ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2025 р. Справа № 910/4227/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сибіги О.М.

суддів: Гончарова С.А.

Тищенко О.В.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 18.12.2025

Розглянувши матеріали апеляційних скарг ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "САВ ЛТД"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2025

повний текст рішення складено 17.09.2025

та апеляційну скаргу Київської міської ради

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2025

повний текст рішення складено 26.09.2025

у справі № 910/4227/25 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Київської міської ради

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "САВ ЛТД"

2. ОСОБА_1

про солідарне стягнення 2 181 917,05 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Київська міська рада (позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "САВ ЛТД" (відповідач-1) та ОСОБА_1 (відповідач-2) про солідарне стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою у розмірі 2 181 917,05 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачі використовували земельну ділянку з кадастровим номером :91:119:0034, площею 0,6279 га по АДРЕСА_1 без правовстановлюючих документів на неї, у зв`язку з чим, позивачем заявлено про солідарне стягнення з відповідачів 2 181 917,05 грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 31.08.2021 по 20.12.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/4227/25, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

02.06.2025 Господарським судом міста Києва закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 у справі № 910/4227/25 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "САВ ЛТД" на користь Київської міської ради 80 360,02 грн. безпідставно збережених коштів та 964,32 грн. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київської міської ради 1 832 404,72 грн. безпідставно збережених коштів та 21 988,86 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що відповідачі, як фактичні користувачі земельної ділянки з кадастровим номером :91:119:0034, площею 0,6279 га по АДРЕСА_1 , без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберегли у себе кошти, які мали сплатити за користування нею, а тому відповідачі зобов`язані повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України пропорційно площі нерухомого майна, що знаходиться у власності відповідачів, від загальної площі нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці. Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку, що у період з 01.03.2022 по 31.05.2022 відповідачі на законодавчій основі були звільнені від обов`язку сплачувати орендну плату за земельну ділянку комунальної форми власності, тому позивачем неправомірно заявлено до стягнення безпідставно збережені кошти за період з 01.03.2022 по 31.05.2022. За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що обґрунтованим розміром безпідставно збережених коштів для Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "САВ ЛТД" є 351 109,00 грн., а для ОСОБА_1 - 1 832 404,72 грн. При цьому, судом першої інстанції враховано сплату Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "САВ ЛТД" земельного податку в сумі 270 748,98 грн., тому наявні підстави для зменшення розміру плати за користування земельною ділянкою у спірний період на вказану суму, відтак з відповідача-1 на користь позивача підлягає стягненню сума безпідставно збережених коштів у розмірі 80 360,02 грн. (351 109,00 грн. - 270 748,98 грн.).

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "САВ ЛТД" та ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/4227/25 задоволено частково. Стягнуто з Київської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "САВ ЛТД" 1476,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з Київської міської ради на користь ОСОБА_1 33 592,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В решті вимог заяв відмовлено.

В обґрунтування прийнятого додаткового рішення судом першої інстанції зазначено, що враховуючи фактичний обсяг наданих адвокатом послуг та витрачений ним час, зважаючи на ступінь складності справи, виходячи з критерію реальності, пропорційності та розумності розміру цих витрат, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог сума витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню з позивача на користь відповідача-1 становить 1476,00 грн., а на користь відповідача-2 - 33 592,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "САВ ЛТД" та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 у справі № 910/4227/25, 26.09.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "САВ ЛТД" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 у справі № 910/4227/25 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "САВ ЛТД" 80 360,02 грн. безпідставно збережених коштів та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що оскаржуване рішення судом першої інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що є підставою для його скасування. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач-1 з моменту набуття права власності на нерухоме майно та до укладення договору оренди земельної ділянки на якій це майно розташоване, використовував лише частину земельної ділянки від сформованої її площі: частину, яка знаходиться під об`єктом нерухомості (складом) площею 101,8 кв.м; частину, яка знаходиться під некапітальною спорудою площею 354 кв.м; частину для обслуговування складу та некапітальної споруди площею 54 кв.м. Часткове користування земельною ділянкою зумовлено тим, що значна її частина становить схил із земельними насадженнями (дерева, чагарники). При цьому, відповідачем-1 надано докази у підтвердження неможливості використання всієї площі земельної ділянки за її цільовим призначенням через її рельєф та зелені насадження. Таким чином, позивачем не доведено обставин фактичного користування відповідачем-1 всією площею сформованої земельної ділянки. Крім того, відповідач-1 у період з липня 2021 року по грудень 2023 року сплачував земельний податок.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 у справі № 910/4227/25, 26.09.2025 ОСОБА_1 звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 у справі № 910/4227/25 в частині стягнення з ОСОБА_1 1 832 404,72 грн. безпідставно збережених коштів та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що оскаржуване рішення судом першої інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що є підставою для його скасування. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач-2 з моменту набуття права власності на нерухоме майно та до укладення договору оренди земельної ділянки на якій це майно розташоване, використовував лише частину земельної ділянки від сформованої її площі: частину, яка знаходиться під об`єктом нерухомості (площадки для складування) площею 531 кв.м; частину для обслуговування площадки площею 660 кв.м. Часткове користування земельною ділянкою зумовлено тим, що значна її частина становить схил із земельними насадженнями (дерева, чагарники). Таким чином, позивачем не доведено обставин фактичного користування відповідачем-2 всією площею сформованої земельної ділянки. Крім того, відповідач-2 зазначає, що неможливість використання всієї площі земельної ділянки за цільовим призначенням зумовлене затягуванням позивачем реєстрації земельної ділянки, прийняття рішення про передачу в оренду сформованої земельної ділянки та укладання договору оренди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Київської міської ради та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 910/791/25, 09.10.2025 Київська міська рада звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 в частині задоволених вимог та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні заяви про розподіл судових витрат в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що оскаржуване додаткове рішення судом першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи, що є підставою для його скасування. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що (1) спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідачів; (2) заявлений відповідачами до стягнення розмір витрат на правничу допомогу є завищеним, неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), не відповідає критеріям реальності та розумності.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги) від 29.09.2025 матеріали апеляційних скарг ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "САВ ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 у справі № 910/4227/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Гончаров С.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали господарської справи № 910/4227/25.

Протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги) раніше визначеному головуючому судді (складу суду) від 09.10.2025 матеріали апеляційної скарги Київської міської ради на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 у справі № 910/4227/25 передано на розгляд раніше визначеній колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Гончаров С.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали господарської справи № 910/4227/25.

16.10.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/4227/25.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2025 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/4227/25 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "САВ ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 та апеляційною скаргою Київської міської ради на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2025, розгляд апеляційних скарг ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "САВ ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 та апеляційної скарги Київської міської ради на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 у справі № 910/4227/25 об`єднано в одне апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 27.11.2025.

24.10.2025 до Північного апеляційного господарського суду від представника Київської міської ради надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому проти доводів апеляційних скарг заперечує та наводить власні на їх спростування, просить у задоволенні апеляційних скарг відмовити у повному обсязі.

31.10.2025 до Північного апеляційного господарського суду від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує та наводить власні на їх спростування, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі.

Судове засідання 27.11.2025 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Тищенко О.В. у відрядженні.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 розгляд справи призначено на 18.12.2025.

Розглянувши матеріали справи, апеляційні скарги ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "САВ ЛТД" та Київської міської ради слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 у справі № 910/4227/25 залишити без змін, з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно було встановлено Господарським судом міста Києва та перевірено судом апеляційної інстанції, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.03.2025 № 419914494 вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "САВ ЛТД" є власником нерухомого майна - складу (літ. Б), загальною площею 101,8 кв.м по АДРЕСА_1.

Державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено на підставі договору купівлі-продажу від 20.08.2004 № 3273.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.03.2025 № 419916888 вбачається, що ОСОБА_1 є власником нерухомого майна - площадки для складування (літ. В), загальною площею 531,3 кв.м по АДРЕСА_1.

Державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.2004 № 3309.

Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :91:119:0034, площею 0,6279 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :91:119:0034 внесено до Державного земельного кадастру 31.08.2021.

З Витягу з Державного земельного кадастру від 18.09.2023 № НВ-023 вбачається, що цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :91:119:0034 - 02.10 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури (категорія земель - землі житлової і громадської забудови).

Рішенням від 20.06.2023 № 6860/6901 Київської міської ради передано Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма "САВ ЛТД" та громадянці ОСОБА_1 в оренду на 5 років земельну ділянку з кадастровим номером :91:119:0034, площею 0,6279 га (код виду цільового призначення - 02.10, для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури) по АДРЕСА_1 із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно.

21.12.2023 між Київською міською радою (орендодавець), Товариством з обмеженою відповідністю Фірма "САВ ЛТД" (орендар) та громадянкою ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого орендодавець передає, а орендарі приймають в оренду (строкове платне користування) в оренду на 5 років земельну ділянку з кадастровим номером :91:119:0034, площею 0,6279 га для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури.

21.12.2023 проведено державну реєстрацію права оренди Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "САВ ЛТД" та ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :91:119:0034, площею 0,6279 га.

Відповідно до листа Головного управління ДПС у м. Києві від 02.04.2025 № 10747/5/26-15-04-15-03 Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "САВ ЛТД" не подавало податкові декларації та не сплачувало орендну плату за землю з 31.08.2021 по 21.12.2023.

Відповідно до листа Головного управління ДПС у м. Києві від 02.04.2025 № 10786/5/26-15-24-01-11-05 ОСОБА_1 не подавала податкові декларації та не сплачувала орендну плату за землю з 31.08.2021 по 21.12.2023.

Позивач зазначає, що у період з 31.08.2021 по 20.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "САВ ЛТД" та ОСОБА_1 безоплатно використовували земельну ділянку з кадастровим номером :91:119:0034, площею 0,6279 га по АДРЕСА_1 без правовстановлюючих документів на неї, що призвело до недоотримання коштів за оренду цієї земельної ділянки.

Відповідно до Витягу № НВ-023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 31.08.2023 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :91:119:0034 становить 23 294 159,70 грн.

За розрахунком позивача сума безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з період з 31.08.2021 по 20.12.2023 становить 2 181 917,05 грн.

Наведене стало підставою для звернення Київської міської ради до суду з позовом про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "САВ ЛТД" та ОСОБА_1 2 181 917,05 грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :91:119:0034 відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України.

В свою чергу, відповідачі проти позовних вимог заперечили, посилаючись на те, що відповідачі з моменту набуття права власності на нерухоме майно та до укладення договору оренди земельної ділянки на якій це майно розташоване, використовували лише частину земельної ділянки від сформованої її площі. Таке часткове користування земельною ділянкою зумовлено тим, що значна її частина становить схил із земельними насадженнями (дерева, чагарники). Таким чином, позивачем не доведено обставин фактичного користування відповідачами всією площею сформованої земельної ділянки. Крім того, при здійснені розрахунку плати за користування земельною ділянкою позивачем не враховано, що відповідачем-1 регулярно сплачувався земельний податок, за розрахунком відповідача-1 за фактичне користування частиною земельної ділянки підлягають сплаті кошти у розмірі 198 665,94 грн., за розрахунком відповідача-2 за фактичне користування частиною земельної ділянки підлягають сплаті кошти у розмірі 465 270,74 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За умовами частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.

Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частиною першою статті 93 і статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 Земельного кодексу України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

При цьому законодавець розмежовує поняття "земельний податок" та "орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності" залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.

Водночас згідно зі статтями 122 - 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату - платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною першою статті 21 Закону України "Про оренду землі".

Водночас Земельний кодекс України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20

Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України, статті 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 22/207/15 та № 922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17 та у постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах, зокрема, у постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 Верховний Суд зазначив, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.

Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "САВ ЛТД" є власником нерухомого майна - складу (літ. Б), загальною площею 101,8 кв.м по АДРЕСА_1, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.03.2025 № 419914494.

Державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено на підставі договору купівлі-продажу від 20.08.2004 № 3273.

У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.03.2025 № 419916888 ОСОБА_1 є власником нерухомого майна - площадки для складування (літ. В), загальною площею 531,3 кв.м по АДРЕСА_1.

Державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.2004 № 3309.

Як вбачається з матеріалів справи, належне відповідачам на праві власності нерухоме майно розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :91:119:0034, площею 0,6279 га, яка належить на праві комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.

31.08.2021 до Державного земельного кадастру внесено відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :91:119:0034.

Цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :91:119:0034 - 02.10 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури (категорія земель - землі житлової і громадської забудови).

20.06.2023 Київською міською радою прийнято рішення № 6860/6901 про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма "САВ ЛТД" та громадянці ОСОБА_1 в оренду на 5 років земельної ділянки з кадастровим номером :91:119:0034, площею 0,6279 га (код виду цільового призначення - 02.10, для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури) по АДРЕСА_1 із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно.

На підставі вказаного рішення, 21.12.2023 між Київською міською радою (орендодавець), Товариством з обмеженою відповідністю Фірма "САВ ЛТД" (орендар) та громадянкою ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого орендодавець передає, а орендарі приймають в оренду (строкове платне користування) в оренду на 5 років земельну ділянку з кадастровим номером :91:119:0034, площею 0,6279 га для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури.

Державну реєстрацію права оренди Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "САВ ЛТД" та ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :91:119:0034, площею 0,6279 га проведено 21.12.2023.

Позивач стверджує, що відповідачі як власники нерухомого майна у період з 31.08.2021 по 20.12.2023 користувалися земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розташовано, за відсутності оформленого згідно з вимогами чинного законодавства права користування нею, відтак Товариство з обмеженою відповідністю Фірма "САВ ЛТД" та ОСОБА_1 є фактичними користувачами спірної земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок позивача - власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, тому зобов`язаний повернути ці кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Як зазначалося судом, відомості про земельну ділянку з кадастровим номером з кадастровим номером :91:119:0034, площею 0,6279 га за адресою: АДРЕСА_1 внесено до Державного земельного кадастру.

Отже, вказана земельна ділянка є сформованою у розумінні положень Земельного кодексу України.

Відповідно до п. 284.1 статті 284 Податкового кодексу України органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю, що сплачується на відповідній території.

Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки - підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Відповідно до пунктів 289.1. статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпункту 288.5.1. пункту 288.5. статті 288 Податкового кодексу України.

При цьому статтею 12 Закону України «Про оцінку земель» регламентовано, що нормативно-правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України. Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (стаття 13 цього Закону); нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж один раз на 5 - 7 років (стаття 18 Закону України «Про оцінку земель»).

Відповідно до статті 20 Закону України «Про оцінку земель» за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Згідно з положеннями частини третьої статті 23 цього Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Таким чином, результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Отже, технічна документація на конкретну земельну ділянку, яка виготовляється на замовлення землекористувача (власника), відповідно до статті 20 Закону України «Про оцінку земель», є джерелом інформації про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки.

При цьому, власник (землекористувач) може використати технічну документацію на обґрунтування нормативної грошової оцінки, надавши суду її оригінал або належно засвідчену копію. Відтак технічна документація, виготовлена на конкретну земельну ділянку уповноваженим органом, може бути належним доказом на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка набула статусу об`єкта цивільних прав.

У постанові від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року в справі № 320/5877/17 (пункт 71).

Правова позиція, що належним доказом розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути витяг, довідка або технічна документація з нормативної грошової оцінки, викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20.

Обґрунтованість розрахунку заявлених до стягнення безпідставно збережених коштів підтверджується наявним у матеріалах справи Витягом № НВ-023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 31.08.2023, відповідно до якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :91:119:0034 становить 23 294 159,70 грн.

Крім того, відповідно до п. 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

Індекс споживчих цін встановлюється Державною службою статистики України.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель міститься на офіційному сайті Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (https://land.gov.ua/derzhgeokadastr-povidomlyaye-pro-indeksacziyunormatyvnoyi-groshovoyi-oczinky-zemel-za-2023-rik/), де вказано: значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2023 рік становить 1,051. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у розрізі років становить: 2021 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення), за 2022 рік - 1,15.

Враховуючи вищевикладене, нормативна грошова оцінка земельної ділянки за 2021 - 2023 роки визначалась з врахуванням вищезазначених положень законодавства та становила: за 2021 рік - 18 414 355,49 грн., за 2022 рік - 20 255 791,04 грн., за 2023 рік - 23 294 159,70 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :91:119:0034 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено 21.12.2023.

З наданого позивачем розрахунку орендної плати за користування відповідачами земельною ділянкою з кадастровим номером :91:119:0034 вбачається, що при здійсненні його розрахунку позивач застосував ставку орендної плати 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки згідно з додатками 11 до рішення Київської міської ради "Про бюджет міста Києва на 2021 рік" від 24.12.2020 № 24/24, "Про бюджет міста Києва на 2022 рік" від 09.12.2021 № 3704/3745, "Про бюджет міста Києва на 2023 рік" від 08.12.2022 № 5828/5869.

Таким чином, Київською міською радою при здійсненні розрахунку безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0,6279 га з кадастровим номером :91:119:0034 по АДРЕСА_1 у Шевченківському районі міста Києва правомірно застосовано відсоткову ставку орендної плати 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

При цьому, колегія суддів зауважує, що надання відомостей з Державного земельного кадастру у формі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки віднесено до Переліку адміністративних послуг органів виконавчої влади, які надаються через центри надання адміністративних послуг, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.05.2014 № 523-р «Деякі питання надання адміністративних послуг через центри надання адміністративних послуг».

Тому, у разі незгоди із застосованою при розрахунку нормативно грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :91:119:0034, відповідачі не були позбавлені права надати Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки у разі, якщо такий розмір, на їх думку, не відповідає дійсності.

Таким чином, при здійсненні розрахунку суми безпідставно збережених коштів позивачем правомірно застосовано нормативну грошову оцінку земельної ділянки у розмірі за 2021 рік - 18 414 355,49 грн., за 2022 рік - 20 255 791,04 грн., за 2023 рік - 23 294 159,70 грн.

Колегія суддів зазначає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою у період з 01.03.2022 по 31.05.2022 суд першої інстанції виходив з того, що користувачі земельних ділянок комунальної власності фактично звільняються від сплати орендної плати у період з 01.03.2022 по 31.05.2022 відповідно до рішення Київської міської ради від 09.12.2021 № 3704/3745 "Про бюджет міста Києва на 2022 рік" (зі змінами, внесеними, зокрема, рішенням Ради від 13.09.2022 року № 5449/5490).

З наведеним висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Пунктом 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України установлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.

Згідно з підпунктом 69.14 п. 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» № 3050-IX від 11.04.2023, який набрав законної сили 06.05.2023) за період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до рішення Київської міської ради від 09.12.2021 № 3704/3745 "Про бюджет міста Києва на 2022 рік" (зі змінами, внесеними, зокрема, рішенням Ради від 13.09.2022 року № 5449/5490) з 01 березня 2022 року по 31 травня 2022 року застосовується ставка орендної плати за земельні ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва (у відсотках від нормативної грошової оцінки) в розмірі 0 відсотка.

Так, плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності».

У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права. Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Отже, власники і землекористувачі земельних ділянок сплачують плату за землю (в т.ч. земельний податок) з дня виникнення права власності, права постійного користування земельною ділянкою, тому, оскільки за відповідачем будь-яке право на спірну земельну ділянку не зареєстровано у встановленому законодавством порядку, у контролюючого органу в силу вимог пунктів 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України відсутні обов`язки та, відповідно, повноваження на стягнення у судовому порядку податкових зобов`язань зі сплати земельного податку.

З урахуванням системного аналізу змісту Податкового кодексу України та встановлених судом фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм Податкового кодексу України.

Верховний Суд у постанові від 27.04.2021 у справі № 922/2378/20 виснував, що власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм ПК України.

Судом встановлено, що у період з 31.08.2021 по 20.12.2023 (передує дню укладення договору оренди земельної ділянки та реєстрації права оренди 21.12.2023) спірна земельна ділянка з кадастровим номером :91:119:0034 у власності або користуванні Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "САВ ЛТД" та ОСОБА_1 не перебувала.

Враховуючи викладене, положення п. 69.14. підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України та рішення Київської міської ради від 09.12.2021 № 3704/3745 "Про бюджет міста Києва на 2022 рік" (зі змінами, внесеними, зокрема, рішенням Ради від 13.09.2022 року № 5449/5490) щодо звільнення відповідачів від сплати орендної плати у період з 01.03.2022 по 31.05.2022 не підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Однак, судом першої інстанції наведено враховано не було.

При цьому, колегія суддів відмічає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідачів безпідставно збережених коштів за період з 01.03.2022 по 31.05.2022 Київською міською радою не оскаржується, то відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

В частині доводів відповідачів щодо користування ними меншою площею земельної ділянки, а не всією площею земельної ділянки, колегія суддів враховує висновок Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду, сформований у постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, що твердження скаржника про користування меншою площею земельної ділянки, а саме лише тією, на якій розташована нежитлова будівля літ. "А-4", колегія суддів вважає недоречними, оскільки, по-перше, спір стосується користування вже сформованою земельною ділянкою, по-друге, як правильно встановили суди попередніх інстанцій, позивач не надав доказів на підтвердження формування за адресою земельної ділянки меншої чи більшої площі для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі. Отже, розмір земельної ділянки, якою користується відповідач, доведений, обґрунтований і підтверджений достатніми доказами, про що правомірно зазначили суди попередніх інстанцій.

Згідно з пунктом 286.6 статті 286 Податкового кодексу України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб -власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території будівлі.

Отже, застосування пропорційного нарахування безпідставно збережених коштів підтверджується нормами пункту 286.6 статті 286 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.08.2022 у справі № 922/2095/21, від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20.

З огляду на те, що на земельній ділянці з кадастровим номером :91:119:0034 розташоване нерухоме майно, що перебуває у власності Товариства з обмеженою відповідністю Фірма "САВ ЛТД" та ОСОБА_1 , сума безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою підлягає стягненню з відповідачів пропорційно до частин площі будівлі, що знаходяться в їх користуванні.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при існуванні множинності осіб у зобов`язанні виникає часткове зобов`язання. Тому кредитор у частковому зобов`язанні має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати свій обов`язок у рівній частці. Натомість солідарне зобов`язання виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання (стаття 541 Цивільного кодексу України) (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).

Тлумачення положень статті 541 Цивільного кодексу України свідчить, що вона поширюється як на договірні так і недоговірні (зокрема, кондикційні) зобов`язання.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для покладення на відповідачів солідарного обов`язку по сплаті безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачів безпідставно збережених грошових коштів в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою пропорційно до частин площі будівлі, що знаходяться в їх користуванні є законним та обґрунтованим.

Згідно з частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи скаржників, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Щодо доводів скаржника в частині оскарження додаткового рішення колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст. 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Колегія суддів звертає увагу сторін на те, що відшкодування судових витрат не є додатковим заходом відповідальності чи штрафними санкціями.

За приписами частин 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу ТОВ Фірма "САВ ЛТД" подано до суду: договір № 01-LS про надання правничої допомоги від 18.04.2025; додаток № 1 від 18.04.2025 до договору; акт № 1 приймання-передачі наданої правничої допомоги від 11.09.2025; рахунок на оплату від 11.09.2025 № 2.

Судом встановлено, що 18.04.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "САВ ЛТД" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "АВЕРУМ ЛІГАЛ" (адвокатське об`єднання) укладено договір № 01-LS про надання правничої допомоги, відповідно до якого адвокатське об`єднання зобов`язується надати клієнту правничу допомогу на умовах і в порядку, визначених цим договором, а клієнт зобов`язується сплатити адвокатському об`єднанню винагороду (гонорар) за її надання та компенсувати фактичні витрати, необхідні для виконання доручення.

Відповідно до п. 3 додатку № 1 від 18.04.2025 загальна вартість правничої допомоги становить 41 000,00 грн.

11.09.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "САВ ЛТД" та Адвокатським об`єднанням "АВЕРУМ ЛІГАЛ" складено та підписано акт № 1 приймання-передачі наданої правничої допомоги, відповідно до якого адвокатським об`єднанням надано, а клієнтом прийнято наступні послуги: (1) аналіз документів, наданих клієнтом, щодо спору, ознайомлення з позовною заявою та додатками у справі № 910/4227/25; (2) складання, підписання та направлення до Господарського суду міста Києва, Київської міської ради та ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву; (3) аналіз відповіді на відзив, складання, підписання та направлення до Господарського суду міста Києва, Київської міської ради та ОСОБА_1 заперечень від 16.05.2025 у справі № 910/4227/25; (4) представництво клієнта у судових засіданнях 12.05.2025, 02.06.2025, 30.06.2025, 04.08.2025, 08.09.2025; (5) періодичне інформування клієнта про хід та проміжні результати надання правничої допомоги.

Представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "САВ ЛТД" у даній справі здійснювалося адвокатом Якімлюк Наталією Олексіївною на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АІ № 1855453 від 02.05.2025.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 подано до суду: договір № 17/04-25 про надання правничої допомоги від 17.04.2025; додаток № 1 від 17.04.2025 до договору; акт № 1 приймання-передачі наданої правничої допомоги від 11.09.2025; рахунок на оплату від 11.09.2025 № 1.

Судом встановлено, що 17.04.2025 між ОСОБА_1 (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "АВЕРУМ ЛІГАЛ" (адвокатське об`єднання) укладено договір № 17/04-25 про надання правничої допомоги, відповідно до якого адвокатське об`єднання зобов`язується надати клієнту правничу допомогу на умовах і в порядку, визначених цим договором, а клієнт зобов`язується сплатити адвокатському об`єднанню винагороду (гонорар) за її надання та компенсувати фактичні витрати, необхідні для виконання доручення.

Відповідно до п. 3 додатку № 1 від 17.04.2025 загальна вартість правничої допомоги становить 41 000,00 грн.

11.09.2025 між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням "АВЕРУМ ЛІГАЛ" складено та підписано акт № 1 приймання-передачі наданої правничої допомоги, відповідно до якого адвокатським об`єднанням надано, а клієнтом прийнято наступні послуги: (1) аналіз документів, наданих клієнтом, щодо спору, ознайомлення з позовною заявою та додатками у справі № 910/4227/25; (2) складання, підписання та направлення до Господарського суду міста Києва, Київської міської ради та ТОВ Фірма "САВ ЛТД" клопотання про закриття провадження від 24.04.2025 у справі № 910/4227/25; (3) складання, підписання та направлення до Господарського суду міста Києва, Київської міської ради та ТОВ Фірма "САВ ЛТД" відзиву на позовну заяву; (4) аналіз відповіді на відзив, складання, підписання та направлення до Господарського суду міста Києва, Київської міської ради та ТОВ Фірма "САВ ЛТД" заперечень від 16.05.2025; (5) представництво клієнта у судових засіданнях 12.05.2025, 02.06.2025, 30.06.2025, 04.08.2025, 08.09.2025; (6) періодичне інформування клієнта про хід та проміжні результати надання правничої допомоги.

Представництво інтересів ОСОБА_1 у даній справі здійснювалося адвокатом Якімлюк Наталією Олексіївною на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АІ № 1855452 від 24.04.2025.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи (окрім судового збору), покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позовні вимоги Київської міської ради задоволено частково у розмірі 1 912 764,74 грн., то витрати відповідачів на правничу допомогу покладаються на позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду скаржника з висновками суду щодо розподілу судових витрат, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни судового рішення не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції юридично неспроможними.

Додаткове рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству України, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Отже, в задоволенні апеляційних скарг ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "САВ ЛТД" та Київської міської ради слід відмовити, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 у справі № 910/4227/25 залишити без змін.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "САВ ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 у справі № 910/4227/25 - залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Київської міської ради на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 у справі № 910/4227/25 - залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2025 у справі № 910/4227/25 - залишити без змін.

4. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 у справі № 910/4227/25 - залишити без змін.

5. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до ст.ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.

6. Матеріали справи № 910/4227/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 18.12.2025.

Головуючий суддя О.М. Сибіга

Судді С.А. Гончаров

О.В. Тищенко