ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2025м. ДніпроСправа № 904/4505/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Загинайко Т.В. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Козелецької окружної прокуратури (17000, смт Козелець Чернігівського району Чернігівської обл., вул. Євгена Лоскота, буд. 1) в інтересах держави в особі Остерської міської ради (17044, м. Остер Чернігівського району Чернігівської обл., вул. Незалежності, буд. 21; ідентифікаційний код 04061754)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (51400, м. Павлоград Дніпропетровської обл., вул. Соборна, буд. 99; ідентифікаційний код 44604267)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Комунальний заклад "Центр надання соціальних послуг" Остерської міської ради (17044, м. Остер Чернігівського р-ну, Чернігівської обл., вул. Незалежності, буд 21; ідентифікаційний код 44682497)

про стягнення 47 200 грн. 00 коп.

Без повідомлення (виклику) представників сторін.

ПРОЦЕДУРА:

Козелецька окружна прокуратура в інтересах держави в особі Остерської міської ради звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№4288/25 від 14.08.2025) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" 47 200 грн. 00 коп. - заборгованості за договором поставки від 24.04.2024 №СК4/312.

Також просить стягнути з відповідача на користь Чернігівської обласної прокуратури (отримувач Чернігівська обласна прокуратура; ; банк отримувача Державна казначейська служба України м. Київ; рахунок отримувача - UA0006008) сплачений судовий збір у сумі 2 422 грн. 00 коп. за подання даної позовної заяви.

Позовну заяву було подано без додержання вимог, встановлених статтями 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2025 про залишення позовної заяви без руху позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків - 7 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У подальшому, позивачем подано заяву (вх.№36479/25 від 22.08.2025), відповідно до якої позивачем було виправлено недоліки позовної заяви та виконано вимоги суду, зазначені в ухвалі суду від 19.08.2025.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Комунальний заклад "Центр надання соціальних послуг" Остерської міської ради (17044, м. Остер Чернігівського р-ну, Чернігівської обл., вул. Незалежності, буд 21; ідентифікаційний код 44682497).

Третя особа у листі (вх.№37206/25 від 27.08.2025 надійшов засобами електронного зв`язку), що за змістом є поясненнями третьої особи щодо позову зазначає, що: - 24 квітня 2024 між ТОВ "Тенегія" (постачальником) та Комунальним закладом "Центр надання соціальних послуг" Остерської міської ради (замовником) було укладено договір про закупівлю товарів №CК4/312; - згідно даного договору, а саме пункту 1.1 постачальник зобов`язується поставити замовнику, а замовник прийняти і оплатити Бензин А-95 та Дизельне паливо : ДК 021:2015:09130000-9: Нафта і дистилянти за цінами визначеними згідно накладних на товар; - відповідно до пункту 1.2 товар постачається замовнику скретч-картами номіналом 10 та 20 літрів та зазначений товар у вигляді скретч-карток у кількості 1000 літрів дизпалива та 800 літрів бензину А-95 був отриманий замовником згідно накладної від 07.05.2024 №0004/0000776 на суму 92 850 грн. 00 коп.; - пунктом 5.2.1. Договору передбачалося, що передача покупцю товару за цим Договором здійснюється на АЗС постачальником шляхом заправки автомобілів покупця при пред`явленні довіреним особам покупця скретч-картки; - згідно з пунктом 5.2.2. Договору скретч-карта є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картах вважаються виконаними, при цьому постачальник не може передати покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-картці; - при спробі замовником здійснити використання придбаних карток (придбати паливо), згідно Договору оператором АЗС постачальника повідомлено про те, що придбані ним картки не можуть бути використані у зв`язку із тим, що на заправці нема палива; - відповідно до пункту 6.3. Договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором, забезпечити поставку товарів, якість яких відповідає товару ДСТУ; - у зв?язку з неможливістю отримати бензин та дизпаливо за скретч-картками та незначним залишком пального надання соціальних послуг працівниками нашого центру стає неможливим, ТОВ "Тенегія" не виконала умови договору №СК4/312 від 24.04.2024 щодо поставки бензину та дизельного палива, не поставлено бензину за даним договором 750,0 літрів на суму 39 000 грн. 00 коп. та дизельного палива 190,0 літрів на суму 9 737 грн. 50 коп.

Відповідно до акту Відділу документального забезпечення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2025 №331/25 про втрату документів або перепідшивання справи, відсутність вкладень або порушень цілісності, пошкоджень конверта (паковання) зазначено, що під час надходження електронного листа на електронну пошту суду по справі №904/4505/25 суддя Загинайко Т.В., який надійшов від КЗ "Центр надання соціальних послуг" Остерської міської ради не виявилося електронного цифрового підпису.

Третя особа у листі (вх.№37737/25 від 01.09.2025 надійшов засобами поштового зв`язку), що за змістом є поясненнями третьої особи щодо позову зазначає, що: - 24 квітня 2024 між ТОВ "Тенегія" (постачальником) та Комунальним закладом "Центр надання соціальних послуг" Остерської міської ради (замовником) було укладено договір про закупівлю товарів №CК4/312; - згідно даного договору, а саме пункту 1.1 постачальник зобов`язується поставити замовнику, а замовник прийняти і оплатити Бензин А-95 та Дизельне паливо : ДК 021:2015:09130000-9: Нафта і дистилянти за цінами визначеними згідно накладних на товар; - відповідно до пункту 1.2 товар постачається замовнику скретч-картами номіналом 10 та 20 літрів, зазначений товар у вигляді скретч-карток у кількості 1000 літрів дизпалива та 800 літрів бензину А-95 був отриманий замовником згідно накладної від 07.05.2024 №0004/0000776 на суму 92 850 грн. 00 коп.; - пунктом 5.2.1. Договору передбачалося, що передача покупцю товару за цим Договором здійснюється на АЗС постачальником шляхом заправки автомобілів покупця при пред`явленні довіреним особам покупця скретч-картки; - згідно з пунктом 5.2.2. Договору скретч-карта є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картах вважаються виконаними, при цьому постачальник не може передати покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-картці; - при спробі замовником здійснити використання придбаних карток (придбати паливо) згідно з Договором оператором АЗС постачальника повідомлено про те, що придбані ним картки не можуть бути використані у зв`язку із тим, що на заправці нема палива; - відповідно до пункту 6.3. Договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором, забезпечити поставку товарів, якість яких відповідає товару ДСТУ; - у зв?язку з неможливістю отримати бензин та дизпаливо за скретч-картками та незначним залишком пального надання соціальних послуг працівниками нашого центру стає неможливим; - ТОВ "Тенегія" не виконала умови договору №СК4/312 від 24.04.2024 щодо поставки бензину та дизельного палива.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2025 повернуто без розгляду лист Комунального закладу "Центр надання соціальних послуг" Остерської міської ради (вх.№37206/25 від 27.08.2025 надійшов засобами електронного зв`язку), що за змістом є поясненнями третьої особи щодо позову.

Третя особа листом (вх.№40180/25 від 15.09.2025) надає пояснення щодо позову та зазначає про те, що: - 24 квітня 2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (постачальником) та Комунальним закладом "Центр надання соціальних послуг" Остерської міської ради (замовником) було укладено договір про закупівлю товарів №CК4/312; - згідно даного договору, а саме пункту 1.1 постачальник зобов`язується поставити замовнику, а замовник прийняти і оплатити Бензин А-95 та Дизельне паливо : ДК 021:2015:09130000-9: Нафта і дистилянти за цінами визначеними згідно накладних на товар; - відповідно до пункту 1.2 товар постачається замовнику скретч-картами номіналом 10 та 20 літрів, зазначений товар у вигляді скретч-карток у кількості 1000 літрів дизпалива та 800 літрів бензину А-95 був отриманий замовником згідно накладної від 07.05.2024 №0004/0000776 на суму 92 850 грн. 00 коп.; - пунктом 5.2.1. Договору передбачалося, що передача покупцю товару за цим Договором здійснюється на АЗС постачальником шляхом заправки автомобілів покупця при пред`явленні довіреним особам покупця скретч-картки; - згідно з пунктом 5.2.2. Договору скретч-карта є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картах вважаються виконаними, при цьому постачальник не може передати покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-картці; - при спробі замовником здійснити використання придбаних карток (придбати паливо) згідно з Договором оператором АЗС постачальника повідомлено про те, що придбані ним картки не можуть бути використані у зв`язку із тим, що на заправці нема палива; - відповідно до пункту 6.3. Договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором, забезпечити поставку товарів, якість яких відповідає товару ДСТУ; - у зв?язку з неможливістю отримати бензин та дизпаливо за скретч-картками та незначним залишком пального надання соціальних послуг працівниками нашого центру стає неможливим; - Товариство з обмеженою відповідальністю "Тенегія" не виконала умови договору №СК4/312 від 24.04.2024 щодо поставки бензину та дизельного палива.

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з частиною 6 статті 242 цього Кодексу днем вручення судового рішення є, окрім іншого, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

З долученої судом до матеріалів справи довідки про доставку електронного листа вбачається, що ухвала суду від 22.08.2025 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі була доставлена до електронного кабінету відповідача 22.08.2025 о 20:26 год. (а.с. 78).

Суд звертає увагу на те, що права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Так, ухвалою суду від 22.08.2025, з урахуванням вимог частини статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Однак, станом на 15.12.2025 строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Отже, з огляду на предмет та підстави позову у даній справи, суд вважає, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позову заяву так і доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду не повідомлено.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Справа розглядається відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод протягом розумного строку з урахуванням введення в Україні воєнного стану.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ

Як вбачається, між Комунальним закладом "Центр надання соціальних послуг" Остерської міської ради, як покупцем, та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Тенегія", як постачальником, було укладено договір поставки від 24.04.2024 №СК4/312 (закупівля UA-Р-2024-04-24-015669-а) (надалі - Договір) (а.с. 18-21).

Відповідно до пункту 1.1 Договору постачальник приймає на себе зобов`язання передати покупцю у власність товари, а покупець зобов`язується сплатити і прийняти вказаний товар.

Найменування товару: бензин А95, дизпаливо (пункт 1.2 Договору).

Одиниця виміру: літр (пункт 1.3 Договору).

Кількість: згідно з накладною на товар (пункт 1.4 Договору).

Пунктом 1.5 Договору визначено, що відпуск товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скретч-картки) на отримання товару відповідно "Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами" затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997.

Товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем по кількості і якості з моменту фактичного отримання товару згідно з умовами договору (пункт 2.1 Договору).

Пунктом 3.1 Договору визначено, що ціна 1 літра товару: згідно накладних на товар.

Відповідно до пункту 3.2 Договору загальна сума договору: 92 850 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ.

Відповідно до пункту 4.1 Договору оплата товару здійснюється покупцем в національній валюті України в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника в день виписки рахунку-фактури та накладної на товар. Ціна одного літру товару вказується у рахунку-фактурі та накладній і дійсна тільки протягом дня їх виписки.

Згідно з пунктом 5.1 Договору строк поставки товарів - до закінчення терміну дії довірчого документу (скретч-картки).

Підпунктом 5.2.1 Договору визначено, що передача покупцю товару за цим договором здійснюється на АЗС постачальника шляхом заправки автомобілів покупця при пред`явленні довіреними особами покупця скретч-картки.

Згідно з підпунктом 5.2.2 Договору скретч-картка є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картках вважаються виконаними, при цьому постачальник не може передати покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-картці.

Умови постачання товару - самовивезення. Покупець зобов`язується отримати товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу який зазначений на довірчому документі (пункт 5.3 Договору).

Пунктом 6.3 Договору визначено, що постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором; забезпечити поставку товарів, якість яких відповідає умовам, встановленим розділом 2 цього договору.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (за умови наявності печатки у сторони) (пункт 10.1 Договору).

Також сторонами підписано додаток №1 до Договору, яким визначено перелік уповноважених представників покупця (а.с. 21 на звороті).

Як вбачається, відповідно до видаткової накладної від 07.05.2024 №0004/0000776 (а.с. 22) та Специфікації №0004/0000776-С відпущених скретч-карток на нафтопродукти по купюрах до видаткової накладної від 07.05.2024 №0004/0000776 (а.с. 22) постачальником було передано покупцю:

- 50 скретч-карток номіналом 20 літрів на отримання дизпалива в кількості 1000 літрів на загальну суму 51 250 грн. 00 коп., з урахуванням ПДВ;

- 80 скретч-карток номіналом 10 літрів на отримання бензину А-95 в кількості 800 літрів на загальну суму 41 600 грн. 00 коп., з урахуванням ПДВ.

З матеріалів справи також вбачається, що покупцем було виконано свої зобов`язання за Договором в частині оплати плати за товар на загальну суму 92 850 грн. 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією від 01.05.2024 №181 (внутрішній номер 343598566), копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 23).

Прокурор зазначає, що після укладення Договору до 25.12.2024 відповідач здійснював відпуск товару за скретч-картками, а потім припинив поставку бензину А-95 та дизельного палива, що підтверджується службовими записками відповідальних працівників КЗ "Центр надання соціальних послуг" від 25.12.2024 (а.с. 29). Таким чином, відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання щодо відпуску покупцю оплаченого ним товару.

З матеріалів справи вбачається, що Комунальним закладом "Центр надання соціальних послуг" Остерської міської ради на адресу відповідача направлено лист - претензію від 12.03.2025 за № 01.1-14/185 щодо неналежного виконання зобов`язань за договором № СК4/312 від 24.04.2024, які отримані відповідачем (а.с. 30-32).

Прокурор зазначає, що на час звернення з позовом до суду відповіді від відповідача на вказаний лист не отримав.

В матеріалах справи містяться копії невикористаних скретч-карток (а.с.24-28).

За твердженням прокурора, Комунальний заклад "Центр надання соціальних послуг" Остерської міської ради виконав свої зобов`язання за Договором за сплати за товар на загальну суму 92 850 грн. 00 коп., проте відповідач не поставив товар на загальну суму 47 200 грн. 00 коп., а саме: 750 літрів бензину А-95 на суму 39 000 грн. 00 коп. (52,00 грн х 750 л) та 160 літрів дизельного палива на суму 8 200 грн. 00 коп. (51,25 грн х 160 л), що і стало причиною виникнення спору та звернення прокурора з позовом до суду.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до частини першої статті 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми (частина перша статті 670 Цивільного кодексу України ).

За приписом частини другої статті 570 Цивільного кодексу України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства аванс не виконує забезпечувальної функції, а є грошовою сумою, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). При цьому, у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Подібний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17.

У той же час згідно з частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є, за своїм змістом, правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом, а саме як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 №1442 затверджені Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, як визначають порядок роздрібної торгівлі пальним, оливами, мастилами (далі - нафтопродукти) (далі - Правила №1442) (у редакції, чинній на час існування спірних відносин).

Торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу АЗС (абзац 2 пункту 3 Правил № 1442).

Розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару (пункт 9 Правил № 1442).

Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2018 № 281/171/578/155, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за № 805/15496, затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 3 Інструкції талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

У пунктах 10.3.3.1, 10.3.3.2 Інструкції визначено, що форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери. Заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою № 17-НП.

Отже, талон є документом, який засвідчує право його власника отримати пальне на АЗС, а тому підписання сторонами видаткової накладної не свідчить про передання учасником заявникові товару за договором, а лише підтверджує факт передачі талонів (скретч-карток), які надавали право замовникові на отримання відповідної кількості товару (палива) за Договором в майбутньому.

Як передбачено статтею 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Слід відзначити, що в силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як зазначає прокурор та підтверджується матеріалами справи покупцем було виконано свої зобов`язання за Договором в частині оплати плати за товар на загальну суму 92 850 грн. 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією, копія якої міститься в матеріалах справи.

Відповідно до видаткової накладної від 07.05.2024 №0004/0000776 та Специфікації №0004/0000776-С відпущених скретч-карток на нафтопродукти по купюрах до видаткової накладної від 07.05.2024 №0004/0000776 постачальником було передано покупцю:

- 50 скретч-карток номіналом 20 літрів на отримання дизпалива в кількості 1000 літрів на загальну суму 51 250 грн. 00 коп., з урахуванням ПДВ;

- 80 скретч-карток номіналом 10 літрів на отримання бензину А-95 в кількості 800 літрів на загальну суму 41 600 грн. 00 коп., з урахуванням ПДВ.

При цьому, відповідач не забезпечив фактичну поставку вказаного палива на загальну суму 47 200 грн. 00 коп., як то передбачено умовами Договору, що унеможливило подальше використання паливних скретч-карток позивачем для заправки автомобілів.

На підтвердження вказаного прокурором надано, зокрема, копії службових записок від 25.12.2024 (а.с. 29-30) працівників Комунального закладу "Центр надання соціальних послуг" Остерської міської ради.

Прокурор зазначає, що після укладення Договору до 25.12.2024 відповідач здійснював відпуск товару за скретч-картками, а потім припинив поставку бензину А-95 та дизельного палива, тобто відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання щодо відпуску покупцю оплаченого ним товару.

Сума попередньої оплати в розмірі 47 200 грн. 00 коп. також відповідачем не повернута, вказане відповідачем не спростовано, доказів іншого матеріали справи не містять.

У той же час згідно з частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є, за своїм змістом, правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом, а саме як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

Обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням частини другої статті 124 Конституції України та позиції Конституційного Суду України в рішенні від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), згідно з якою вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту. Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у Постанові від 28.11.2011 у справі №3-127гс11.

Як вбачається, Комунальним закладом "Центр надання соціальних послуг" Остерської міської ради відповідачу направлено лист - претензію від 12.03.2025 за № 01.1-14/185 щодо неналежного виконання зобов`язань за договором № СК4/312 від 24.04.2024.

Суд звертає увагу на те, що опису вкладення до цінного листа у поштові відправлення №311 та №320 прокурором не надано, проте, вказане відповідачем не спростовано, доказів іншого матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження поставки товару, за який була здійснена попередня оплата, на залишкову суму 47 200 грн. 00 коп. відповідачем не надано, також відповідачем не надано доказів повернення суми вказаної попередньої оплати. Отже, доводи прокурора щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, відповідачем не спростовані.

Зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи дають підстави вважати вимоги прокурора в цій частині обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлені строки.

Прокурор зазначає, що: - Комунальний заклад "Центр надання соціальних послуг" Остерської міської ради є бюджетною установою, утримується за рахунок коштів місцевого бюджету, є одержувачем бюджетних коштів; - джерелом фінансування за договором поставки від 28.04.2024 №СК4/312 є місцевий бюджет Остерської міської територіальної громади; - Остерська міська рада є головним розпорядником бюджетних коштів територіальної громади та зобов`язана забезпечити раціональне та максимально ефективне використання бюджетних коштів та у спірних правовідносинах є уповноваженим органом на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів об`єднаної територіальної громади, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету, тому Остерська міська рада є належним позивачем у справі.

Отже, оскільки Комунальний заклад "Центр надання соціальних послуг" Остерської міської ради, засновником якого є Остерська міська рада, за рахунок коштів місцевого бюджету Остерської міської територіальної громади, що підтверджується, зокрема, розпорядженням про виділення бюджетних коштів загального фонду місцевих бюджетів від 29.04.2024 №273 (а.с. 15-16) здійснив попередню оплату товару, а відповідач не поставив покупцю оплачений товар (на суму 47 200 грн. 00 коп.), повернення попередньої оплати не здійснив, господарський суд вважає, що відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України відповідач зобов`язаний повернути позивачу суму попередньої оплати за товар, що не був поставлений у розмірі 47 200 грн. 00 коп.

Щодо представництва прокуратурою інтересів держави у суді

Відповідно до статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру"

представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до частин 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

За змістом частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті, крім випадку, визначеного абз. 4 цієї частини.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.

Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99, Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державності, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання, тощо (п. 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Хоча у Конституції України не йдеться про захист прокурором інтересів суспільства, але інтерес держави є насамперед інтересом більшості членів суспільства, якому вона служить. Отже, інтерес держави охоплює суспільні (публічні) інтереси. Тому прокурор може захищати і суспільні інтереси, зокрема, громад, з тих самих підстав, що й інтереси держави. З наведеного констатується, що звернення прокурора з позовом в інтересах держави охоплює, у тому числі, й захист інтересів громади.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 29.11.2022 у справі № 240/401/19.

За цих обставин, у разі, якщо державний орган або орган місцевого самоврядування діє (бездіє) або приймає рішення всупереч закону та інтересам Українського народу, саме прокурор має право діяти на захист порушених інтересів держави шляхом подання відповідного позову до суду.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.07.2022 у справі № 910/5201/19.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, пункт 40; від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, пункт 8.37; від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 7.16; від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, пункт 10.17; від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21, пункт 8.54; від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц, пункт 8.16).

Відповідно до частини 4 статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Захист від порушень права власності Українського народу, безперечно, належить до сфери державного інтересу й повинен забезпечуватись усіма передбаченими Конституцією України правовими механізмами, у тому числі через представництво інтересів держави в суді органами прокуратури. З огляду на зазначене інтерес держави не можна зводити лише до забезпечення функціонування її як цілісного інституту чи відповідних ланок державного механізму, зокрема тих, що здійснюють державний примус, цей інтерес є набагато об`ємнішим.

Інтереси держави у сфері бюджетних відносин полягають в ефективному використанні бюджетних коштів, дотриманні цілей бюджетних асигнувань та призначень, своєчасному поверненні невикористаних бюджетних коштів (п. п. 4, 6, 8 ч. 1 ст. 7 Бюджетного Кодексу України).

Неефективне використання бюджетних коштів порушує зазначені державні інтереси, оскільки створює загрозу економічній безпеці держави, порушує порядок надходження, акумулювання та використання бюджетних коштів, що може призвести до неможливості фінансування видатків бюджетів, у т. ч. захищених.

Відповідно до висновків викладених у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 912/898/18 "проведення процедури державних закупівель та укладення договору із порушенням законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора".

Таким чином, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Згідно з частинами 4, 7 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 зазначено, що: - звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення; - невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу; - розумність строку визначається з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо (пункти 38 40, 80); - господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності (пункт 42); - прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності; - якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (пункт 43).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 зазначила, що, у випадку звернення прокурора з позовом до суду в інтересах держави в особі компетентного органу, фактичним позивачем є держава, і саме вона набуває процесуальної дієздатності і є учасником справи.

У даній справі прокурор звертається до господарського суду в інтересах Остерської міської ради, яка є засновником комунального закладу "Центр надання комунальних послуг" Остерської міської ради.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, організаційна-правова форма Остерської міської ради - орган місцевого самоврядування.

Головним розпорядником коштів місцевого бюджету на фінансування закупівлі, проведеної Комунальний заклад "Центр надання комунальних послуг" Остерської міської ради є саме Остерська міська рада, яка контролює та забезпечує використання бюджетних коштів за призначенням.

Остерська міська рада, як орган місцевого самоврядування, та який у розумінні статті 22 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів (за рахунок яких здійснювалася закупівля товару за договором), уповноважений на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, зобов`язаний ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері та сфері публічних закупівель.

У спірних правовідносинах Остерська міська рада є уповноваженим органом на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів об`єднаної територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету, а тому є належним позивачем у справі.

Відповідно до статті 140 Конституції України, місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Статтею 143 Конституції України передбачено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Статтею 327 Цивільного кодексу України визначено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Частиною 2 статті 61 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно складають та схвалюють прогнози відповідних місцевих бюджетів, розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України.

Прокурор зазначає, що рішенням Остерської міської ради від 31.05.2022 №11-09/VIII утворено комунальний заклад "Центр надання соціальних послуг" Остерської міської ради, рішенням Остерської міської ради від 27.09.2024 №22-26/ VIII затверджено Положення про комунальний заклад "Центр надання соціальних послуг" Остерської міської ради (далі - Положення) (а.с. 35-39).

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновником КЗ "Центр надання соціальних послуг" Остерської міської ради є Остерська міська рада.

Пунктом 1.1 Положення визначено, що комунальний заклад "Центр надання соціальних послуг" Остерської міської ради (далі-Центр) є комунальним закладом комплексного соціального захисту населення, структурні підрозділи якого провадять соціальну роботу та надають соціальні послуги особам/сім`ям, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах та на який покладено виконання функцій і завдань сервісного офісу у справах ветеранів.

Відповідно до пункту 1.2 Положення центр утворюється, реорганізується та ліквідується за рішенням Остерської міської ради (далі - засновник) в порядку, передбаченому законодавством з урахуванням потреб територіальної громади. Центр підпорядкований, підзвітний та підконтрольний засновнику.

Згідно з пунктом 1.7 Положення центр утримується за рахунок коштів, які відповідно до Бюджетного кодексу України виділяються з міського бюджету на соціальний захист та соціальне забезпечення населення, інших надходжень, у тому числі від діяльності його структурних підрозділів, від надання платних соціальних послуг, а також благодійних коштів громадян, підприємств, установ та організацій.

Відповідно до листа Остерської міської ради від 25.07.2025 №1187/02.03-15 (а.с. 15) в 2024 році Остерською міською радою виділено КЗ "Центр надання соціальних послуг" кошти з бюджету на закупівлю паливно-мастильних матеріалів в сумі 92 850 грн. 00 коп., згідно з розпорядженням фінансового відділу № 273 від 29.04.2025 та розподілу виділених бюджетних асигнувань Остерської міської ради № 413 від 29.04.2025.

Отже, оскільки засновником та власником Комунального закладу "Центр надання соціальних послуг" Остерської місьукої ради є територіальна громада в особі Остерської міської ради, яка фінансує і контролює діяльність цього комунального закладу, крім того Остерська міська рада також зобов`язана контролювати виконання місцевого бюджету, зокрема законність та ефективність використання комунальним некомерційним підприємством коштів цього бюджету за договорами про закупівлю товарів, тобто є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету, а тому є належними позивачами у цій справі.

Схожі висновки викладені у постановах КГС ВС від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, від 26.10.2022 у справі № 904/5558/20 (підпункти 5.50, 5.51) та від 21.12.2022 у справі № 904/8332/21 (пункт 33).

Таку ж позицію з аналогічного спору було викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21.

Остерська міська рада є суб`єктом владних повноважень, який бере участь у формуванні бюджету та забезпечує його виконання, а також зобов`язаний забезпечити раціональне та максимально ефективне використання бюджетних коштів, приймає рішення про використання виділених коштів, контролює належне і своєчасне відшкодування шкоди, заподіяної державі. Велика Палата Верховного Суду у справі № 924/1283/21 від 09.08.2023 дійшла висновку про те, що Рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету, а тому є належним позивачем у справі.

Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22.12.2022 у справі №904/123/22, від 26.10.2022 у справі № 904/5558/20 (пункти 5.50, 5.51) та від 21.12.2022 у справі №904/8332/21 (пункт 33).

Остерська міська рада, як орган місцевого самоврядування, та який у розумінні статті 22 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів (за рахунок яких здійснювалася закупівля товару за договором), уповноважений на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, зобов`язаний ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері та сфері публічних закупівель.

Відтак, у спірних правовідносинах Остерська міська рада, яка зобов`язана забезпечити раціональне та максимально ефективне використання бюджетних коштів, є уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету, а тому є належним позивачем у справі.

Козелецька окружна прокуратура 29.05.2025 звернулася з листом до Остерської міської ради (а.с. 13) про порушення інтересів держави, у зв`язку з неналежним виконанням договору №СК4/312 від 24.04.2024 та надано достатній час з метою відповідного реагування.

Відповідно до листа Остерської міської ради від 25.07.2025 окружну прокуратури повідомлено, що міська рада з позовною заявою до суду з метою усунення виявлених порушень та стягнення грошових коштів не зверталася.

Вказане свідчить про неналежне здійснення Остерською міською радою заходів щодо захисту власних інтересів та призводить до порушення інтересів держави у бюджетній сфері та у сфері публічних закупівель і відповідно до положень статті 131-1 Конституції України, покладає на органи прокуратури обов`язок здійснювати представництво інтересів держави в суді, шляхом пред`явлення даного позову.

З урахуванням наведеного, прокурором дотримано приписи статті 23 Закону України "Про прокуратуру" при зверненні до суду з даним позовом. Про виявлені порушення вимог законодавства прокурором заздалегідь проінформовано позивача та надано достатньо часу для реагування на стверджувані прокурором порушення інтересів держави.

Факт не звернення до суду суб`єктів владних повноважень з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що указані органи неналежно виконують свої повноваження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 15.10.2019 у справі № 903/129/18.

Наведені обставини є підставою для звернення прокурором до суду із даним позовом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Щодо судового збору

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, стягненню з відповідача на користь прокуратури підлягає 2 422 грн. 40 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Керуючись пунктом 19.1 Розділу ХІ Перехідних положень, статтями 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Козелецької окружної прокуратури (17000, смт Козелець Чернігівського району Чернігівської обл., вул. Євгена Лоскота, буд. 1) в інтересах держави в особі Остерської міської ради (17044, м. Остер Чернігівського району Чернігівської обл., вул. Незалежності, буд. 21; ідентифікаційний код 04061754) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (51400, м. Павлоград Дніпропетровської обл., вул. Соборна, буд. 99; ідентифікаційний код 44604267), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Комунальний заклад "Центр надання соціальних послуг" Остерської міської ради (17044, м. Остер Чернігівського р-ну, Чернігівської обл., вул. Незалежності, буд 21; ідентифікаційний код 44682497) про стягнення 47 200 грн. 00 коп. - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (51400, м. Павлоград Дніпропетровської обл., вул. Соборна, буд. 99; ідентифікаційний код 44604267) на користь бюджету Остерської міської ради (17044, м. Остер Чернігівського району Чернігівської обл., вул. Незалежності, буд. 21; ідентифікаційний код 04061754) 47 200 (сорок сім тисяч двісті) грн. 00 коп. - основної суми боргу за договором.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (51400, м. Павлоград Дніпропетровської обл., вул. Соборна, буд. 99; ідентифікаційний код 44604267) на користь Чернігівської обласної прокуратури (отримувач Чернігівська обласна прокуратура; ; банк отримувача Державна казначейська служба України м. Київ; рахунок отримувача UA0006008) 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Видати накази.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Загинайко

Дата підписання рішення

оформленого відповідно до статті 238 ГПК України,

18.12.2025