РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.12.2025Справа № 910/12718/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілаб»

до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція»

про стягнення 4.164.773,58 грн

Представники сторін:

від позивача: Кізик А.М.;

від відповідача: Козлюк М.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

13.10.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілаб» з вимогами до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» про стягнення 4.495.546,27 грн, з яких 4.473.000,00 грн основного боргу, 4.779,37 грн 0,3% річних та 17.766,90 грн інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору поставки №53-124-01-24-23757 від 13.09.2024 не у повному обсязі оплатив поставлений позивачем товар, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 4.473.000,00 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 4.779,37 грн 0,3% річних та 17.766,90 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2025 відкрито провадження у справі №910/12718/25, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.11.2025, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

04.11.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач повідомив, що після звернення позивача з даним позовом до суду відповідач сплатив грошові кошти у сумі 246000,00 грн. Також, відповідач просив суд зменшити розмір 0,3% річних та інфляційних втрат на 90%.

12.11.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 4.200.597,33 грн, з яких 4.131.000,00 грн основного боргу, 40.332,33 грн 3% річних та 29.265,00 грн інфляційних втрат.

У підготовчому засіданні 12.11.2025 суд прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 26.11.2025.

26.11.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 4.164.773,58 грн, з яких 4.131.000,00 грн основного боргу, 4.508,58 грн 0,3% річних та 29.265,00 грн інфляційних втрат.

26.11.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі та контррозрахунок 0,3% річних.

У підготовчому засіданні 26.11.2025 суд прийняв до розгляду вказану заяву позивача, у зв`язку з чим спір у справі розглядається з новою ціною позову - 4.164.773,58 грн,

У підготовчому засіданні 26.11.2025 суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 09.12.2025.

03.12.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 09.12.2025 представник відповідача заявив усне клопотання про зменшення розміру 0,3% річних та інфляційних втрат на 90%, в задоволенні якого судом було відмовлено у зв`язку із необгрунтованістю.

Представник позивача у судовому засіданні 09.12.2025 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 09.12.2025 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 09.12.2025 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

13.09.2024 між Акціонерним товариством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнілаб» (постачальник) укладено Договір поставки №53-124-01-24-23757, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю в передбачені цим договором строки товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, виробником, кількістю, ціною та з кодом згідно УКТ ЗЕД товару, які зазначаються в специфікації №1 (додаток №1 до договору), та є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору поставки №53-124-01-24-23757 від 13.09.2024 предметом поставки по даному договору є товар: код ДК 38420000-5 (Прилади для вимірювання витрати, рівня та тиску рідин і газів), Рідинний (іонний) хроматограф.

Датою поставки товару є дата підписання видаткової накладної вантажоодержувачем. Ризик випадкового пошкодження або випадкового знищення товару переходить до покупця з моменту поставки товару (п. 3.9 Договору поставки №53-124-01-24-23757 від 13.09.2024).

Відповідно до п. 3.12 Договору поставки №53-124-01-24-23757 від 13.09.2024 приймання товару за якістю та кількістю здійснюється згідно з вимогами СОУ НАЕК 038:2021 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії» (даний Стандарт є загальнодоступним в електронному вигляді і знаходиться на сайті за посиланням: https://old.energoatom.com.ua/inforrnation- for-members.html).

Згідно з п. 4.1 Договору поставки №53-124-01-24-23757 від 13.09.2024 ціна товару по договору становить: 4800000,00 грн., крім того ПДВ 20% 960000,00 грн. Всього ціна Договору: 5760000,00 грн.

Відповідно до п. 4.2 Договору поставки №53-124-01-24-23757 від 13.09.2024 ціна за одиницю товару, кількість та загальна ціна товару по договору визначається специфікацією(ями) №1 (додаток 1 до договору).

Відповідно до п. 4.3 Договору поставки №53-124-01-24-23757 від 13.09.2024 до ціни товару включена вартість упакування, маркування, тари, страхування, доставка до складу вантажоодержувача, витрати пов`язані з виготовленням, випробуваннями, прийманням товару шеф -монтаж, шеф -налагодження, запуск обладнання в експлуатацію та навчання постачальником персоналу покупця, яке здійснюється на майданчику філії «ВП ХАЕС».

Відповідно до п. 8.4 Договору поставки №53-124-01-24-23757 від 13.09.2024 у випадку порушення строків оплати товару покупець на вимогу постачальника, відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, сплачує суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 0,3 % річних від простроченої суми. Пеня за порушення строку оплати товару не нараховується.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності печатки) і діє до 31.12.2025, а в частині виконання гарантійних зобов`язань, що передбачені даним договором -до спливу гарантійних строків (п. 11.1 Договору поставки №53-124-01-24-23757 від 13.09.2024).

Звертаючись з даним позовом до суду (відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог), позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору поставки №53-124-01-24-23757 від 13.09.2024 не у повному обсязі оплатив поставлений позивачем товар, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 4.131.000,00 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 4.508,58 грн 0,3% річних та 29.265,00 грн інфляційних втрат.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказав на неправильність розрахунків 0,3% річних та інфляційних втрат, наведених позивачем, а також просив суд зменшити розмір 0,3% річних та інфляційних втрат на 90%.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до видаткової накладної №1394 від 28.11.2024 позивач поставив відповідачу на умовах Договору поставки №53-124-01-24-23757 від 13.09.2024 товар на суму 5760000,00 грн

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У п. 5.1 Договору поставки №53-124-01-24-23757 від 13.09.2024 сторони погодили, що оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 180 календарних днів з дати здійснення постачальником запуску товару (обладнання) в експлуатацію.

Згідно з п. 3.5 Договору поставки №53-124-01-24-23757 від 13.09.2024 шеф-монтування, шеф-налагодження та запуск обладнання в експлуатацію здійснюється на території філії ВП ХАЕС персоналом постачальника. Термін виконання шеф-монтажу, шеф-налагодження та запуск обладнання в експлуатацію здійснюється постачальником протягом 60 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатний товар згідно СОУ НАЕК 038:2021 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії. Виконання підтверджується оформленням відповідного та погодженням між сторонами відповідного протоколу. Постачальник попередньо за три дня до відправки своїх працівників повідомляє покупця про дату, час прибуття працівників, при цьому необхідно зазначити (ПІП, паспортні данні: №, серія, ким виданий), вказана інформація надсилається на адресу , для оформлення в установленому порядку проходу персоналу на зовнішній об`єкт ВП ХАЕС.

31.01.2025 сторонами складено Протокол інсталяції обладнання №310125.

Таким чином, оскільки запуск обладнання в експлуатацію здійснено 31.01.2025, відповідач повинен був оплатити отриманий від позивача на умовах Договору поставки №53-124-01-24-23757 від 13.09.2024 товар у строк до 30.07.2025 включно (протягом 180 днів з дати запуску обладнання в експлуатацію).

Відповідно до платіжної інструкції №3530 від 09.04.2025 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 369000,00 грн, відповідно до платіжної інструкції №8043 від 12.08.2025 грошові кошти у розмірі 102000,00 грн, відповідно до платіжної інструкції №8190 від 14.08.2025 грошові кошти у розмірі 96000,00 грн, відповідно до платіжної інструкції №8231 від 15.08.2025 грошові кошти у розмірі 102000,00 грн, відповідно до платіжної інструкції №8343 від 19.08.2025 грошові кошти у розмірі 90000,00 грн, відповідно до платіжної інструкції №8629 від 26.08.2025 грошові кошти у розмірі 42000,00 грн, відповідно до платіжної інструкції №8820 від 02.09.2025 грошові кошти у розмірі 72000,00 грн, відповідно до платіжної інструкції №9160 від 08.09.2025 грошові кошти у розмірі 84000,00 грн, відповідно до платіжної інструкції №9550 від 16.09.2025 грошові кошти у розмірі 90000,00 грн, відповідно до платіжної інструкції №9698 від 22.09.2025 грошові кошти у розмірі 90000,00 грн, відповідно до платіжної інструкції №10039 від 02.10.2025 грошові кошти у розмірі 78000,00 грн, відповідно до платіжної інструкції №10462 від 07.10.2025 грошові кошти у розмірі 72000,00 грн, відповідно до платіжної інструкції №10722 від 14.10.2025 грошові кошти у розмірі 90000,00 грн, відповідно до платіжної інструкції №10912 від 20.10.2025 грошові кошти у розмірі 84000,00 грн, відповідно до платіжної інструкції №11023 від 27.10.2025 грошові кошти у розмірі 72000,00 грн, відповідно до платіжної інструкції №11551 від 10.11.2025 грошові кошти у розмірі 96000,00 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача за Договором поставки №53-124-01-24-23757 від 13.09.2024 склала 4.131.000,00 грн. (до вказаної суми заборгованості позивачем було зменшено позовні вимоги у даній справі).

Судом встановлено, що 17.11.2025 відповідач ще сплатив позивачу частину боргу сумою 96000,00 грн відповідно до платіжної інструкції №11709 від 17.11.2025 та 02.12.2025 решту боргу у сумі 4035000,00 грн відповідно до платіжної інструкції №12235 від 02.12.2025.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Таким чином, враховуючи, що предмет спору в частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 4.131.000,00 грн. припинив своє існування після звернення позивача з даним позовом до суду, суд дійшов висновку закрити провадження у справі №910/12718/25 в частині стягнення з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» суми основного боргу у розмірі 4.131.000,00 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Також, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 0,3% річних у розмірі 4.508,58 грн та інфляційні втрати у розмірі 29.265,00 грн за період з 31.07.2025 до 25.11.2025 (відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунки 0,3% річних, здійснені позивачем, суд дійшов висновку в їх необгрунтованості.

Зокрема, при нарахуванні 0,3% річних позивач не врахував здійснену відповідачем оплату 17.11.2025 у сумі 96000,00 грн.

Так само, контррозрахунок 0,3% річних, який виконано відповідачем, судом визнається необгрунтованим, оскільки відповідач допустив помилку, відобразивши у розрахунку оплату 16.08.2025 у сумі 90000,00 грн, тоді як такої оплати не було.

За таких обставин суд здійснив власний розрахунок 0,3% річних та дійшов висновку, що обгрунтованим їх розміром є 4500,68 грн.

Розрахунки інфляційних втрат, виконані позивачем, визнаються судом обгрунтованими у сумі 29265,00 грн (так як вони виконані на суми боргу, які існували більше 15 днів місяця).

Відносно клопотання відповідача про зменшення розміру 0,3% річних та інфляційних втрат на 90%, суд зазначає, що суд може зменшити розмір процентів річних у кожному конкретному випадку з урахуванням таких підтверджених обставинами справи підстав, зокрема, як дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу тощо, а також дотримуючись принципів розумності, справедливості, пропорційності та балансу між інтересами боржника і кредитора.

Заявляти про наявність підстав для зменшення процентів річних та доводити, що вони підтверджуються конкретними обставинами справи має саме боржник, а суд з огляду на наявні в матеріалах справи докази має надати оцінку обґрунтованості таких доводів та вирішити питання про можливість зменшення процентів річних.

Розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), - це законодавчо встановлений та мінімальний розмір процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником, не підлягає зменшенню судом.

Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони входять до складу грошового зобов`язання і виступають способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат.

Наведені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі №903/602/24.

Отже, оскільки сторони встановили навіть менший розмір процентів річних, ніж 3%, суд не вбачає законодавчо визначених підстав для їх зменшення.

Отже, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілаб» в частині стягнення з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» 0,3% річних у розмірі 4.508,58 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 4.500,68 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 29.265,00 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У зв`язку з тим, що позивачем було зменшено розмір позовних вимог, йому підлягає поверненню з державного бюджету судовий збір у розмірі 3969,27 грн.

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Так як суд дійшов висновку закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу розміром 4.131.000,00 грн., позивачу підлягає поверненню з державного бюджету судовий збір у розмірі 49572,01 грн.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 231, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» частини суми основного боргу у розмірі 4.131.000,00 грн.

3. Стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код: 24584661) в особі філії «Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілаб» (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 22/15; ідентифікаційний код: 31175502) 0,3% річних у розмірі 4.500 (чотири тисячі п`ятсот) грн 68 коп, інфляційні втрати у розмірі 29.265 (двадцять дев`ять тисяч двісті шістдесят п`ять) 00 коп. та судовий збір у розмірі 405 (чотириста п`ять) грн 19 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілаб» (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 22/15; ідентифікаційний код: 31175502) судовий збір у розмірі 53.541 (п`ятдесят три тисячі п`ятсот сорок одна) грн 28 коп., сплачений за платіжною інструкцією №23592 від 09.10.2025.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 18.12.2025.

Суддя О.М. Спичак