ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/4069/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Баранець О.М., Губенко Н.М.

за участю секретаря судового засідання Дуб С.І.,

представників учасників справи:

від позивача: Прокопів Н.М.,

від відповідача: Шатарська Т.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на рішення Господарського суду міста Києва (Гумега О.В.)

від 16.09.2024

та постанову Північного апеляційного господарського суду (Кропивна Л.В., Барсук М.А., Руденко М.А.)

від 26.02.2025 (повний текст складений 24.03.2025)

у справі за первісним позовом Державного підприємства "Гарантований покупець"

до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про стягнення 579 926 742,90 грн

та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

про тлумачення пунктів договору,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Короткий зміст позовних вимог

1. 16 березня 2023 року Державне підприємство "Гарантований покупець" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - Відповідач) про стягнення 579 926 742,90 грн, з яких: 62 451 509,79 грн - пеня, 104 083 900,50 грн - три проценти річних, 413 391 332,61 грн - інфляційні втрати, за порушення Відповідачем строку оплати за електричну енергію для врегулювання небалансів, придбану на підставі договору про врегулювання небалансів електричної енергії від 25.06.2019 з ідентифікатором №0414-01051, за період з липня 2019 до вересня 2022.

2. 24 квітня 2023 року Відповідач подав до Господарського суду міста Києва зустрічну позовну заяву про тлумачення пункту 1.4 договору про врегулювання небалансів електричної енергії у взаємозв`язку зі статтею 75 Закону України "Про ринок електричної енергії"; пунктом 7.7.4 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), "Про затвердження правил ринку" від 14.03.2018 №307 (далі - Правила ринку); статтями 232, 614, 526, 529 та частинами першою, другою статті 530 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), щодо визначення початку розрахунку пені та порядку розрахунків за договорами про врегулювання небалансів електричної енергії, оскільки вважав, що у спірних правовідносинах застосуванню підлягає спеціальна норма Закону України "Про ринок електричної енергії".

3. Господарський суд міста Києва ухвалою від 16.05.2023 прийняв зустрічну позовну заяву Відповідача та призначив підготовче засідання для спільного розгляду первісного і зустрічного позовів у справі №910/4069/23.

4. 11 вересня 2023 року суд прийняв до розгляду заяву Відповідача про зміну предмета зустрічного позову; постановив здійснювати розгляд зустрічних позовних вимог про тлумачення пункту 1.4 договору про врегулювання небалансів електричної енергії, затвердженого наказом Відповідача від 21.12.2020 №709 (та в подальших редакціях), щодо розрахунків з оплати вартості електричної енергії відповідно до умов, визначених статтею 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" від 13.04.2017 №2019-VІІІ.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

5. Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 у справі №910/4069/23 первісний позов задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 103 538 900,50 грн трьох процентів річних, 413 391 332,61 грн інфляційних втрат, 939 400,00 грн судового збору. В іншій частині первісного позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено у повному обсязі.

6. Вказане рішення суду, зокрема, мотивовано таким:

- наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що рахунки-фактури на оплату електричної енергії для врегулювання небалансів за період з липня 2019 року по вересень 2022 року сплачувалися відповідачем за первісним позовом з порушенням строків оплати таких документів, а відтак відповідач за первісним позовом порушив виконання зобов`язання за Договором в частині своєчасної оплати рахунків-фактур за період з липня 2019 року по вересень 2022 року, у зв`язку з чим наявні підстави для нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України;

- здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку 3% річних у сумі 104 083 900,50 грн, суд визнав обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача 3% річних на суму 103 538 900,50 грн та інфляційних втрат у сумі 413 391 332,61 грн.

- суд також визнав необґрунтованими вимоги ДП «Гарантований покупець» про стягнення пені у сумі 62 451 509,79 грн у повному обсязі, адже стягнення пені за період з 21.12.2020 по 27.12.2022 суперечить пп. 16 п. 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 (у редакції від 26.04.2022).

- при розгляді вимог зустрічного позову суд визнав необґрунтованими вимоги про тлумачення змісту правочину (його пункту) у ситуації тривалого існування договірних відносин між сторонами.

7. Відповідач за первісним позовом звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою, у якій просив відстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 у справі №910/4069/23 на термін, що не перевищує одного року з моменту ухвалення рішення.

8. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 у задоволенні заяви Відповідача про відстрочення виконання рішення відмовлено.

9. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 апеляційну скаргу Позивача на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 та апеляційну скаргу Відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2024, ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 у справі №910/4069/23 задоволено частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 у справі №910/4069/23 скасовано в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача 103 538 900,50 грн трьох процентів річних та відмови у стягненні пені. В цій частині ухвалено нове рішення, яким стягнуто з Відповідача на користь Позивача 102 246 758,54 грн трьох процентів річних, 14 656 526,36 грн пені. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 у справі №910/4069/23 залишено без змін.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 у справі №910/4069/23 залишено без змін.

Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 327 835,81 грн судового збору за подання апеляційної скарги. Стягнуто з Позивача на користь Відповідача 2 817,80 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

10. Суд апеляційної інстанції вказану постанову мотивував таким:

- у розумінні положень Правил ринку (зокрема пункти 1.1.4, 1.1.2, 1.8.1, 1.11.1, 1.11.8, 5.11.1, 5.11.2, 5.28.1, 7.2.1, 7.7.4), з урахуванням змісту Договору (пункти 4.1, 4.5, 5.3, 5.4), направлення (надсилання, виставлення) рахунків на оплату учасникам ринку здійснюється адміністратором розрахунків (АР) через систему управління ринком (СУР). Іншого порядку та способу направлення рахунків, ані Правилами ринку, ані умовами Договору не передбачено, а тому суд вважає належним їх направлення (формування) АР у системі управління ринком;

- на виконання умов договору та пункту 7.3.1 Правил ринку, були сформовані рахунки-фактури на оплату електричної енергії для врегулювання небалансів за період з липня 2019 року по вересень 2022 року, платником за якими є НЕК «Укренерго», що підтверджується знімками екрану розділу електронної платформи ОСП Market Management System з оглядом сформованих АР рахунків-фактур для врегулювання небалансів за вказаний період;

- враховуючи п. 7.7.3 Правил ринку, строк на оплату платіжного документа розпочинається з наступного дня після виставлення рахунків АР в СУР;

- згідно з Правилами ринку грошові зобов`язання Відповідача виникають з моменту направлення позивачем платіжного документа (рахунку-фактури) за відповідну декаду, а не на підставі акту купівлі-продажу, який підписується пізніше - вже після закінчення розрахункового місяця (п.5.9, 5.10 договору) і містить узагальнену вартість придбаної/проданої електричної енергії кожною стороною за місяць, а не суму, що підлягає сплаті за рахунками-фактурами;

- враховуючи, що нарахування пені сторони погодили в редакції Договору від 21.12.2020, суд апеляційної інстанції здійснив розрахунок пені за період нарахування з 21.12.2020 до 23.02.2022 (дати, з якої відповідно до постанови НКРЕКП № 332 від 25.02.2022 зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії») та встановив, що до стягнення з Відповідача на користь ДП «Гарантований покупець» підлягають 14 656 526,36 грн пені;

- вимоги за зустрічним позовом про необхідність тлумачення умов договору після того, як Компанія тривалий час виконувала умови договору, не потребуючи такого тлумачення, суд відхилив, оскільки згідно правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 902/275/19, від 06.07.2022 у справі № 910/5719/21, від 18.03.2021 та від 02.02.2023 у справі № 910/9525/19, тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов.

Короткий зміст вимог касаційних скарг. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційні скарги, та стислий виклад позиції інших учасників справи

11. 10 квітня 2025 року Відповідач (Скаржник) із використанням підсистеми "Електронний суд" подав касаційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 у справі №910/4069/23, у якій просить:

- рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 у справі №910/4069/23 в частині задоволення первісних позовних вимог Позивача скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісних позовних вимог відмовити повністю;

- рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 у справі №910/4069/23 в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог Відповідача скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги.

12. У тексті касаційної скарги Скаржник посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 287 та пунктами 1, 3 частини третьої статті 310 ГПК України.

13. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, Скаржник вказує, що суд апеляційної інстанції:

- неправильно застосував норми статей 79, 86, частини п`ятої статті 236 та статті 237 ГПК України без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 14.02.2019 у справі №922/1019/18, від 02.03.2018 у справі №927/467/17, щодо обов`язку суду з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснювати оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується;

- не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17.12.2024 у справі №910/6337/23, від 06.06.2024 у справі №910/4269/22, від 11.06.2024 у справі №910/4263/22, від 12.06.2024 у справі №910/4286/22 та від 25.06.2024 у справі №922/658/22, щодо неможливості ухвалення судом рішення про стягнення штрафних санкцій в період воєнного стану за договорами на ринку електричної енергії незалежно від того, за який період позивачем були нараховані такі штрафні санкції відповідно до приписів постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332;

- не врахував висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 18.12.2024 у справі №178/934/19, щодо обов`язку суду розглянути заяву про зміну предмета позову, якщо вона подана у встановлений законом строк та у відповідній формі;

- неправильно застосував частину третю статті 46 ГПК України без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 26.05.2020 у справі №908/299/18 та від 25.06.2019 у справі №924/1473/15; у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.11.2021 у справі №405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21); у постановах Верховного Суду від 31.05.2023 у справі №916/1029/22, від 15.10.2020 у справі №922/2575/19, від 22.07.2021 у справі №910/18389/20, від 10.11.2021 у справі №916/1988/20, від 08.05.2018 у справі №922/1249/17, від 23.04.2019 у справі №911/1602/18, від 03.08.2020 у справі №911/2139/19, від 12.01.2022 у справі №234/11607/20 (провадження № 61-15126св2), щодо особливостей застосування вказаної норми, оскільки на ухвалу суду про відмову в прийнятті заяви про збільшення позовних вимог може бути подана апеляційна скарга окремо від рішення суду;

- не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 11.07.2023 у справі №910/5349/22 та від 02.03.2018 у справі №927/467/17, щодо правильності визначення величини приросту індексу споживчих цін, який має заокруглюватися до десяткового числа після коми;

- не врахував висновку Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеного у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, щодо розрахунку інфляції за неповний місяць;

- не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 20.07.2022 у справі №910/5810/17, від 05.02.2019 у справі №903/381/18, від 11.11.2020 у справі №925/1142/18, від 23.09.2020 у справі №756/12128/15-ц, від 20.05.2021 у справі №904/4013/20 та від 20.07.2021 у справі №904/105/20, щодо можливості реалізації учасником справи права на оскарження в апеляційному порядку протокольних ухвал;

- не врахував висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.03.2024 у справі №910/9680/23, щодо застосування статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України";

- неправильно застосував частину шосту статті 232 ГПК України без урахування висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі №911/952/22 (провадження № 12-79гс23), щодо можливості вважати формулювання у господарському договорі "за кожний день прострочення" установленням іншого, ніж визначено частиною шостою статті 232 ГК України, строку нарахування штрафних санкцій.

14. В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктами 1, 3 частини третьої статті 310 ГПК України, Скаржник зазначає що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та не дослідив зібрані у справі докази, подані Скаржником разом із клопотанням від 12.07.2024 про поновлення строку для подання доказів і поясненнями, що вказані докази підтверджують формування даних на тимчасово окупованих територіях, які водночас були прийняті судом першої інстанції. Вказане підтверджується записами в протоколі судового засідання від 15.07.2024 "Суд поновлює строк та долучає дане клопотання до матеріалів справи". Суд апеляційної інстанції вказаного не дослідив та не надав належної правової оцінки доводам Скаржника.

15. 29.05.2025 Відповідач засобами поштового зв`язку подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить у задоволенні касаційної скарги НЕК "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 у справі №910/4069/23 відмовити, а зазначені судові рішення залишити без змін.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

16. Державне підприємство "Гарантований покупець" є учасником ринку електричної енергії та здійснює діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності зі здійснення функції гарантованого покупця.

17. Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" є оператором системи передачі, на якого, зокрема, покладені функції адміністратора розрахунків.

18. 25.06.2019 ДП «Гарантований покупець» (сторона відповідальна за баланс; далі - СВБ) подав заяву про укладення договору про врегулювання небалансів електричної енергії, у якій надав письмову згоду на приєднання до договору про врегулювання небалансів електричної енергії.

19. НЕК "УКРЕНЕРГО" (оператор системи передачі; далі - ОСП) повідомленням про укладення договору про врегулювання небалансів електричної енергії № 01/23263 від 26.06.2019 інформував ДП "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" про приєднання до умов такого договору та долучення до реєстру учасників ринку (ідентифікатор Договору № 0414-01051, дата акцептування - 25.06.2019).

20. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору про врегулювання небалансів електричної енергії (далі - Договір):

- усі учасники ринку, крім споживачів, які купують електричну енергію за договором постачання електричної енергії споживачу, несуть відповідальність за свої небаланси електричної енергії (пункт 1.1);

- ОСП урегульовує небаланси електричної енергії із СВБ у порядку, визначеному Законом України «Про ринок електричної енергії» та Правилами ринку (пункт 1.4);

- врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення учасником ринку, що також є СВБ, правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії з ОСП в обсягах небалансів електричної енергії за цінами небалансів електричної енергії, визначеними відповідно до Правил ринку (пункт 1.5);

- вартість небалансів електричної енергії та суми платежів, що передбачені до сплати зі сторони СВБ та ОСП, розраховуються адміністратором розрахунків (АР) для кожного розрахункового періоду доби відповідно до Правил ринку (пункт 2.1);

- ОСП зобов`язаний: виконувати розрахунки обсягу та вартості небалансу електричної енергії та інші розрахунки відповідно до цього Договору та Правил ринку; проводити розрахунки з СВБ у порядку та в терміни, визначені Правилами ринку (підпункти 1, 3 пункту 3.3);

- виставлення рахунків та здійснення платежів щодо оплати вартості небалансів, визначеної главою 2 цього Договору, відбувається відповідно до процедур та графіків, передбачених Правилами ринку, та згідно з умовами цього Договору (пункт 5.1 Договору);

- подання платіжних документів здійснюється сторонами відповідно до Правил ринку (пункт 5.6 Договору);

- ОСП надає СВБ два примірники Акта купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів (далі - Акт), підписані зі своєї сторони, до 08 числа місяця, наступного за тим, щодо якого його сформовано. СВБ протягом двох робочих днів повертає ОСП один примірник підписаного зі своєї сторони Акта (пункти 5.9, 5.10 Договору, редакція яких змінювалась);

- цей Договір може бути змінений ОСП в односторонньому порядку у разі внесення Регулятором змін до типового договору про врегулювання небалансів електричної енергії, який є додатком 1 до Правил ринку (пункт 10.1 Договору).

21. Протягом 2019-2022 років до Договору внесені зміни у редакціях, затверджених наказами НЕК «Укренерго» від 03.04.2019 № 204, від 08.07.2019 № 366, від 07.08.2019 № 423, від 16.08.2019 № 441, від 06.03.2020 № 85, від 26.11.2020 № 634, від 21.12.2020 № 709, від 05.01.2021 № 6, від 25.02.2021 № 111, від 16.03.2021 № 141, від 01.06.2021 № 303, від 31.01.2022 № 58, від 21.04.2022 № 161, від 16.05.2022 № 176, від 09.06.2022 № 236.

22. Згідно з редакціями Договору, затвердженими наказами НЕК «Укренерго» від 21.12.2020 № 709, від 05.01.2021 № 6, від 25.02.2021 № 111, від 16.03.2021 № 141, від 01.06.2021 № 303, від 31.01.2022 № 58, від 21.04.2022 № 161, від 16.05.2022 № 176, від 09.06.2022 № 236, до Договору включено пункт 4.2, за змістом якого у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань після підписання сторонами акта купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,01% за кожний день прострочення платежу, але не більше розміру облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня.

23. На виконання умов Договору ДП «Гарантований покупець» продало, а НЕК «Укренерго» купило електричну енергію для врегулювання небалансів за період з липня 2019 року по вересень 2022 року, що підтверджується актами купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів (із зауваженнями до окремих актів), актами коригування (врегулювання) до актів купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів за вказаний період, які підписані сторонами.

24. НЕК «Укренерго» (який одночасно є АР та ОСП) в системі управління ринком були сформовані рахунки-фактури на оплату за електричну енергію для врегулювання небалансів за період з липня 2019 року по вересень 2022 року, платником за якими є НЕК «Укренерго», що підтверджується знімками екрану розділу електронної платформи ОСП Market Management System з оглядом сформованих АР рахунків-фактур для врегулювання небалансів за вказаний період з липня 2019 року по вересень 2022 року.

25. За твердженнями ДП «Гарантований покупець», рахунки-фактури за період з липня 2019 року по вересень 2022 року сплачувалися НЕК «Укренерго» з порушенням строків оплати таких документів, що відображено в розрахунку, доданому до позовної заяви, та підтверджується інформацією АТ "Державний ощадний банк України" про надходження коштів на рахунки ДП "Гарантований покупець" від НЕК "Укренерго" по оплатам за Договором від 25.06.2019 № 0414-01051 за період 01.07.2019 по 26.12.2022 включно (лист від 07.03.2023 № 16/2-09/654).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції

26. Верховний Суд перевірив у межах доводів та вимог касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, з урахуванням викладеного у відзиві, виходячи зі встановлених фактичних обставин справи, та дійшов таких висновків.

27. Предметом спору у справі, що розглядається, є стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат через прострочення оплати за електричну енергію для врегулювання небалансів, придбану на підставі договору про врегулювання небалансів електричної енергії.

28. Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії визначені Законом України "Про ринок електричної енергії" (далі - Закон), який регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

29. Відповідно до пунктів 2, 7, 12, 46, 55, 72, 89 частини першої статті 1 Закону:

- адміністратор розрахунків - юридична особа, яка забезпечує організацію проведення розрахунків на балансуючому ринку та ринку допоміжних послуг;

- балансуючий ринок електричної енергії (далі - балансуючий ринок) - ринок, організований оператором системи передачі електричної енергії з метою забезпечення достатніх обсягів електричної потужності та енергії, необхідних для балансування в реальному часі обсягів виробництва та імпорту електричної енергії і споживання та експорту електричної енергії, врегулювання системних обмежень в об`єднаній енергетичній системі України, а також фінансового врегулювання небалансів електричної енергії;

- відповідальність за баланс - зобов`язання учасників ринку повідомляти і виконувати погодинні графіки електричної енергії відповідно до обсягів купленої та проданої електричної енергії та нести фінансову відповідальність за врегулювання небалансів;

- небаланс електричної енергії - розрахована відповідно до правил ринку для кожного розрахункового періоду різниця між фактичними обсягами відпуску або споживання, імпорту, експорту електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, та обсягами купленої і проданої електричної енергії, зареєстрованими відповідно до правил ринку;

- оператор системи передачі - юридична особа, відповідальна за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії;

- Регулятор - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг;

- сторона, відповідальна за баланс, - учасник ринку, зобов`язаний повідомляти та виконувати свої погодинні графіки електричної енергії (та/або балансуючої групи) відповідно до обсягів купленої та/або проданої електричної енергії та фінансово відповідальний перед оператором системи передачі за свої небаланси (та/або небаланси балансуючої групи).

30. Відповідно до частини третьої статті 3 Закону обов`язковою умовою участі в ринку електричної енергії (крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу) є укладення договору про врегулювання небалансів з оператором системи передачі.

31. Відповідно до частини другої статті 52 Закону на оператора системи передачі покладено функції адміністратора розрахунків.

32. Згідно з пунктом п`ятим частини третьої статті 52 Закону адміністратор розрахунків відповідно до правил ринку: розраховує платежі за електричну енергію оператора системи передачі та постачальників послуг з балансування, ціни небалансів електричної енергії, обсяги небалансів електричної енергії і відповідні платежі за них та виставляє відповідні рахунки.

33. Відповідно до частини першої статті 68 Закону в Україні функціонує єдиний балансуючий ринок. На балансуючому ринку оператором системи передачі здійснюються:

1) купівля та продаж електричної енергії для балансування обсягів попиту та пропозиції електричної енергії у межах поточної доби;

2) купівля та продаж електричної енергії з метою врегулювання небалансів електричної енергії сторін, відповідальних за баланс.

34. Статтею 70 Закону визначено:

- усі учасники ринку, крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу, несуть відповідальність за свої небаланси електричної енергії (частина перша статті 70 Закону);

- з метою врегулювання небалансів з оператором системи передачі учасник ринку має стати стороною, відповідальною за баланс, або передати свою відповідальність іншій стороні, відповідальній за баланс, шляхом входження до балансуючої групи. Електропостачальники є сторонами, відповідальними за баланс своїх споживачів. Сторони, відповідальні за баланс, зобов`язані нести фінансову відповідальність за небаланси електричної енергії перед оператором системи передачі (частина друга статті 70 Закону);

- купівля-продаж електричної енергії з метою врегулювання небалансів електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, здійснюється між стороною, відповідальною за баланс, та оператором системи передачі за договором про врегулювання небалансів (частина четверта статті 70 Закону);

- оператор системи передачі врегульовує небаланси електричної енергії із сторонами, відповідальними за баланс, у порядку, визначеному цим Законом та правилами ринку. Врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення стороною, відповідальною за баланс, правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії з оператором системи передачі в обсягах небалансів електричної енергії за цінами небалансів, визначеними відповідно до правил ринку. Типовий договір про врегулювання небалансів електричної енергії затверджується Регулятором (частина п`ята статті 70 Закону);

- вартість небалансів електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, розраховується адміністратором розрахунків для кожного розрахункового періоду доби залежно від обсягу небалансів електричної енергії цієї сторони та цін небалансів, визначених правилами ринку. Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається правилами ринку (частина шоста статті 70 Закону).

35. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 307 (зі змінами) затверджені Правила ринку (далі - Правила ринку), якими визначено порядок реєстрації учасників ринку, порядок та вимоги до забезпечення виконання зобов`язань за договорами про врегулювання небалансів електричної енергії, правила балансування, правила функціонування ринку допоміжних послуг, порядок проведення розрахунків на балансуючому ринку та ринку допоміжних послуг, порядок виставлення рахунків, порядок внесення змін до цих Правил, положення щодо функціонування ринку при виникненні надзвичайної ситуації в об`єднаній енергетичній системі України.

36. Відповідно до пункту 1.1.2 глави 1.1, пункту 1.3.2 глави 1.3 розділу І Правил ринку, договір про врегулювання небалансів електричної енергії - договір, відповідно до якого суб`єкт господарювання набуває статусу учасника ринку та здійснюється врегулювання небалансів електричної енергії. Для суб`єктів господарювання, визначених у пункті 1.2.1 глави 1.2 розділу І Правил ринку (крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу) обов`язковою умовою участі на ринку електричної енергії є укладення договору про врегулювання небалансів електричної енергії з ОСП, що є договором приєднання, типова форма якого наведена в додатку 1 до цих Правил. Учасники ринку укладають договір про врегулювання небалансів електричної енергії шляхом приєднання до договору.

37. Згідно з частиною першою статті 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

38. Пунктами 1.11.1, 1.11.2, 1.11.8 глави 1.11 розділу І Правил ринку визначено, що управління всіма процесами здійснюється за допомогою системи управління ринком. Система управління ринком забезпечує, серед іншого, проведення розрахунків за небаланси електричної енергії. ОСП в якості відповідального оператора системи управління ринком вибирає, встановлює, експлуатує і підтримує систему відповідно до положень цих Правил. Система управління ринком повинна повністю відповідати операціям, передбаченим цими Правилами. Адміністратор розрахунків (АР) надає кожному учаснику ринку через його персональний кабінет доступ до записів даних розрахунків, що створив АР щодо цього учасника ринку, відповідно до інструкції з користування системою управління ринком.

39. Зміст оскаржуваних судових рішень свідчить, що задовольняючи позовні вимоги у справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій виходили, зокрема, із того, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується порушення Відповідачем зобов`язань за Договором щодо своєчасної оплати придбаної електричної енергії для врегулювання небалансів за період з липня 2019 по вересень 2022.

40. У касаційній скарзі Скаржник вказує на неврахування апеляційним судом висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 у справі № 922/1019/18, від 02.03.2018 у справі № 927/467/17 в частині того, що господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу. Також Скаржник посилається на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 11.07.2023 у справі № 910/5349/22, від 02.03.2018 у справі № 927/467/17 (щодо правильності визначення величини приросту індексу споживчих цін, який має заокруглюватися до десяткового числа після коми), від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 (щодо розрахунку інфляції за неповний місяць).

41. У зв`язку з цим Верховний Суд звертає увагу на наступне.

42. З рішення суду першої інстанції у цій справі від 16.09.2024 вбачається, що суд першої інстанції здійснив за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку наведеного позивачем розрахунку 3% річних у сумі 104 083 900,50 грн, та встановив, що обґрунтованими є вимоги про стягнення з відповідача 3% річних на суму 103 538 900,50 грн., в іншій частині вимоги про стягнення 3% річних є необґрунтованими. При цьому наданий Відповідачем за первісним позовом контррозрахунок, зокрема 3% річних, судом відхилено, оскільки при визначенні останнім дати початку періоду прострочення грошового зобов`язання за окремими рахунками-фактурами останнім не було враховано здійснення оплати загальної суми рахунку-фактури кількома платежами у різні дати, тоді як позивач за первісним позовом надав детальний розрахунок 3% річних з урахуванням всіх часткових оплат за всіма спірними рахунками-фактурами. Також здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку наданого Позивачем за первісним позовом розрахунку інфляційних втрат у сумі 413 391 332,61 грн, суд визнав його обґрунтованим та арифметично вірним.

43. В оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції від 26.02.2025 вказано: " У постанові від 23.09.2021 у справі № 924/2/21 Верховний Суд, перевіряючи правильність нарахування сукупного індексу інфляції відповідно до ст. 625 ЦК України, не погодився з правильністю визначення судами попередніх інстанцій величини приросту індексу споживчих цін (сукупного індексу інфляції) та зазначив, що такий індекс має заокруглюватися до десяткового числа після коми. Так, Верховний Суд, зокрема, зауважив, що за період з червня по жовтень 2019 року сукупний індекс інфляції складає 100%, а не 99,99% (як визначено в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції), а за період із травня по жовтень 2020 року при заокруглюванні до десяткового числа після коми сукупний індекс інфляції має визначатись як 101,2%, а не 101,19%, оскільки саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України.

Аналогічний висновок щодо правильності визначення величини приросту індексу споживчих цін, який має заокруглюватися до десяткового числа після коми, викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, постановах Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 910/4170/23, від 17.012024 у справі № 910/18308/21.

Дослідивши долучений до позовної заяви ДП «Гарантований покупець» розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції встановив, що такий розрахунок по кожному з 1090 періодів позивачем здійснено з врахуванням граничної дати оплати, в той час як період мав починатись з наступного дня після такої дати, в якій зобов`язання мало бути виконано, а також здійснено нарахування по день оплати включно, тоді як підлягає обчисленню строк до перед дня здійснення оплати.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи викладені вище висновки Верховного Суду здійснив розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, виходячи з періоду нарахування та межі кожного з періодів, визначених ДП «Гарантований покупець», встановив, що до стягнення з Компанії на користь ДП «Гарантований покупець» підлягають 3% річних у розмірі 102 246 758,54 грн та інфляційні втрати в розмірі 413 391 332,61 грн".

44. Скаржник стверджує про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 11.07.2023 у справі №910/5349/22 та від 02.03.2018 у справі №927/467/17, щодо правильності визначення величини приросту індексу споживчих цін, який має заокруглюватися до десяткового числа після коми.

45. У постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 (пункт 34), перевіряючи правильність нарахування сукупного індексу інфляції відповідно до статті 625 ЦК України, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду не погодився з правильністю визначення величини приросту індексу споживчих цін 107,637090183 %, який має заокруглюватися до десяткового числа після коми та становить за період жовтень 2017 року - квітень 2018 року показник 107,6 % (саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України).

46. Аналогічно у постанові Верховного Суду від 11.07.2023 у справі №910/5349/22 зазначено: «Перевіряючи правильність нарахування сукупного індексу інфляції відповідно до статті 625 ЦК України, Верховний Суд у названій постанові зазначив, що: «Верховний Суд не погоджується з правильністю визначення судами попередніх інстанцій величини приросту індексу споживчих цін (сукупного індексу інфляції), який має заокруглюватися до десяткового числа після коми; так, зокрема, за період з червня по жовтень 2019 року сукупний індекс інфляції складає 100%, а не 99,99 % (як визначено в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції), а за період із травня по жовтень 2020 року при заокруглюванні до десяткового числа після коми сукупний індекс інфляції має визначатись як 101,2%, а не 101,19% - оскільки саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України».

47. За доводами Скаржника Позивач у всіх рядках свого розрахунку застосовував сукупний індекс інфляції, заокруглений не до десятих (одного знака після коми), а до «стомільйонних» (восьми знаків після коми), з яким помилково погодилися суди попередніх інстанцій, що привело до незаконного та необґрунтованого задоволення позовних вимог в цій частині.

48. Суд погоджується з вказаними доводами Скаржника та зазначає, що суди попередніх інстанцій повинні були перевірити правильність розрахунків інфляційних втрат, та з урахуванням наведених вище висновків Верховного Суду, здійснити перерахунок спірних сум інфляційних втрат у відповідності до вимог чинного законодавства із заокругленням величини приросту індексу споживчих цін (сукупного індексу інфляції) до десяткового числа після коми.

49. Судами попередніх інстанцій такого перерахунку здійснено не було, що призвело до необґрунтованості суми стягнутих інфляційних втрат.

50. Отже, Судом виявлено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування ухвалених судових рішень у справі, що розглядається.

51. При цьому Верховний Суд звертає увагу, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є повноваженням судів першої та апеляційної інстанцій.

52. Також Скаржник, посилаючись на постанови Верховного Суду від 17.12.2024 у справі № 910/6337/23, від 06.06.2024 у справі № 910/4269/22, від 11.06.2024 у справі № 910/4263/22, від 12.06.2024 у справі № 910/4286/22, від 25.06.2024 у справі № 922/658/22 вказує на неможливість стягнення в період воєнного стану штрафних санкцій за договорами на ринку електричної енергії незалежно від того, за який період позивачем були нараховані такі штрафні санкції.

53. У вказаних справах, посилаючись на положення підпункту 16 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332, яким визначено зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" між учасниками ринку електричної енергії на період воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування, суди вважали вимоги щодо стягнення штрафних санкцій передчасними.

54. У зв`язку з цим Верховний Суд звертає увагу на постанову Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 04.07.2025 у справі № 908/948/23, де Об`єднана палата відступила від висновків, які викладені у постанові від 15.10.2024 у справі №924/1202/23 щодо безпідставності задоволення позовних вимог про стягнення пені за період з 01.09.2021 по 23.02.2022.

55. У вказаній постанові у справі № 908/948/23 Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду вказав на наявність суперечливих висновків Верховного Суду щодо питання застосування приписів постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 до вимог про стягнення штрафних санкцій, нарахованих на зобов`язання, які виникли до введення в Україні воєнного стану. Відтак Об`єднана палата виснувала, що враховуючи специфіку та спрямованість постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332, у якій йдеться саме про період воєнного стану та 30 днів після його припинення або скасування, відсутні підстави невиправданого розширення тлумачення постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 щодо розповсюдження її дії на правовідносини, які виникли у попередні періоди.

56. У зв`язку із цим Об`єднана палата не вбачала підстав для відступу від висновків щодо застосування підпункту 16 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332, викладеного у постановах Верховного Суду від 26.06.2024 у справі №908/818/22, від 02.07.2024 у справі №908/815/22, від 03.07.2024 у справі №908/816/22, від 03.07.2024 у справі №908/817/22, від 12.09.2024 у справі №910/4264/22, від 02.10.2024 у справі №910/4273/22 про те, що настанови про зупинення на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування стосуються виключно нарахування та стягнення штрафних санкцій саме за цей період та, відповідно, їх дія не може бути поширена щодо штрафних санкцій, право на нарахування яких виникло раніше.

57. Натомість Об`єднана палата відступила від протилежних висновків, які викладені у постанові від 15.10.2024 у справі №924/1202/23.

58. Враховуючи викладене, Верховний Суд відхиляє доводи Скаржника щодо необґрунтованості вимог про стягнення пені за період до введення в Україні воєнного стану у зв`язку з дією положень підпункту 16 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332. Водночас постановою суду апеляційної інстанції пеню, нараховану за період дії воєнного стану, зі Скаржника не стягнуто.

59. Щодо тверджень Скаржника про допущення порушень процесуального законодавства судом першої інстанції під час вирішення питання щодо заяви Скаржника про зміну предмету позову та доповнення підстав зустрічної позовної заяви у справі №910/4069/23, неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постанові від 18.12.2024 у справі № 178/934/19 щодо обов`язку суду розглянути заяву про зміну предмету позову, а також висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 26.05.2020 у справі №908/299/18 та від 25.06.2019 у справі №924/1473/15; у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.11.2021 у справі №405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21); у постановах Верховного Суду від 31.05.2023 у справі №916/1029/22, від 15.10.2020 у справі №922/2575/19, від 22.07.2021 у справі №910/18389/20, від 10.11.2021 у справі №916/1988/20, від 08.05.2018 у справі №922/1249/17, від 23.04.2019 у справі №911/1602/18, від 03.08.2020 у справі №911/2139/19, від 12.01.2022 у справі №234/11607/20 (провадження № 61-15126св2) щодо особливостей застосування частини третьої статті 46 ГПК України зі змін предмету позову, Верховний Суд зазначає наступне.

60. З оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій у справі, що розглядається, вбачається, що:

- 26.04.2023 до Господарського суду міста Києва від НЕК «Укренерго» надійшла зустрічна позовна заява № 02-4-1/248 від 11.04.2023 про тлумачення пункту 1.4 та пункту 4.2 Договору про врегулювання небалансів електричної енергії;

- 07.09.2023 до суду першої інстанції від Відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом надійшла заява про зміну предмету зустрічної позовної заяви; у підготовчому засіданні 11.09.2023 суд розглянув та прийняв до розгляду заяву Відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом про зміну предмету зустрічної позовної заяви;

- 15.07.2024 через систему "Електронний суд" представником Відповідача за первісним позовом/ позивача за зустрічним позовом подано клопотання про зміну предмета та доповнення підстав зустрічної позовної заяви у справі № 910/4069/23;

- у підготовчому засіданні 15.07.2024 суд першої інстанції не прийняв до розгляду вказане клопотання, вказавши, що враховуючи вимоги зустрічної позовної заяви в редакції заяви про зміну предмету зустрічної позовної заяви, прийнятої судом до розгляду у підготовчому засіданні 11.09.2023, а також зміст та вимоги клопотання про зміну предмету та доповнення підстав зустрічної позовної заяви, сформованого позивачем за зустрічним позовом в системі "Електронний суд" 15.07.2024, суд дійшов висновку, що згідно означеного клопотання позивачем за зустрічним позовом фактично пред`явлено нові зустрічні позовні вимоги, тобто змінено і предмет, і підстави позову, що в силу приписів ст.46 ГПК України не допускається.

61. За приписами частини третьої статті 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

62. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №908/299/18 (провадження № 12-136гс19) зробила такі висновки:

- у частині третій статті 46 ГПК України передбачено право позивача на зміну предмета або підстав позову шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання (пункт 69);

- під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (пункт 70);

- отже, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога. При цьому одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається (пункт 71).

63. В апеляційній скарзі Відповідач вказував на незаконність і необґрунтованість протокольної ухвали Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 в частині залишення без розгляду поданої НЕК «Укренерго» заяви про зміну предмету та доповнення підстав зустрічної позовної заяви.

64. Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові від 26.02.2025 на вказані доводи Відповідача зазначив: "Як вбачається з матеріалів справи, 15.07.2024 Компанія просила визнати дані розрахунки у виставлених рахунків-фактур ДП «Гарантований покупець» за небаланси електричної енергії за період з 01.04.2021 по вересень 2022 року такими, що не відповідають Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.04.2019 № 641.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що заявою від 15.04.2023, Компанія (позивач за зустрічним позовом) дійсно змінила як предмет, так і підстави поданого нею зустрічного позову.

При цьому, якщо за вимогами первісної редакції зустрічного позову, Компанія, яка приєдналася до Договору, просила здійснити тлумачення одного з положень договору, то у заяві від 15.07.2024 Компанія оспорювала рахунки-фактури ДП «Гарантований покупець», у зв`язку з нібито їх невідповідностями Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.04.2019 № 641.

За таких обставин справи, суд першої інстанції правомірно відмовив НЕК «Укренерго» у прийнятті заяви Компанії про зміну предмету та доповнення підстав зустрічної позовної заяви від 15.07.2024."

65. Верховний Суд звертає увагу, що висновки щодо застосування норм права, викладені в перелічених Скаржником у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, стосуються зміни предмету позову. З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції було прийнято заяву Скаржника про зміну предмету позову від 11.09.2023. Проте подану Скаржником заяву від 15.07.2024 про зміну предмета та доповнення підстав зустрічної позовної заяви судами обох інстанцій було оцінено як одночасна зміна предмету і підстав позову, у зв`язку з чим було відмовлено у прийнятті такої заяви. З огляду на це посилання Скаржника на висновки Верховного щодо застосування положень процесуального закону стосовно зміни предмету позову є нерелевантними з огляду на відмінність обставин справи.

66. Оскільки суд апеляційної інстанції розглянув доводи Скаржника на основі дослідження наявних у справі матеріалів, надав їм правову оцінку, а свої мотиви виклав у постанові від 26.02.2025, Верховний Суд відхиляє доводи Скаржника про допущення судом апеляційної інстанції порушень норм процесуального права в частині розгляду питання щодо заяви про зміну предмету та доповнення підстав зустрічної позовної заяви як такі, що не знайшли свого підтвердження.

67. Водночас, позаяк протокольна ухвала суду першої інстанції від 15.07.2024 не є предметом касаційного перегляду у справі, що розглядається, Верховний Суд відхиляє за неналежністю посилання Скаржника на постанови від 20.07.2022 у справі №910/5810/17, від 05.02.2019 у справі №903/381/18, від 11.11.2020 у справі №925/1142/18, від 23.09.2020 у справі №756/12128/15-ц, від 20.05.2021 у справі №904/4013/20 та від 20.07.2021 у справі №904/105/20, щодо можливості реалізації учасником справи права на оскарження в апеляційному порядку протокольних ухвал.

68. Щодо тверджень Скаржника про неврахування судом апеляційної інстанції висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.03.2024 у справі №910/9680/23, щодо застосування статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" Верховний Суд зазначає таке.

69. За обставинами справи №910/9680/23 позивач вказував на не проведення відповідачем розрахунків у повному обсязі за придбану електричну енергію. Водночас місцем провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії позивача була дахова сонячна електростанція, яка була розташована на тимчасово окупованій території. На підставі вказаних фактичних обставин у справі №910/9680/23 Верховним Судом було викладено позицію, що відповідно до частини другої статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" на період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено. Таким чином позивач з лютого 2022 року не мав права здійснювати господарську діяльність з виробництва електричної енергії та передавати її лініями електропередач відповідачу. При цьому всі підписані представниками сторін у справі акти купівлі-продажу електроенергії в період часу з лютого по серпень 2022 є нікчемними правочинами, що не мають жодних правових наслідків (крім пов`язаних з їх недійсністю).

70. У справі, що розглядається, вирішується питання щодо належного / неналежного виконання договірних зобов`язань між двома суб`єктами господарювання, зареєстрованими на підконтрольній Україні території щодо надання послуг із врегулювання небалансів електричної енергії, отже очевидно не вбачається, що за предметом і підставами позову правовідносини у справі, що розглядається та справі, на яку посилається скаржник, відповідають критеріям подібності. Подібного за змістом висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.09.2025 у справі № 910/15673/23, де розглядався спір між тими ж сторонами та досліджувалися подібні доводи скаржника.

71. Позаяк обставини справи №910/9680/23 та справи, що розглядається, суттєво відрізняються за суб`єктним складом, предметом спору та характером правовідносин, що виникли між сторонами, посилання на висновки, зроблені під час вирішення спору у справі №910/9680/23, є вочевидь нерелевантним.

72. Посилаючись на вказану правову позицію Верховного Суду Скаржник зазначає, що в переліку звіту балансуючої групи та розрахунках до актів наданих послуг (Інформація щодо доходів, пов`язаних з відшкодуванням частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії балансуючої групи гарантованого покупця за грудень 2022 року) до переліку суб`єктів, для яких ДП «Гарантований покупець» здійснює врегулювання небалансів електричної енергії, входять компанії виробники, електроустановки яких знаходяться на тимчасово окупованих територіях. За твердженням Скаржника це привело до викривлення фактичних розрахунків між Позивачем та Відповідачем та необґрунтованого і безпідставного стягнення санкцій зі Скаржника за період з 24.02.2022 по 27.12.2022.

73. Однак вказані твердження Скаржника Суд відхиляє за неспроможністю, оскільки судом апеляційної інстанції не було стягнуто зі Скаржника штрафних санкцій за період з 24.02.2022.

74. Також у цьому аспекті Суд вважає слушними та погоджується з доводами Позивача про те, що згідно з пунктами 1.1 та 1.2 Правил ринку, передбачено врегулювання будь-яких розбіжностей у разі зміни фактичних показників, які були враховані Відповідачем при виставленні рахунків-фактур.

75. Щодо посилання Скаржника на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі №911/952/22 стосовно строку нарахування штрафних санкцій, визначених частиною шостою статті 232 ГК України, Верховний Суд звертає увагу на наступне.

76. Приписами частини 6 статті 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

77. За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.10.2024 у справі №911/952/22, у разі відсутності подібних умов у договорі (використання/зазначення у договорі лише формулювання про нарахування пені «за кожен день прострочення») нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені) припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

78. Разом з тим Законом України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набрав чинності 02.04.2020, розділ ІХ "Прикінцеві положення" ГК України доповнено пунктом 7 такого змісту: "7. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

79. За результатами аналізу приписів статті 232 ГК України з урахуванням положень пункту 7 розділу ІХ "Прикінцеві положення" ГК України слід констатувати, що приписи пункту 7 розділу ІХ "Прикінцеві положення" ГК України продовжували на строк дії карантину можливість нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання більше ніж за шість місяців. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 20.09.2024 у справі 910/14026/22, постановах від 27.02.2024 у справі № 911/858/22, від 22.02.2023 у справі № 910/13704/21.

80. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" встановлено карантин з 12.03.2020 на всій території України.

81. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

82. За таких обставин Верховний Суд визнає обґрунтованими доводи Позивача про те, що вказаний у частині шостій статті 232 ГК України є продовженим на час дії карантину, та відхиляє доводи Скаржника про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм права у частині визначення строку нарахування пені, що становить більше шести місяців.

83. Щодо клопотання Скаржника про передачу справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для відступу від висновків Верховного Суду, викладених у справах №910/3451/24, № 910/6632/23, №910/3676/23, Суд зазначає таке.

84. Відповідно до частини другої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

85. Об`єднана палата в ухвалі від 11.07.2024 у справі № 909/1167/17 виснувала, що з огляду на положення статей 302, 303 ГПК України визначальними обставинами щодо передання справи на розгляд об`єднаної палати є:

по-перше, саме наявність висновку щодо застосування норми права в постанові (постановах) Верховного Суду в подібних правовідносинах, а також те, що такий висновок зроблений колегією суддів з іншої палати цього суду або іншою палатою цього суду чи самою об`єднаною палатою;

по-друге, в ухвалі про передачу справи має бути наведено обґрунтування колегією суддів, яка передає справу на об`єднану палату, про необхідність відступу від висновку щодо застосування норми права в іншій справі.

86. Правовий висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкового для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору (див. Постанову Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2024 у справі № 191/4364/21, ухвали Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 902/1076/24, від 09.08.2024 у справі № 127/22428/21).

87. Підставою для передачі для відступу від висновку щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного суду, є конкретний висновок, сформований Верховним судом в раніше ухваленому рішенні у подібних правовідносинах про те, як саме повинна застосовуватися норма права, а не будь-якого висновку чи правової оцінки, зроблених судом касаційної інстанції для обґрунтування мотивувальної частини постанови.

88. Водночас з аналізу постанов у справах №910/3451/24 від 15.04.2025, № 910/6632/23 від 06.05.2025, №910/3676/23 від 25.09.2024, на які вказує Скаржник, вбачається, що у вказаних постановах Верховний Суд не формував висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а визнав законними та обґрунтованими рішення судів попередніх інстанцій за результатами касаційного перегляду зазначених справ, не надаючи вказівки про те, як застосовувати конкретну норму права в певних правовідносинах.

89. Разом з тим Скаржник, вказуючи на необхідність уточнення висновків Об`єднаної палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26.06.2020 у справі 905/21/19, не наводить аргументів та підстав для такого уточнення, не надає аргументовано переконливого обґрунтування неточності, неясності чи суперечливості зазначених висновків.

90. У зв`язку з наведеним вище, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для передачі цієї справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду та про відмову в задоволенні клопотання Скаржника про передачу справи №910/4069/23 на розгляд Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

91. З огляду на викладене вище, Суд зазначає, що висновки судів попередніх інстанцій щодо позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат у вказаній в оскаржуваних рішеннях суду сумі у цій справі є передчасними та необґрунтованими, оскільки судами не були враховані висновки Верховного Суду, та допущені процесуальні порушення щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, як окремо кожного, так і в сукупності, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення цього спору.

92. Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості з`ясувати дійсні обставини справи перешкоджає прийняттю рішення по суті справи, тому постановлені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню в частині стягнення інфляційних втрат з направленням справи на новий розгляд в скасованій частині до суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

93. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

94. З урахуванням викладеного вище, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 у справі №910/4069/23 в частині стягнення інфляційних втрат та передачі справи в скасованій частині на новий розгляд до місцевого господарського суду.

95. Під час нового розгляду справи необхідно взяти до уваги викладене у цій постанові, надати оцінку визначальним аргументам учасників справи, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об`єктивного встановлення фактичних обставин, прав та обов`язків сторін. Залежно від встановленого та відповідно до чинного законодавства суд має вирішити спір, належним чином обґрунтувавши мотиви й підстави такого вирішення.

Судові витрати

96. Оскільки справа передається на новий розгляд, розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення в справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про передачу справи №910/4069/23 на розгляд Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

2. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" задовольнити частково.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 у справі №910/4069/23 скасувати в частині стягнення інфляційних втрат, в іншій частині постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 у справі №910/4069/23 залишити без змін.

4. Справу №910/4069/23 у скасованій частині передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді О. Баранець

Н. Губенко