ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 р. м. Ужгород Справа № 907/1273/25

Суддя Господарського суду Закарпатської області Лучко Р.М.,

Розглянувши матеріали справи

за позовом Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, м. Київ

в особі Волинської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, м. Ковель Волинської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь НП», с. Сторожниця Ужгородського району Закарпатської області

про стягнення 29 322,78 грн

секретар судового засідання - Піпар А.Ю.

учасники справи не викликались

ВСТАНОВИВ:

Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення в особі Волинської філії звернувся до Господарського суду Закарпатської з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь НП» 29 322,78 грн боргу за порушення відповідачем умов Договору на відпуск паливно-мастильних матеріалів за паливними картками № 13 від 09 жовтня 2023 року.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/1273/25 визначено головуючого суддю Лучка Р.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 листопада 2025 року.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 14 листопада 2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, постановив розглянути спір за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи, а також встановив учасникам справи процесуальні строки для подання заяв по суті спору, заяв із обґрунтуванням заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідач не скористався наданим йому правом заперечити проти позовних вимог та надати суду відзив на позов, його представник в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку шляхом надіслання ухвали від 14.11.2025 до електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь НП», що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 18.11.2025 року.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з передачі товару (бензину А-95, А-92, дизельного палива, газу нафтового скрапленого) за Договором на відпуск паливно-мастильних матеріалів за паливними картками № 13 від 09 жовтня 2023 року та на підставі отриманих скретч-карток на відпуск товару на АЗС, у зв`язку з чим станом на 05.11.2025 (дата оформлення позовної заяви) у нього виникла заборгованість в розмірі вартості оплаченого та непереданого товару на суму 29 322,78 грн, з вимогами про стягнення якої подано цей позов до Господарського суду.

Заперечення (відзив) відповідача.

Відзив на позов відповідачем не подано.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

09 жовтня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Волинь НП», як Постачальником та Волинською філією Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, як Замовником, укладено Договір на відпуск паливно-мастильних матеріалів за паливними картками № 13 (надалі Договір), за умовами п.п. 2.1.-2.4. якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором Постачальник зобов`язується поставити Замовнику паливно-мастильні матеріали та Паливні картки, на яких воно обліковується; організовувати та забезпечувати відпуск ПММ Замовнику або Довіреній особі Замовника на підставі Паливних карток, а Замовник зобов`язується сплатити Постачальнику вартість ПММ.

Асортимент, кількість (обсяг), ціна за відповідну одиницю виміру ПММ, визначаються у рахунках, які виставляються Постачальником та сплачуються 3амовником згідно умов цього Договору.

Право власності на ПММ виникає у Замовника з моменту фактичного отримання ПММ на підставі Авторизаційної відповіді у кількості, що вказана у квитанції Терміналу, в повному обсязі згідно з Договором за ціною що визначена відповідно розділу 5 Договору. Відпуск ПММ Постачальником Замовнику відбувається через мережу А3С після отримання позитивних Авторизаційних відповідей no Паливним карткам через Термінал.

Пунктами 5.1., 5.2. Договору визначено, що оплата Товару здійснюється Замовником в національній валюті України в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника в день виписки рахунку на Товар. Ціна товару вказується у рахунку-фактурі та дійсна протягом дня його виписки. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок Постачальника.

Оплата Товару здійснюється Замовником шляхом перерахування коштів на вказані в рахунку-фактурі реквізити Постачальника. Постачальник звільняється від своїх обов`язків стосовно партії товару, оплата якої здійснена на інші реквізити.

Відповідно до п. 4.1.1. Договору після отримання оплати ПММ Постачальник відправляє Замовнику паливні картки та накладну. Номер експрес-накладної (ТТН) Замовник отримує по електронній пошті.

Згідно з п.п. 7.1., 7.2. Договору Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін (за умови наявності печатки у Сторони).

Даний Договір укладений терміном на 1 рік. У випадку, якщо жодна зі Сторін письмово не виявила бажання припинити його дію, даний Договір вважається продовженим на наступний рік і на тих же умовах.

Судом встановлено, що на виконання умов укладеного Договору Замовником згідно з платіжними інструкціями №7278 від 10.10.2023, №7450 від 09.11.2023, №7601 від 08.12.2023, №7754 від 15.01.2024, №7935 від 26.02.2024, №8227 від 15.04.2024, №8366 від 06.05.2024, №8592 від 07.06.2024, №8730 від 28.06.2024, №96 від 29.07.2024, №205 від 16.08.2024, №370 від 06.09.2024, №468 від 20.09.2024, №576 від 08.10.2024, №623 від 18.10.2024, №835 від 25.11.2024 здійснено оплату виставлених Постачальником рахунків-фактур №0004/1701948 від 09.10.2023, №0004/1163436 від 07.11.2023, №0004/1271905 від 07.12.2023, №004/1838232 від 12.01.2024, №0004/1030856 від 22.02.2024, №0004/1235054 від 10.04.2024, №0004/1914020 від 03.05.2024, №0004/1420062 від 06.06.2024, №0004/1910817 від 28.06.2024, №0004/1151391 від 22.07.2024, №0004/1706960 від 16.08.2024, №0004/1079644 від 04.09.2024, №0004/1975645 від 17.09.2024, №0004/1836415 від 03.10.2024, №0004/1822759 від 18.10.2024, №0004/1502571 від 21.11.2024 на загальну суму 368 244,95 грн.

При цьому, згідно з долученими до позовної заяви доказами Постачальником на підставі видаткових накладних №0004/1000019 від 31.01.2025, №0004/1000033 від 31.12.2023, №0004/1000046 від 31.01.2025, №0004/1000074 від 31.10.2023, №0004/1000116 від 30.11.2024, №0004/1000175 від 29.02.2024, №0004/1000294 від 31.03.2024, №0004/1000439 від 30.04.2024, №0004/1000581 від 31.05.2024, №0004/1000727 від 30.06.2024, №0004/1000817 від 31.07.2024, №0004/1000924 від 31.08.2024, №0004/1001066 від 30.09.2024, №0004/1001160 від 31.10.2024, №0004/1001301 від 30.11.2024, №0004/1001438 від 31.12.2024 передано, а Замовником прийнято зазначений в накладних товар (бензин А-95, А-92, дизельне паливо, газ нафтовий скраплений) на загальну суму 338 922,17 грн, що підтверджується долученими до позовної заяви копіями зазначених видаткових накладних та не заперечено відповідачем у справі.

За твердженням позивача, відповідачем не у повній мірі виконано зобов`язання з передачі придбаного Замовником за Договором товару (бензину А-95, А-92, дизельного палива, газу нафтового скрапленого), у зв`язку з чим у Постачальника виникла заборгованість в розмірі вартості оплаченого та непереданого товару на суму 29 322,78 грн (368 244,95 грн - 338 922,17 грн), стягнення якої є предметом судового розгляду у цій справі.

Надіслана 25.09.2025 на адресу відповідача претензія-вимога від 25.09.2025 за №254/01-08 (поштова накладна трек-номер 707 від 25.09.2025) з вимогою повернення отриманих коштів в сумі 29 322,78 грн, - залишені ТОВ «Волинь НП» без відповіді та задоволення.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

За положеннями ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (тут і надалі ГК України в редакції на час існування спірних правовідносин) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Аналогічні за змістом норми містяться і в ст.ст. 509, 526 Цивільного кодексу України.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Так, між позивачем і відповідачем у справі виникли зобов`язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або у інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 691, ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього кодексу, інших активів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Відповідно до приписів статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, статтею 693 ЦК України передбачено право покупця вимагати повернення передоплати від продавця за умови прострочення виконання зобов`язання з постачання Товару.

Відповідачем у справі не надано суду жодного доказу виконання умов Договору, зокрема його п. 4.1.1. та фактичної поставки (шляхом відправлення Замовнику паливних карток та накладної) оплаченого структурним підрозділом позивача відповідно до платіжних інструкцій №7278 від 10.10.2023, №7450 від 09.11.2023, №7601 від 08.12.2023, №7754 від 15.01.2024, №7935 від 26.02.2024, №8227 від 15.04.2024, №8366 від 06.05.2024, №8592 від 07.06.2024, №8730 від 28.06.2024, №96 від 29.07.2024, №205 від 16.08.2024, №370 від 06.09.2024, №468 від 20.09.2024, №576 від 08.10.2024, №623 від 18.10.2024, №835 від 25.11.2024 товару, у зв`язку з чим правомірними та такими, що базуються на приписах ст. 693 ЦК України є вимоги покупця про повернення суми попередньої оплати за Договором.

Так, матеріали справи свідчать, що відповідна поставка за видатковими накладними №0004/1000019 від 31.01.2025, №0004/1000033 від 31.12.2023, №0004/1000046 від 31.01.2025, №0004/1000074 від 31.10.2023, №0004/1000116 від 30.11.2024, №0004/1000175 від 29.02.2024, №0004/1000294 від 31.03.2024, №0004/1000439 від 30.04.2024, №0004/1000581 від 31.05.2024, №0004/1000727 від 30.06.2024, №0004/1000817 від 31.07.2024, №0004/1000924 від 31.08.2024, №0004/1001066 від 30.09.2024, №0004/1001160 від 31.10.2024, №0004/1001301 від 30.11.2024, №0004/1001438 від 31.12.2024 була здійснена Постачальником частково на загальну суму 338 922,17 грн.

За таких обставин, вказана сума неповернутої відповідачем попередньої оплати за непоставлені за укладеним між сторонами Договору товару становить 29 322,78 грн, яка відповідачем не спростована, як і не подано ТОВ «Волинь НП» суду доказів поставки товару за Договором відповідно до рахунків-фактур №0004/1701948 від 09.10.2023, №0004/1163436 від 07.11.2023, №0004/1271905 від 07.12.2023, №004/1838232 від 12.01.2024, №0004/1030856 від 22.02.2024, №0004/1235054 від 10.04.2024, №0004/1914020 від 03.05.2024, №0004/1420062 від 06.06.2024, №0004/1910817 від 28.06.2024, №0004/1151391 від 22.07.2024, №0004/1706960 від 16.08.2024, №0004/1079644 від 04.09.2024, №0004/1975645 від 17.09.2024, №0004/1836415 від 03.10.2024, №0004/1822759 від 18.10.2024, №0004/1502571 від 21.11.2024 в повному обсязі, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення як заявлені обґрунтовано та правомірно.

Суд при цьому враховує, що відповідно до ст. 95 Цивільного кодексу України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

За приписами ч. 1, 6 ст. 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єкти господарювання мають право відкривати свої філії, представництва, інші відокремлені підрозділи без створення юридичної особи.

У відповідності до ч. 1 ст. 62 Господарського кодексу України підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону (ч. 4 ст. 64 Господарського кодексу України).

Виходячи з наведених положень законодавства, юридичні особи для здійснення своїх функцій мають право створювати філії, представництва та інші відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами.

Діяльність філій та представництв, як відокремлених структурних підрозділів не є самостійною та ініціативною, оскільки здійснюється від імені юридичної особи та на визначених нею умовах, при цьому всі ризики як майнового, так і немайнового характеру покладено на юридичну особу, що створила філію (відокремлений структурний підрозділ).

Отже, відповідальність за виконання філією функцій юридичної особи несуть юридичні особи, які створили відповідну філію (відокремлений підрозділ).

З наведеного слідує, що стороною у справі має бути юридична особа, від імені якої діє філія (відокремлений підрозділ), і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу (аналогічний висновок викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.07.2020 у справі № 916/1288/19).

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, №303-А. пункт 29).

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що ним надано вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, зважаючи на зазначене вище, позовні вимоги як обґрунтовано заявлені, підтверджені належними та допустимими доказами підлягають до задоволення в заявленому розмірі.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 126, 129, 236, 238, 240, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь НП» (89421, с. Сторожниця Ужгородського району Закарпатської області, вул. Молодіжна, буд. 9, ) на користь Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, буд. 10, ) в особі Волинської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (45007, м. Ковель Волинської області, вул. Варшавська, буд. 5, код ЄДРПОУ ВП 34966935) 29 322,78 грн (двадцять дев`ять тисяч триста двадцять дві гривні 78 копійок) попередньої оплати та 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок) в повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного Господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 19 грудня 2025 року.

Суддя Лучко Р.М.