РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.12.2025Справа № 910/9450/25

За позовомДержавного агентства України з питань кіно
доТовариства з обмеженою відповідальністю "210 Добрих Справ"
прозобов`язання надати документи та розірвання договору
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Панасюк Ю.М.
Представники сторін:

від позивача: Сам-Далірі А.С;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/9450/25 за позовом Державного агентства України з питань кіно (далі також позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "210 Добрих Справ" (далі також відповідач, ТОВ "210 Добрих Справ") відповідно до якого позивач просить:

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю « 210 добрих справ» надати Держкіно звіти про перебіг виконання реалізації національного фільму « 210 добрих справ» за 2021, 2022, 2023, 2024 роки та 1 квартал 2025 року та аудиторські звіти за 2021, 2022, 2023 та 2024 роки;

- розірвати Ліцензійний договір від 30.12.2020 № 33-ЛД укладений між Державним агентством України з питань кіно та Товариством з обмеженою відповідальністю « 210 добрих справ».

З огляду на те, що в підготовчому провадженні здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 04.12.2025.

Представник позивача безпосередньо в судовому засіданні 04.12.2025 наполягав на задоволенні заявленого позову та надав усні пояснення по суті спору.

Відповідач явку представника в судове засідання 04.12.2025 не забезпечив, відзив на позов не надав.

Суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (далі також - ГПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Так, ухвали суду були надіслані за адресою відповідача, яка вказана у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім того, суд зауважує, що ухвали суду у даній справі були офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - на сайті за посиланням https://reyestr.court.gov.ua, а також знаходяться у вільному доступі в мережі Інтернет на інших відповідних веб-сайтах.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений судом не подав відзиву на позов, відповідних клопотань про продовження процесуальних строків, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами з урахуванням згаданого вище припису ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Рішення в даній справі ухвалено з урахуванням ст. ст. 219, 220, 233 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.12.2020 між Державним агентством з питань кіно (Держкіно) та Товариством з обмеженою відповідальністю « 210 добрих справ» (як дистриб`ютором) було укладено ліцензійний договір № 33-ЛД (далі також - договір), за умовами якого Держкіно передає дистриб`ютору дозвіл (ліцензію) на використання своїх часток виключних майнових авторських прав на Фільм, а саме право використовувати Фільм та/або дозволяти використання Фільму третім особам способами (видавати субліцензії), зазначеними у статті 3 цього договору (Права на Фільм), на Строк і Територію, зазначені у цьому договорі.

Дистриб`ютор зобов`язався виплатити Держкіно дохід від комерційного використання всіх прав на Фільм у розмірі та на умовах, зазначених у цьому договорі (п. 2.2. договору).

У розділі 4 договору сторони погодили, що згідно державного контракту на виробництво національного фільму « 210 добрих справ» на умовах державного замовлення від 18.01.2019 № 298 та договору фінансової підтримки виробництва національного фільму « 210 добрих справ» реєстр. № 3 від 05.12.2012 розподіл доходу від комерційного використання всіх прав на Фільм відбувається відповідно до фактичних внесків сторін у виробництво Фільму наступним чином:

- дистриб`ютор сплачує Держкіно частку доходу від комерційного використання всіх прав на Фільм у розмірі частки Держкіно в майнових правах на Фільм визначеної в акті розподілу майнових прав на Фільм.

Відповідно до п. 4.4. договору, сплата частки доходу Держкіно від комерційного використання всіх прав на Фільм здійснюється дистриб`ютором щоквартально, не пізніше 15 числа місяця, наступного після закінчення кварталу. Дистриб`ютор складає звіти з реалізації прав та перераховує кошти на розрахунковий рахунок Держкіно після відшкодування витрат на тиражування копій Фільму та на просування Фільму протягом 15 календарних днів після закінчення кожного кварталу. У разі відсутності доходу від використання прав за розрахунковий період дистриб`ютор інформує про такий факт Держкіно.

Згідно з пп. 5.3.3. п. 5.3. договору, дистриб`ютор зобов`язався своєчасно здійснювати розрахунки із Держкіно та надавати до 15-го числа першого місяця кожного кварталу звіти про перебіг виконання реалізації Фільму. Подавати Держкіно до 20 січня наступного за звітним року, підтвердження незалежним аудитором достовірності наданих звітів про використання прав, зазначених у ст. 3 цього договору, у попередньому році.

Договір набуває чинності від дати підписання його сторонами і діє до 31.12.2025, але у будь-якому разі до повного виконання дистриб`ютором своїх зобов`язань. Термін дії цього договору може бути подовжений за згодою сторін (п. 10.1. договору).

У пунктах 10.3., 10.4. договору передбачено, що цей договір може бути розірваний достроково, за ініціативою Держкіно в разі невиконання дистриб`ютором умов будь-якого з пунктів 3.2., 5.3.3., 5.3.4 та статті 4 цього договору. У випадку відсутності реалізації прав на Фільм протягом 1 року Держкіно залишає за собою право розірвати договір в односторонньому порядку. При цьому Держкіно письмово інформує дистриб`ютора про свої претензії та наміри і, якщо дистриб`ютор у двомісячний термін не усуне розбіжностей, договір припиняє свою дію.

Як стверджує позивач, починаючи з дати укладання договору та станом на сьогодні, всупереч пункту 5.3.3 договору, ТОВ « 210 добрих справ» не надано жодного звіту про перебіг виконання реалізації Фільму за 2021, 2022, 2023, 2024 роки та 1 квартал 2025 року та аудиторські звіти за 2021, 2022, 2023 та 2024 роки.

Держкіно повідомляло ТОВ « 210 добрих справ» про невиконання умов Договору листами від 05.01.2022 № 8/7/11-22 та від 13.11.2023 № 1854/7/11-23, але офіційної відповіді Держкіно так і не отримало. Листи, які направлялись на поштову адресу ТОВ « 210 добрих справ» повертались за зворотною адресою.

17.03.2025 року Держкіно листом № 570/7/11-25 повідомило ТОВ « 210 добрих справ» про намір розірвати Договір відповідно до пунктів 10.3 та 10.4 Договору у разі невиконання ТОВ « 210 добрих справ» умов будь-якого з пунктів 3.2, 5.3.3, 5.3.4. та статті 4 Договору, а також у випадку відсутності реалізації прав на Фільм протягом 1 (одного) року Держкіно залишає за собою право розірвати Договір в односторонньому порядку. При цьому Держкіно письмово проінформувало ТОВ « 210 добрих справ» про свої претензії та наміри і, якщо ТОВ « 210 добрих справ» у двомісячний термін не усуне розбіжностей, Договір припиняє свою дію.

Однак, згідно з доводами позивача, станом на дату подання позову, Держкіно не отримало жодної офіційної відповіді, а лист від 17.03.2025 № 570/7/11-25, який відправлено на поштову адресу ТОВ « 210 добрих справ» також повернувся за зворотною адресою.

Враховуючи, що вимоги Держкіно залишені ТОВ « 210 добрих справ» без відповіді та задоволення, Держкіно вимушено було звернутись до суду за захистом порушених прав.

Відповідач своїм правом на поданні відзиву не скористався, викладених у позові обставин не спростував.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі також ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з положеннями ст. 1108 ЦК України, особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) дозвіл на використання цього об`єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об`єкта права інтелектуальної власності).

Ліцензіат не має права використовувати об`єкт права інтелектуальної власності в іншій сфері, ніж визначено ліцензією на використання об`єкта права інтелектуальної власності. Невиключна ліцензія не виключає можливості використання ліцензіаром об`єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об`єкта у зазначеній сфері.

Положеннями ч. 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абз. 2 ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди: її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим. що в дійсності вона змогла отримати.

Тобто, у кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.

Схожу правову позицію викладено також у постановах Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 635/34597/15-ц, від 01.04.2020 у справі № 206/1676/16- ц.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи та не було спростовано відповідачем, починаючи з дати укладання договору та станом на сьогодні, всупереч пункту 5.3.3 договору, ТОВ « 210 добрих справ» не надано жодного звіту про перебіг виконання реалізації Фільму за 2021, 2022, 2023, 2024 роки та 1 квартал 2025 року та аудиторські звіти за 2021, 2022, 2023 та 2024 роки.

Крім того, всупереч положень п. 4.4. статті 4 договору, ТОВ « 210 добрих справ» не повідомляло Держкіно про відсутність доходу від використання прав за розрахунковий період.

Тому, зважаючи на невиконання умов договору, позивач скориставшись своїм правом, передбаченим пунктами 10.3., 10.4. договору та надіслав відповідачу повідомлення про намір розірвати договір у разі не усунення суперечностей у встановлений Держкіно строк.

Оскільки ТОВ « 210 добрих справ» такі суперечності не усунуло, відповіді на листи/вимоги позивача не надало, то позивачем обґрунтовано заявлено про дострокове розірвання договору.

Позовна вимога Держкіно про розірвання Ліцензійного договору від 30.12.2020 № 33-ЛД підлягає задоволенню.

У той же час, стосовно позовної вимоги про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю « 210 добрих справ» надати Держкіно звіти про перебіг виконання реалізації національного фільму « 210 добрих справ» за 2021, 2022, 2023, 2024 роки та 1 квартал 2025 року та аудиторські звіти за 2021, 2022, 2023 та 2024 роки, суд вважає за необхідне наголосити на такому.

У випадках розірвання договору судом, зокрема у зв`язку з істотним порушенням його умов, можливим є покладення на сторони обов`язку вчинити певні дії, якщо такі дії безпосередньо спрямовані на усунення наслідків порушення або відновлення майнового становища сторін, зокрема шляхом повернення отриманого за договором майна чи грошових коштів (реституції).

Разом з тим, покладення на сторону обов`язку вчинити певні дії після розірвання договору можливе лише у випадку, коли такі дії випливають із факту виконання договору сторонами та пов`язані з поверненням отриманого або компенсацією завданих збитків.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Аналіз наведених вище норм дає змогу дійти висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340.

Отже, коли особа звернулася до суду по захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до відповідного порушення, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).

Проте, у позовній заяві жодним чином не обґрунтовано, яким саме чином задоволення позовної вимоги про зобов`язання надати звіти поновить порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача.

Фактично позовна вимога про зобов`язання надати звіти спрямована на отримання відомостей щодо можливого використання об`єкта авторського права (Фільму) та отримання доходу від такого використання. Хоча, долучені до позовної заяви матеріли та доводи позивача жодним чином не свідчать та не підтверджують факт використання відповідачем об`єкта ліцензії, демонстрації Фільму, його комерційної реалізації або отримання доходу від такої реалізації. Сам по собі факт укладання ліцензійного договору не є доказом фактичного використання об`єкта авторського права.

З умов договору вбачається, що обов`язок складання та подання відповідних звітів є похідним від фату використання об`єкта ліцензії та отримання доходу від його реалізації.

У той же час, заявлена позивачем вимога спрямована на зобов`язання відповідача створити та надати документи, щодо яких відсутні докази їх існування.

Обов`язок подання звітів про виконання ліцензійного договору є елементом належного виконання договору під час його дії та не може розглядатися як правовий наслідок його розірвання у випадку, коли не доведено факту використання об`єкта ліцензії або отримання доходу від такої реалізації.

Таким чином, задоволення позову в частині зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю « 210 добрих справ» надати Держкіно звіти про перебіг виконання реалізації національного фільму « 210 добрих справ» за 2021, 2022, 2023, 2024 роки та 1 квартал 2025 року та аудиторські звіти за 2021, 2022, 2023 та 2024 роки не призведе до відновлення порушених прав позивача та не усуне правову невизначеність щодо факту використання об`єкта ліцензії. Позов Державного агентства України з питань кіно в цій частині є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2012 у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (Заява № 387/03), зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими, узгодженими.

Судом зроблено оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, з`ясовані мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування в даному спорі, в тому числі застосовано до спірних правовідносин норму права та вказано мотиви такого застосування, що відповідає положенням ст. 238 ГПК України.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державного агентства України з питань кіно підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 219, 220, 232, 233, 237, 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного агентства України з питань кіно задовольнити частково.

2. Розірвати Ліцензійний договір від 30.12.2020 № 33-ЛД, укладений між Державним агентством України з питань кіно та Товариством з обмеженою відповідальністю « 210 добрих справ».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "210 Добрих Справ" (04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, 48, оф. 700; ) на користь Державного агентства України з питань кіно (02156, м. Київ, вул. Кіото, 27; ) судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 18.12.2025 року.

Суддя Ю.О.Підченко