ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2025 р. Справа№ 910/1925/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Мальченко А.О.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Нечасний О.Л.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 08.09.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "УМТК ТРЕЙД" та Управління забезпечення оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій на рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2025 (повний текст складено та підписано 30.05.2025)

у справі №910/1925/25 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Управління забезпечення оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УМТК ТРЕЙД"

про стягнення 6 638 202,12 грн,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 до Господарського суду міста Києва Управління забезпечення оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі - позивач, Управління) звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УМТК ТРЕЙД" (далі - відповідач, Товариство) про стягнення 6 638 202,12 грн неустойки.

В обґрунтування позову позивач вказав те, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань на підставі договору від 26.06.2024 № 182, здійснив прострочення поставки товару в обумовлений Договором строк.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.05.2025 у справі №910/1925/25 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "УМТК ТРЕЙД" на користь Управління забезпечення оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій 2 269 288 грн 85 коп. неустойки, 68 078 грн 66 коп. судового збору.

В решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріалами справи належним чином доведено неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки, в частині своєчасної поставки товару в обумовлений договором строк, тому вимоги позивача є обґрунтованими. Крім того місцевий господарський суд, частково погодився з доводами відповідача про неправильність проведеного позивачем розрахунку сум неустойки, а тому за розрахунком суду першої інстанції, розмір неустойки з урахуванням поставленого товару та умов договору становить 4 538 577, 70 грн. Також, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, місцевий господарський суд дійшов висновку, що справедливим і розумним в контексті обставин цієї справи буде зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки до 2 269 288, 85 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач 19.06.2025 (документ сформований в системі "Електронний суд" 19.06.2025) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення змінити та зменшити стягнуту неустойку до 453 857, 77 грн.

Вимоги та доводи апеляційної скарги відповідача мотивовані тим, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення в частині перерахунку і стягнення неустойки за наданим розрахунком, і стягнув замість заявленої позивачем 6 638 202, 12 грн суми меншу суму 4 538 577, 70 грн, яку зменшив за клопотанням відповідача до 2 269 288, 85 грн. Водночас, скаржник звертає увагу, що він просив зменшити заявлену неустойку не на 50%, а на 90%. Тому, на думку скаржника, суд першої інстанції частково задовольняючи клопотання про зменшення неустойки не врахував, що за таке незначне прострочення поставки товару, стягнення 2 268 288, 85 грн неустойки є занадто надмірним, і такий розмір штрафних санкцій підірве фінансовий стан відповідача та зумовить збитковість його діяльності. Більше того, на час подання вимоги до банку, позивач був обізнаний про наявність обставин непереборної сили, відповідно, підстав, для звернення до банку з вимогою про отримання суми банківської гарантії у позивача не було. Скаржник звертає увагу, що мова йде не про повне звільнення відповідача від відповідальності за договором, а про сукупність обставин для зменшення неустойки до адекватного розміру згідно ст. 551 ЦК України. На думку скаржника, незначні порушення договірних зобов`язань не мали ніяких негативних наслідків для позивача та не порушили його майнові інтереси. Негативні наслідки для позивача не є підтвердженими і не виражені у майновому значені для можливості оцінки збитків, адже позивач не дає належних і допустимих доказів вищезазначених обставин. Також скаржник вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що при укладені договору у червні 2024 гарантування постачальником здійснення поставки товару своєчасно попри наявність воєнного стану було виправданим, адже відповідач не міг передбачити, що після прийняття участі у цій закупівлі та підписання договору, зокрема, Київська область та м. Київ зазнає значних ракетних обстрілів, відбуватимуться постійні відключення світла, що само по собі негативно вплине на його підприємницьку діяльність та виконання зобов`язань за договором.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Мальченко А.О., Тищенко А.І.

Також, не погодившись з прийнятим рішенням, позивач 19.06.2025 засобами поштового зв`язку, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги позивача мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав того, що постачальником з 30.11.2024 по 20.12.2024 було допущено прострочення поставки продукції в кількості 3 768 шт (на 20 днів) на суму 15 704 421, 12 грн, тому відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку, відповідно до умов договору. Однак, судом першої інстанції зменшено розмір нарахованих штрафних санкцій і прийнято рішення про стягнення лише 2 269 288, 85 грн.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23.06.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Мальченко А.О., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2025 залишено апеляційну скаргу без руху з підстав неподання доказів, які підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі та неподання доказів надсилання копії апеляційної скарги до електронного кабінету відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "УМТК ТРЕЙД".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2025 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "УМТК ТРЕЙД" у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги, залишено апеляційну скаргу без руху з підстав неподання доказів, які підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

07.07.2025 (документ сформований в системі "Електронний суд" 04.07.2025) через підсистему "Електронний суд" представником апелянта подано заяву про усунення недоліків, до якої долучено платіжну інструкцію №6709 від 04.07.2025 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 32 677,76 грн.

08.07.2025 на електронну пошту суду представником апелянта подано заяву, до якої долучено платіжну інструкцію №5705 (434476176) від 07.07.2025 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 98 300,55 грн та квитанцію №3912714 від 04.07.2025 про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "УМТК ТРЕЙД".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "УМТК ТРЕЙД" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2025 у справі №910/1925/25 та призначено її розгляд на 08.09.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління забезпечення оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій на рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2025 у справі №910/1925/25.

Об`єднано в одне провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УМТК ТРЕЙД" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2025 у справі №910/1925/25 з апеляційною скаргою Управління забезпечення оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій на рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2025 у справі №910/1925/25 та призначено розгляд справи на 08.09.2025.

В судовому засіданні 08.09.2025 представники сторін надали свої усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду.

В судовому засіданні 08.09.2025 оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26.06.2024 між Управлінням (замовник) і Товариством (постачальник) укладено договір, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався у 2024 році поставити у власність замовнику Куртку зимову повсякденну робочу (відповідно до ДК 021:2015-35810000-5 Індивідуальне обмундирування на загальну суму 26 124 021,12 грн.

Відповідно до пункту 3.2 Договору продукція має бути поставлена замовнику в повному обсязі до 30.11.2024 включно.

Пунктом 3.5 договору сторони передбачили, що датою виконання постачальником зобов`язань щодо поставки продукції є дата підписання замовником акту приймання-передачі продукції та видаткової накладної за договором.

Пунктом 11.1 договору встановлено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання та реєстрації в Державній казначейській службі України та діє до 20.12.2024, а в частині виконання зобов`язань з оплати за цим договором - до повного виконання.

Сторони погодили, що істотні умови цього договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань у повному обсязі, крім випадків, визначених у п. 19 Особливостей постанови КМУ №1178 від 12.10.2022 (п. 14.10 договору).

У специфікації на продукцію, яка є додатком 1 до договору, сторони узгодили кількість продукції - 6 268 штук, ціна за одну одиницю, з ПДВ - 4 167,84 грн, загальна вартість продукції з ПДВ - 26 124 021,12 грн.

Згідно з підпунктом а) пункту 7.2 Договору постачальник зобов`язаний передати продукцію у власність замовнику разом з усіма необхідними документами, у порядку та у строках, визначених в Договорі.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство поставило Управлінню продукцію у кількості 2 500 штук 20.12.2024, що підтверджується видатковою накладною від 20.12.2024 № 393.

Також сторонами було підписано та скріплено печатками акт від 20.12.2024 № 393/1 приймання-передачі продукції, відповідно до якого відповідачем передано, а позивачем отримано продукцію у кількості 2 500 штук вартістю 10 419 600,00 грн.

Відповідно до пункту 8.3 Договору за порушення строків виконання зобов`язань, зазначених у пункті 3.2 Договору, з постачальника стягується неустойка у розмірі 0,1%, вартості продукції, з яких допущено прострочення виконання за кожний календарний день прострочення, а за прострочення понад п`ятнадцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості. У випадку порушення строку поставки продукції нарахування неустойки починається з наступного дня після визначеної Договором дати поставки Продукції за весь період прострочення зобов`язання.

Згідно з пунктом 8.5 Договору у разі неправомірної односторонньої відмови постачальника від виконання своїх зобов`язань за Договором (та/або неможливістю їх виконання), постачальник зобов`язаний сплатити замовнику штраф у розмірі 20% ціни Договору.

Відповідно до пункту 8.10 Договору сторони домовилися, що за прострочення виконання позичальником зобов`язань за Договором нарахування штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня) припиняється в день, наступний за днем фактичного виконання постачальником зобов`язань за Договором.

Звертаючись з позовними вимогами, позивач зазначив, що відповідачем поставлено продукцію з порушенням умов договору строку поставки, а саме - замість здійснення поставки у строк до 30.11.2024, продукцію було поставлено лише 20.12.2024, отже з 30.11.2024 по 20.12.2024 постачальник допустив прострочення поставки продукції (20 днів) вартістю 15 704 421, 12 грн, а тому позивачем нарахована неустойка в загальному розмірі 6 638 202,12 грн (314 088, 42 грн (неустойка) + 1 099 309,48 грн (штраф, нарахований відповідно до пункту 8.3 Договору) + 5 224 804, 22 грн (штраф, нарахований відповідно до пункту 8.5 Договору).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем було доведено неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки, в частині своєчасної поставки товару в обумовлений договором строк. В той же час, місцевий господарський суд, частково погодився з доводами відповідача про неправильність проведеного позивачем розрахунку сум неустойки, а також, беручи до уваги подане відповідачем клопотання, враховуючи відсутність доказів понесення позивачем збитків, клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки задоволено частково, та зменшено неустойку на 50%.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

За змістом ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, за умовами п. 3.2 підписаними сторонами договору, відповідач зобов`язався поставити продукцію в повному обсязі позивачу у строк до 30.11.2024 включно на загальну вартість 26 124 021,12 грн, однак відповідачем було здійснено поставку 20.12.2024, що підтверджується підписаною обома сторонами видатковою накладною №393 від 20.12.2024, а також актом приймання-передачі продукції №939/1 від 20.12.2024 та не заперечується і самим відповідачем.

Отже, встановлено, що відповідачем поставлено продукцію поза межами встановленого договором строку поставки, а саме - замість здійснення поставки у строк до 30.11.2024, продукцію було поставлено лише 20.12.2024, отже постачальник допустив прострочення поставки продукції.

Як зазначає відповідач в апеляційній скарзі, він не заперечує щодо поставки товару, яка відбулась поза межами встановленого договором строку, однак, таке прострочення було спричинене форс-мажорними обставинами, на підтвердження чого відповідачем надано до матеріалів справи сертифікат Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати №3200-24-2310 від 17.12.2024, яким засвідчено дію форс-мажорних обставин (військова агресія Російської Федерації) для ТОВ "УМТК ТРЕЙД" за договором №182 від 26.06.2024 у період з 13.11.2024 по 13.12.2024.

За умовами, пунктів 9.1-9.3 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін. До обставин непереборної сили належать обставини, визначені Законом України "Про торгово-промислові палати в Україні".

Сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом трьох робочих днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України постраждалій стороні за цим договором.

Слід зазначити, що посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 та від 07.06.2023 у справі №906/540/22).

Колегія суддів вважає посилання відповідача в апеляційній скарзі на наявність форс-мажорних обставин, необґрунтованими, оскільки договір поставки №182 укладено сторонами 26.06.2024, тобто під час дії воєнного стану на всій території України, запровадженого 24.02.2022 Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який у подальшому Указами Президента України було неодноразово продовжено.

Отже, засвідчені сертифікатом Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати №3200-34-2310 від 17.12.2024 форс-мажорні обставини, не звільняють відповідача від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань, оскільки дані обставини існували на момент укладення договору, що в свою чергу, суперечить п. 9.1 договору.

Також, відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги лист №11/48 від 18.11.2024 про повідомлення позивача про настання з 13.11.2024 обставин непереборної сили за договором №182 від 26.06.2024, який було направлено позивачу у відповідності до п. 9.2 договору.

Колегія суддів, дослідивши всі матеріали справи, зазначає, що лист №11/48 від 18.11.2024 міститься в матеріалах справи, однак докази направлення листа позивачу, як то скріншот електронної пошти направлення, або докази направлення поштовим зв`язком або докази отримання листа, в матеріалах справи відсутні.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про безпідставне зменшення судом розміру неустойки на 50%, та доводів відповідача щодо відмови суду у зменшенні неустойки на 90%, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.03.2025 відповідачем до суду першої інстанції було подано клопотання про зменшення неустойки на 90%.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 546 ЦК України неустойка (штраф, пеня) віднесені до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, однак не є правильним застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Отже, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.

Суд, вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 ЦК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що клопотання про зменшення розміру неустойки підлягає частковому задоволенню, оскільки вирішуючи питання щодо зменшення неустойки, судом було враховано, що відповідачем здійснено поставку товару з незначним простроченням (9 днів), з огляду на відсутність доказів понесення позивачем збитків, спричинених порушенням відповідачем своїх зобов`язань, а також те, що зменшення розміру штрафних санкцій не знівелює правову природу неустойки як засобу відповідальності за порушення зобов`язання, а також беручи до уваги те, що стягнення з відповідача значних сум штрафних санкцій під час воєнного стану може призвести до негативних наслідків для товариства, при цьому, для позивача не матиме негативних наслідків зменшення розміру неустойки на 50%, оскільки наявність збитків позивачем не доведено.

Враховуючи вищевикладене, та докази які містяться в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про задоволення вимог позивача про часткове стягнення з відповідача неустойки в розмірі 2 269 288, 85 грн.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданих апеляційних скаргах, скаржниками не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, судом першої інстанції було надано скаржникам вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається.

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на апелянтів.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "УМТК ТРЕЙД" та Управління забезпечення оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій на рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2025 у справі №910/1925/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.05.2025 у справі №910/1925/25 залишити без змін.

3.Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покласти на апелянтів.

4. Матеріали справи №910/1925/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 16.12.2025.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.О. Мальченко

А.І. Тищенко