. 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України.

Зокрема, ст. 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

З матеріалів справи вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФАСАДБУДЦЕНТР») та Адвокатом Мондріч Аліною Євгенівною укладено договір про надання правової допомоги 1507HK/25 від 15.07.2025, відповідно до п. 1.1. якого Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати йому правову допомогу на умовах, передбачених п. 2.1. цього Договору під час розгляду справи про стягнення (повернення грошових коштів), нарахування штрафних санкцій за непоставлений товар відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАСИЛЬОК-БЕТОН» (), у відношенні Клієнта.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання та укладений на строк до 31.12.2025 р., та доки не будуть вичерпані всі надані національним законодавством засоби захисту і в справі не буде прийнято остаточне рішення (п.7.1 договору).

Відповідно до розділу 4 договору , за правову допомогу, надану Адвокатом, Клієнт сплачує гонорар, розмір та порядок сплати якого є конфіденційною інформацією і зазначається у додатковій угоді, яка є частиною цього договору. Після виконаних наданих юридичних послуг Адвокатом, та за відсутності з боку Клієнта обгрунтованих претензій, між Клієнтом та Адвокатом укладається Акт виконаних наданих юридичних послуг, який Клієнт зобов`язаний прийняти та затвердити підписом протягом 2 (двох) робочих днів з дня отримання.

Сторони також уклали додаткову угоду №1 до договору від 15.07.2025 в якій сторони погодили вартість послуг, що складає:

1. Представництво інтересів Клієнта в судовому засіданні 1 година - 2000, 00 грн.

2. Представництво інтересів Клієнта в судовому засіданні, яке не відбулось за вини суду 1 година - 500, 00 грн.

3. Складання заяв, клопотань - 1000, 00 грн. за 1 годину вартості роботи.

4. Складання та подання позову - 2000, 00 грн. за 1 годину вартості роботи.

5. Складання пояснення, відзиву, відповіді на відзив, доповнення до позову, уточнення

позову, заперечення - 1000, 00 грн. за 1 годину вартості роботи.

6. Складання та подання апеляційної скарги - 3000, 00 грн. за 1 годину вартості роботи.

7. Складання та подання касаційної скарги - 4000, 00 грн. за 1 годину вартості роботи.

8. Вихід адвоката до державних установ, органів, др. для збору інформації, доказів для

підготовки справи, подання матеріалів до суду і т.п. - 1000, 00 грн. за 1 годину зайнятості адвоката в даних установах.

9. Складання та подання адвокатського запиту - 1000, 00 грн. за 1 годину вартості роботи.

10. Ознайомлення з матеріалами справи - 500, 00 грн. за 1 годину ознайомлення з матеріалами справи.

Сторони також 15.07.2025 уклали акт надання юридичних послуг № 1/ НК/25, згідно якого адвокатом надано клієнту наступні послуги: підготовка, складання та подання до Господарського суду Дніпропетровської області позовної заяви про стягнення заборгованості, штрафних санкцій разом із розрахунком заборгованості штрафних санкцій відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАСИЛЬОК-БЕТОН», в інтересах Клієнта- 10 000, 00 грн. Підготовка, складання та подання до Господарського суду Дніпропетровської області відповіді на відзив Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАСИЛЬОК-БЕТОН», на позовну заяву про стягнення заборгованості, штрафних санкцій, в інтересах Клієнта. - 3000, 00 грн. . Підготовка, складання та подання до Господарського суду Дніпропетровської області пояснення на заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАСИЛЬОК-БЕТОН», на позовну заяву про стягнення заборгованості, штрафних санкцій, в інтересах Клієнта- 3 000,00 грн. Загальна вартість наданих послуг становить 14 000, 00 грн.

Позивач сплатив вартість наданих послуг, що підтверджується платіжною інструкцією від 29.07.2025.

За змістом положень ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку ст. 86 Господарського процесуального кодексу України надає належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 74, ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частинами 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення Європейський суд з прав людини у справі "East/WestAllianceLimited" проти України" від 23.01.2014, "Горковлюк та Кагановський проти України" від 04.10.2018).

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

За встановлених обставин щодо обсягу, вартості та співрозмірності заявлених до компенсації витрат на правову допомогу, суд, оцінивши витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на вивчення документів, підготовку позову як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, зважаючи на відсутність заперечень відповідача, дійшов висновку про те, що заявлена до стягнення сума компенсації витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00грн. відповідає принципу співмірності та розумності, є співрозмірною з часом, витраченим на їх надання.

Зважаючи на викладене, суд задовольняє заяву позивача зі стягненням з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн., 9 000,00 грн. грн. витрат на правничу допомогу покладаються на позивача.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Зважаючи на те, що позов задоволено частково, а відтак в силу приписів ч. 4 ст. 129 ГПК України витрати, пов`язані сплатою судового збору покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог - у розмірі 3 004,41 грн.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Зважаючи на те, що позов задоволено частково, а відтак в силу приписів ч. 4 ст. 129 ГПК України витрати, пов`язані сплатою судового збору покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог - у розмірі 3 004,41 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСАДБУДЦЕНТР» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАСИЛЬОК-БЕТОН» про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАСИЛЬОК-БЕТОН» () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАСАДБУДЦЕНТР» () основний борг в розмірі 17 200,00 грн; інфляційні втрати в розмірі 1 570,96 грн; 3% річних в розмірі 350,40 грн., 3 004,41 грн. витрат по сплаті судового збору, 5 000, 00 грн. витрат на правову допомогу, про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 16.12.2025

Суддя Н.Г. Назаренко