ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року Справа № 903/1033/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.,

суддя Олексюк Г.Є.,

суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Переходько К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Керівника Ковельської окружної прокуратури Волинської області на ухвалу Господарського суду Волинської області від 07.11.2025 (суддя Якушева І.О., повна ухвала складена 07.11.2025)

за позовом Виконувача обов`язків керівника Ковельської окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації

до Старовижівської селищної ради

про витребування земельної ділянки

за участю:

прокурора - Ковальчук І.Л.,

представника позивача - не з`явився,

представника відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 07.11.2025 у задоволенні заяви виконувача обов`язків керівника Ковельської окружної прокуратури Волинської області про забезпечення позову відмовлено.

В обґрунтування прийнятої ухвали судом першої інстанції встановлено, що доводи прокурора про необхідність вжиття заходів забезпечення позову ґрунтуються на припущеннях, оскільки жодних належних доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем підготовчих дій щодо можливого розпорядження спірною земельною ділянкою з кадастровим номером :04:000:0138 площею 1,7541 га, в тому числі й дій, пов`язаних з її поділом, відчуженням, передачею в оренду (суборенду), останнім не подано.

Зазначено, що прокурором не наведено достатніх обґрунтувань та не доведено, що існує реальна загроза того, що невжиття заявлених ним заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення його порушених прав (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся з позовом до суду.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Старовижівській селищній раді Ковельського району вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0138, площею 1,7541 га, в тому числі її поділ, відчуження, передачу в оренду (суборенду), вчиняти будь-які договори, підписувати акти та будь-які інші документи, так і шляхом заборони державним реєстраторам, державним кадастровим реєстраторам вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до Державного земельного кадастру будь-які відомості та зміни щодо вищевказаної земельної ділянки, оскільки такі дії можуть бути вчинені лише після її поділу, відчуження чи передачу в оренду (суборенду).

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, керівник Ковельської окружної прокуратури Волинської області звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення про забезпечення позову у даній справі шляхом:

1) заборони державним реєстраторам вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будь-які відомості та зміни щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0138, площею 1,7541 га до набрання законної сили рішенням, яке буде ухвалено судом по суті розгляду позовної заяви;

2) заборони державним кадастровим реєстраторам Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та його територіальним органам вносити до Державного земельного кадастру будь-які відомості та зміни щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0138, площею 1,7541 га до набрання законної сили рішенням, яке буде ухвалено судом по суті розгляду позовної заяви;

3) заборони вчиняти Старовижівській селищній раді Ковельського району будь-які дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0138, площею 1,7541 га, в тому числі поділ земельної ділянки, відчуження, передачу в оренду (суборенду), вчиняти будь-які договори, підписувати акти та будь-які інші документи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу прокурор вказує, що спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності Старовижівської селищної ради, яка може здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо неї (поділ, об`єднання, відчуження, надання в оренду), що можуть призвести до неможливості подальшого виконання рішення у разі задоволення позову.

Зазначає про відсутність необхідності подання прокурором доказів того, що відповідач у будь-яких момент може розпорядитись земельною ділянкою, яка належить йому на праві комунальної власності, оскільки такий висновок суду першої інстанцій свідчить про завищений та заздалегідь недосяжний стандарт доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Вважає, що вжиття заявлених заходів забезпечення позову попередить неправомірне розпорядження земельною ділянкою, якою на даний час протиправно розпоряджається Старовижівська селищна рада та не перешкоджатиме її праву на володіння та користування нею, а лише тимчасово, до прийняття судом рішення у справі, обмежить право щодо розпорядження нею.

У відповідності до ст.263 ГПК України інші учасники справи своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Згідно з ч.3 ст.263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання 09.12.2025 з`явився прокурор, який підтримав свою апеляційну скаргу з викладеними у ній доводами. Інші учасники справи явку своїх уповноважених представників у судове засідання не забезпечили.

Згідно з ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи приписи ст.273 ГПК України про строки перегляду справ в апеляційній інстанції, враховуючи те, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представників позивача та відповідача.

Відповідно до ч.1, 4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в них, вивчивши матеріали оскарження ухвали Господарського суду Волинської області від 07.11.2025, наявні в них докази, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів оскарження ухвали Господарського суду Волинської області від 07.11.2025, виконувач обов`язків керівника Ковельської окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до Старовижівської селищної ради про витребування земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0138, площею 1,7541 га.

Позовні вимоги обґрунтовані незаконним вилученням земельної ділянки лісового фонду з кадастровим номером :04:000:0138 площею 1,7541 га, зміни її цільового призначення на землі сільськогосподарського призначення, передання даної земельної ділянки із державної у комунальну власність Старовижівській селищній раді, а також неправомірне використання вищевказаної земельної ділянки на правах оренди.

Одночасно з поданням позовної заяви виконувач обов`язків керівника Ковельської окружної прокуратури Волинської області подав заяву про забезпечення позову шляхом:

1) заборони державним реєстраторам вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будь-які відомості та зміни щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0138 площею 1,7541 га до набрання законної сили рішенням, яке буде ухвалено судом по суті розгляду позовної заяви;

2) заборони державним кадастровим реєстраторам Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та його територіальним органам вносити до Державного земельного кадастру будь-які відомості та зміни щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0138 площею 1,7541 га до набрання законної сили рішенням, яке буде ухвалено судом по суті розгляду позовної заяви;

3) заборони вчиняти Старовижівській селищній раді Ковельського району будь-які дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0138 площею 1,7541 га, в тому числі поділ земельної ділянки, відчуження, передачу в оренду (суборенду), вчиняти будь-які договори, підписувати акти та будь-які інші документи.

Обґрунтовуючи вищевказану заяву прокурор зазначає, що Старовижівська селищна рада, у власності якої є земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0138 площею 1,7541 га, має можливість здійснити її поділ, оскільки остання визначена у Державному земельному кадастрі як ділянка сільськогосподарського призначення, що, в свою чергу, може призвести до неможливості подальшого виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Прокурор вказує, що дії, спрямовані на вчинення реєстраційних змін щодо спірної земельної ділянки, можуть привести до неможливості зміни позовних вимог під час розгляду справи по суті, що в результаті призведе до незабезпечення судового захисту порушених інтересів держави.

Враховуючи викладене, вважає наявними підстави для забезпечення позову у даній справі шляхом заборони Старовижівській селищній раді вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером 725083200:04:000:0138 площею 1,7541 га, а також заборони державним реєстраторам, державним кадастровим реєстраторам вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру будь-які відомості та зміни щодо вищевказаної земельної ділянки.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з положеннями ст.136, 137 ГПК України заходи забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є запобігання можливому порушенню в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Цим забезпечується можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Тобто, забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Відповідно до ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені ст.137 ГПК України заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.2,4 ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежу, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 зазначила, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду із заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

При цьому, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Разом з тим, законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет вірогідності, належності, допустимості та достовірності.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Як вбачається з матеріалів оскарження, предметом позову у даній справі є вимога про витребування з комунальної власності Старовижівської селищної ради земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0138 площею 1,7541 га.

Згідно з ч.4 ст.137 ГПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Оцінюючи заявлені прокурором заходи забезпечення позову, колегія суддів вважає їх неспівмірними та такими, що не підтверджені жодними доказами необхідності їх вжиття, зокрема прокурором не доведено підготовку чи вчинення відповідачем будь-яких дій щодо можливого розпорядження спірною земельною ділянкою, її поділу, відчуження чи передачу в оренду, тощо.

Доводи апелянта про відсутність необхідності надавати докази того, що відповідач у будь-який момент може розпорядитись земельною ділянкою, яка є у його власності, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, яке має бути підтверджене, в порядку ст.74 ГПК України, доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, укладення договорів, тощо).

Зважаючи на вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність прокурором наявність фактичних обставин, які б свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав, за захистом яких він звернувся до суду, а також не надано доказів на підтвердження підготовки чи вчинення Старовижівською селищною радою дій щодо можливого розпорядження, відчуження, передачі в оренду чи поділу спірної земельної ділянки, укладення договорів, підписання актів чи інших документів щодо неї після пред`явлення вимоги чи позову до суду та обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття заявлених ним заходів забезпечення, можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову.

З огляду на відсутність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову щодо заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо спірної земельної ділянки, вжиття інших заходів забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам та державним кадастровим реєстраторам вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та до Державного земельного кадастру будь-які відомості та зміни щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0138 площею 1,7541 га, не підлягають задоволенню, так як такі дії останніми можуть бути вчинені після поділу спірної земельної ділянки чи її відчуження, передачі в оренду (суборенду), про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що жодна з викладених прокурором обставин у заяві про забезпечення позову та апеляційній скарзі не підтверджена належними доказами та має характер необґрунтованого припущення.

Згідно з ч.1 ст.14 ГПК України, суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

У силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.73, 76-79, 86 ГПК України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність виконувачем обов`язків керівника Ковельської окружної прокуратури Волинської області обставин, що невжиття, визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для скасування ухвали Господарського суду Волинської області від 07.11.2025 у справі №903/1033/25.

Оскільки відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника, згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.269, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Ухвалу Господарського суду Волинської області від 07.11.2025 у справі №903/1033/25 залишити без змін, апеляційну скаргу Керівника Ковельської окружної прокуратури Волинської області - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена "11" грудня 2025 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.