ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2025 р. Справа№ 911/1707/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Євсікова О.О.

Козир Т.П.

за участю секретаря судового засідання Макухи О.А.,

представника фізичної особи-підприємця Волкодав Ірини Віталіївни адвоката Боднара М.М. (в режимі відеоконференції),

представника ОСОБА_1 адвоката Ляхова І.О. (в режимі відеоконференції),

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 ,

заяви фізичної особи-підприємця Волкодав Ірини Віталіївни (процесуальний правонаступник ТОВ "Шакур", фізичної особи-підприємця Волкодава Дмитра Едуардовича) про приєднання до апеляційної скарги

на ухвалу Господарського суду Київської області

від 12.01.2022 (повний текст складено 16.02.2022, суддя Христенко О.О.)

за позовом ліквідатора Фермерського господарства "Кухарук" арбітражного керуючого Загороднього О.М., фізичної особи-підприємця Волкодав Ірини Віталіївни

до 1. ОСОБА_3 ,

2. ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів:

1. Головне управління Держпродспоживслужби в Житомирській області,

2. Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області,

3. державний реєстратор Відділу державної реєстрації Ружинської районної державної адміністрації Житомирської області Польова Лариса Дмитрівна,

про визнання недійсними правочинів та спростування майнових дій боржника

та за зустрічним позовом ОСОБА_1

до Фермерського господарства "Кухарук"

про визнання права власності,

в межах справи № 911/1707/18

про банкрутство Фермерського господарства "Кухарук",

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 10.09.2018 Господарський суд Київської області відкрив провадження у справі № 911/1707/18 про банкрутство Фермерського господарства "Кухарук".

Постановою від 15.01.2019 Господарський суд Київської області визнав боржника банкрутом, відкрив ліквідаційну процедуру, призначив арбітражного керуючого Загороднього О.М. ліквідатором боржника.

21.12.2019 до суду надійшла спільна позовна заява ліквідатора боржника арбітражного керуючого Загороднього О.М., кредиторів ТОВ "Шакур" та ФОП Волкодава Д.В. до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання недійсними правочинів та спростування майнових дій боржника, повернення майна до ліквідаційної маси (том 1, а. с. 1 - 54).

12.03.2020 до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ФГ "Кухарук" про визнання права власності (том 2, а. с. 158 - 165).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.09.2020 задоволено частково спільну заяву ліквідатора боржника арбітражного керуючого Загороднього О.М., ТОВ "Шакур" та ФОП Волкодава Д.Е.;

визнано недійсним Акт приймання-передачі майна від 20.10.2017, складений між керівником ФГ "Кухарук" ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про передачу Обприскувача Берту залишковою вартістю 274468 грн, ОВС-70М залишковою вартістю 301 058 грн;

визнано недійсним Акт приймання-передачі майна від 31.03.2017, складений між керівником ФГ "Кухарук" та ОСОБА_1 про передачу нежитлової будівлі залишковою вартістю 51 532 грн, нежитлової будівлі залишковою вартістю 59 171 грн, нежитлової будівлі загальною площею 1 513,9 кв. м (знаходиться за адресою: Житомирська обл., Ружинський р-н, Ягнятинська с/рада), комплексу будівель і споруд залишковою вартістю 42 206 грн;

визнано недійсним Акт приймання-передачі майна від 20.10.2017, складений між керівником ФГ "Кухарук" та ОСОБА_3 про передачу подрібнювача залишковою вартістю 91 334 грн, навігатора залишковою вартістю 41 136 грн, котла залишковою вартістю 9 858 грн, ксерокса залишковою вартістю 5 047 грн, антени залишковою вартістю 4 450 грн, морозильної камери залишковою вартістю 7 008 грн та ноутбука залишковою вартістю 9 100 грн;

визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу від 25.10.2017, укладений між ФГ "Кухарук" та ОСОБА_1 про придбання автомобіля Ford Transit, об`єм двигуна 2496, 1995 р. в.;

скасовано реєстраційну дію Головного управління Держпродспоживслужби в Житомирській області від 20.10.2017 про зняття з обліку наступної сільськогосподарської техніки: комбайна зернозбирального, марка ДОН-1500-А(Б), 2006 р. в., трактора колісного, марка Беларус-892, 2016 р.в.;

скасовано реєстраційну дію Головного управління Держпродспоживслужби в Житомирській області від 24.10.2017 про реєстрацію за ОСОБА_1 сільськогосподарської техніки;

скасовано реєстраційну дію Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області від 13.08.2018 про реєстрацію за ОСОБА_3 сільськогосподарської техніки;

зобов`язано ОСОБА_1 повернути в ліквідаційну масу ФГ "Кухарук" майно відповідно до зазначеного переліку;

зобов`язано ОСОБА_3 повернути в ліквідаційну масу ФГ "Кухарук" майно відповідно до переліку.

В іншій частині відмовлено.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ФГ "Кухарук" про визнання права власності.

Постановою від 21.01.2021 Північний апеляційний господарський суд скасував пункти 2, 3, 4, 6, 7, 8, підпункти 1-6 пункту 9 та пункт 10 резолютивної частини ухвали Господарського суду Київської області від 23.09.2020 у справі №911/1707/18.

В цій частині апеляційний суд прийняв нове рішення, яким відмовив у задоволенні спільної заяви ліквідатора Загороднього О.М., ТОВ "Шакур", фізичної особи-підприємця Волкодава Д.Е; в решті ухвалу Господарського суду Київської області від 23.09.2020 у справі №911/1707/18 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20.07.2021 скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2021 та ухвалу Господарського суду Київської області від 23.09.2020, справу № 911/1707/18 передано на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

За результатами нового розгляду справи, ухвалою Господарського суду Київської області від 12.01.2022 у справі №911/1707/18 відмовлено у задоволенні спільної заяви ліквідатора ФГ "Кухарук" арбітражного керуючого Загороднього О.М., ТОВ "Шакур" та ФОП Волкодава Д.Е. повністю. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Фермерського господарства "Кухарук" про визнання права власності задоволено повністю. Визнано за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб автомобіль Ford, модель Transit, об`єм двигуна 2496, повна маса 2550, 1995 р.в., кузов № НОМЕР_1 , колір білий, державний номерний знак НОМЕР_2 , особливі відмітки т/п САР 894320 13.06.2013 р. 8-ПАС місць, АКТ ПРМ-ПРД ТОВ 219234 09.08.2013.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 , як кредитор у справі про банкрутство, та особа, яка не брала участі у справі, а суд вирішив питання про її права, звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 12.01.2022 у справі №911/1707/18 та прийняти нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі спільну заяву ліквідатора ФГ "Кухарук" арбітражного керуючого Загороднього О.М., ТОВ "Шакур" та ФОП Волкодава Д.Е. від 20.12.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2024 (колегія суддів: ОСОБА_5. (головуючий), Поліщук В.Ю., Сибіга О.М.) відкрито апеляційне провадження у справі № 911/1707/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 .

19.11.2024 суддю ОСОБА_5 звільнено у відставку.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2024, для розгляду справи визначено колегію суддів: Сотніков С.В. (головуючий), Сулім В.В., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2024 прийнято до провадження та вирішено здійснювати апеляційний розгляд справи № 911/1707/18 по суті спочатку колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Сотніков С.В. (головуючий), Сотніков С.В. (головуючий), Сулім В.В., Станік С.Р.; призначено розгляд справи № 911/1707/18 в судовому засіданні на 18.02.2025.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2024 прийнято заяву фізичної особи-підприємця Волкодава Дмитра Едуардовича та заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Шакур" про приєднання до апеляційної скарги до спільного розгляду із апеляційною скаргою ОСОБА_2.

18.02.2025 через електронний кабінет ЄСІТС представник ОСОБА_1 адвокат Ляхов І.О. подав клопотання про закриття апеляційного провадження у зв`язку з відсутністю порушеного права та зловживанням процесуальними правами при приєднанні до апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2025 відкладено розгляд справи на 29.04.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2025 відкладено розгляд справи № 911/1707/18 на 17.06.2025.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2025 для розгляду справи № 911/1707/18, у зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Суліма В.В. та Станіка С.Р., сформовано колегію суддів у складі: Сотніков С.В. (головуючий, доповідач), Козир Т.П., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2025 прийнято до провадження та вирішено здійснювати апеляційний розгляд справи № 911/1707/18 по суті спочатку колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Сотніков С.В. (головуючий), Козир Т.П., Шапран В.В.; призначено розгляд справи № 911/1707/18 в судовому засіданні на 09.09.2025.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2025 для розгляду справи № 911/1707/18, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Шапрана В.В, сформовано колегію суддів у складі: Сотніков С.В. (головуючий, доповідач), Козир Т.П., Станік С.Р.

В судовому засіданні 09.09.2025 суд розглянув клопотання ТОВ "Шакур", Волкодава Дмитра Едуардовича, Волкодав Ірини Віталіївни від 11.09.2024, клопотання Волкодава Дмитра Едуардовича від 28.08.2025 про заміну сторони правонаступником.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025 вирішено замінити позивача за первісним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Шакур" правонаступником - фізична особа-підприємець Волкодав Ірина Віталіївна, замінити позивача за первісним позовом фізичну особу-підприємця Волкодава Дмитра Едуардовича правонаступником - фізична особа-підприємець Волкодав Ірина Віталіївна.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025 відкладено розгляд справи на 07.10.2025.

В судовому засіданні 07.10.2025 було оголошено перерву до 28.10.2025 відповідно до ст. 216 ГПК України.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2025 для розгляду справи № 911/1707/18, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Станіка С.Р., сформовано колегію суддів у складі: Сотніков С.В. (головуючий, доповідач), Козир Т.П., Євсіков О.О.

В судовому засіданні 28.10.2025 суд розглянув клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Ляхова І.О. про закриття апеляційного провадження у зв`язку з відсутністю порушеного права ОСОБА_2 , оскільки її грошові вимоги до боржника погашені в повному обсязі, а в оскарженій ухвалі відсутні висновки про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника.

Колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 належить відмовити, оскільки заявлений позов про повернення до складу ліквідаційної маси майна боржника безпосередньо стосується прав та обов`язків учасників справи про банкрутство, зокрема сторін, як боржника так і кредиторів. Слід також зазначити, що погашення вимог окремого кредитора під час провадження у справі про банкрутство, не припиняє його статус як сторони цієї справи до закриття провадження у цій справі.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Провадження у справах про банкрутство до 21.10.2019 регулювалось Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року № 2343-XII (далі - Закон про банкрутство), а з 21.10.2019 - Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законодавчими актами України.

Статтею 269 ГПК України встановлено, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі про банкрутство Фермерського господарства "Кухарук" було порушено 10.09.2018 за нормами Закону про банкрутство, а відповідно до постанови Господарського суду Київської області від 15.01.2019 боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Загороднього О.М.

У грудні 2019 року ліквідатора боржника арбітражний керуючий Загородній О.М. та кредитори ТОВ "Шакур" та ФОП Волкодава Д.В. звернулись в господарський суд зі спільною позовною заявою до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання недійсними правочинів та спростування майнових дій боржника, повернення майна до ліквідаційної маси (том 1, а. с. 1 - 54).

В обґрунтування заявлених вимог ліквідатор та кредитори зазначили, що під час проведення ліквідаційної процедури ліквідатору стало відомо, що керівником ФГ "Кухарук" вчинялися дії на виведення майна (активів) боржника, шляхом його передачі заінтересованим особам стосовно боржника та за заниженою вартістю або безоплатно за умов наявності заборгованості перед кредиторами, а тому наявні підстави для застосування положень частини 1 статті 20 Закону про банкрутство (чинний на час вчинення боржником оспорюваних майнових дій), а також ч. 2 ст. 42 КУзПБ (з підстав безоплатного відчуження боржником майна, укладення боржником договору із заінтересованою особою) щодо спростування та визнання недійсними майнових дій боржника.

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась із зустрічною позовною заявою до ФГ "Кухарук" про визнання права власності на автомобіль Ford Transit (том 2, а. с. 158 - 165).

Обґрунтовуючи зустрічний позов ОСОБА_1 зазначила, що вона є власником автомобіля на підставі укладеного 25.10.2017 із боржником договору купівлі-продажу транспортного засобу та видаткової накладної № 29 від 27.10.2017. На виконання договору ОСОБА_1 сплатила на користь боржника 9720 грн. Втім ФГ "Кухарук" не визнає її право власності на спірний транспортний засіб, що вбачається безпосередньо з первісної позовної заяви у даній справі про витребування автомобіля, а також не вчинення ФГ "Кухарук" дій щодо зняття спірного автомобіля з реєстраційного обліку.

Щодо первісного позову.

Як вбачається з матеріалів справи, Фермерське господарство "Кухарук" (боржник у даній справі про банкрутство) створено у 2006 році та згідно Статуту, який затверджений загальними зборами засновників 17.12.2012 у новій редакції, засновниками господарства були громадяни України:

ОСОБА_8 ,

ОСОБА_4 ,

ОСОБА_3 ,

ОСОБА_1 .

Боржник був власником наступного рухомого та нерухомого майна:

трактора Беларусь-892, рік випуску - 2016, залишковою вартістю 362897 грн,

комбайна "ДОН" (техпаспорт серія АА № 631945 від 29.05.2009) залишковою вартістю 1500 грн;

приставки до комбайна залишковою вартістю 46610 грн;

обприскувач Берту залишковою вартістю 274468 грн,

очисника вороху ОВС-70М залишковою вартістю 301 058 грн,

нежитлової будівлі 4-х рядного телятника № 1 залишковою вартістю 51532 грн,

нежитлової будівлі 4-х рядного телятника № 2 залишковою вартістю 59171 грн,

нежитлової будівлі, корівника залишковою вартістю 42 206 грн,

подрібнювача залишковою вартістю 91 334 грн,

навігатора залишковою вартістю 41136 грн,

котла залишковою вартістю 9 858 грн,

ксерокса залишковою вартістю 5047 грн,

антени залишковою вартістю 4 450 грн,

морозильної камери залишковою вартістю 7 008 грн,

ноутбука залишковою вартістю 9 100 грн.

Відповідні первинні документи (договори, платіжні документи), що підтверджують набуття боржником вищевказаного майна у власність, додані до позовної заяви в додатках.

У травні 2017 року ТОВ "Шакур" звернулось в господарський суд із позовом до ФГ "Кухарук" про стягнення 2749776,52 грн заборгованості з повернення попередньої оплати за непоставлений у 2015 році товар з урахуванням неустойки, процентів річних та інфляційних.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 26.07.2017 у справі № 906/431/17 позов задоволено частково, стягнуто з ФГ "Кухарук" на користь ТОВ "Шакур" 1174015,03 грн попередньої оплати, 279720,00 грн штрафу та 21806,03 грн сплаченого судового збору, в решті позову відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.10.2017 вказане рішення суду залишено без змін, відповідно набрало законної сили.

Також у червні 2017 року ТОВ "Шакур" звернулось в господарський суд із позовом до ФГ "Кухарук" про стягнення 1955684,08 грн заборгованості з повернення попередньої оплати за непоставлений у 2016 році товар з урахуванням неустойки, процентів річних та інфляційних.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 03.08.2017 у справі № 906/475/17, яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 19.10.2017 позов задоволено частково, стягнуто з ФГ "Кухарук" на користь ТОВ "Шакур" 1243498,97 грн боргу, 248699,79 грн штрафу, 134229,75 грн річних, 24396,43 грн сплаченого судового збору, в іншій частині відмовлено в позові.

Отже, 11.10.2017 та 19.10.2017 набрали законної сили рішення судів про стягнення з боржника заборгованості на загальну суму 3126366,00 грн, яка виникла у 2015 та 2016 роках.

Відповідно до протоколу № 3 загальних зборів засновників Фермерського господарства "Кухарук" від 30.03.2017 було прийнято рішення про виключення ОСОБА_8 (у зв`язку зі смертю) та ОСОБА_1 із числа засновників фермерського господарства; вирішено видати частку ОСОБА_8 у фермерському господарстві майном та коштами його спадкоємцю або опікуну неповнолітнього спадкоємця після оформлення спадщини; вирішено видати частку ОСОБА_1 фермерському господарстві майном згідно акту приймання-передачі.

За актом приймання-передачі від 31.03.2017 на підставі рішення загальних зборів засновників від 30.03.2017 № 3 боржник передав, а ОСОБА_1 прийняла наступне майно:

нежитлова будівля 4-х рядний телятник № 1 залишковою вартістю 51532 грн,

нежитлова будівля 4-х рядний телятник № 2 залишковою вартістю 59171 грн,

нежитлова будівля, корівник залишковою вартістю 42 206 грн,

комбайн "ДОН" (техпаспорт серія АБ № 631945 від 29.05.2009) залишковою вартістю 1500 грн;

приставка до комбайна залишковою вартістю 46610 грн;

трактор Беларусь-892, рік випуску - 2016, заводський номер - НОМЕР_3 , залишковою вартістю 362897 грн,

За заявою ОСОБА_1 Головне управління Держпродспоживслужби в Житомирській обл. 24.10.2017 зареєструвало за нею Комбайн зернозбиральний ДОН-1500, 2006 р.в. (свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_4 ) та трактор колісний Беларус-892, рік випуску - 2016, заводський номер - НОМЕР_3 (свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_5 , реєстраційний номер: НОМЕР_6 ).

Також, 25.10.2017 державний реєстратор відділу державної реєстрації Ружинської районної державної реєстрації Житомирської області прийняв рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно: нежитлова будівля 4-х рядний телятник № 1, нежитлова будівля 4-х рядний телятник № 2, нежитлова будівля, корівник, що розташовані у Житомирській області, Ружинський район, Ягнятинська сільська рада, що підтверджується інформацією з Державних реєстрів від 01.08.2018.

За актом приймання-передачі від 20.10.2017 на підставі рішення загальних зборів засновників № 3 від 30.03.2017 боржник передав на користь ОСОБА_3 майно в рахунок оплати частки у фермерському господарстві:

обприскувач Берту залишковою вартістю 274468 грн,

очисника вороху ОВС-70М залишковою вартістю 301 058 грн.

Відповідно до протоколу № 4 загальних зборів засновників Фермерського господарства "Кухарук" від 18.10.2017 було прийнято рішення про виключення ОСОБА_3 із числа засновників фермерського господарства та вирішено видати їй частку майном згідно акту приймання-передачі та коштами.

За актом приймання-передачі майна від 20.10.2017 на підставі рішення загальних зборів засновників № 4 від 18.10.2017 боржник передав, а ОСОБА_3 прийняла наступне майно: подрібнювач залишковою вартістю 91 334 грн, навігатор залишковою вартістю 41136 грн, котел залишковою вартістю 9858 грн, ксерокс залишковою вартістю 5 047 грн, антену залишковою вартістю 4450 грн, морозильну камеру залишковою вартістю 7008 грн, ноутбук залишковою вартістю 9 100 грн.

Крім того, між ФГ "Кухарук" в особі директора ОСОБА_4 як продавцем та ОСОБА_1 як покупцем підписано Договір купівлі-продажу транспортного засобу від 25.10.2017, за умовами якого продавець зобов`язався передати транспортний засіб "Автомобіль", який відповідає характеристикам зазначеним у п. 1.2 цього договору, у власність покупця після здійснення оплати за нього (Автомобіль) останнім, а покупець зобов`язався прийняти і сплатити за Автомобіль обумовлену грошову суму протягом трьох днів з дати підписання цього договору. За умовами п.1.2 Автомобіль, що відчужується за цим договором має такі характеристики: марка - Ford, модель - Transit, рік випуску - 1995, номер кузова - НОМЕР_1 , об`єм двигуна: 2496 куб. см, колір - білий, державні номерні знаки НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_7 від 23.08.2013. Вартість Автомобіля визначена сторонами становить 8100 грн без ПДВ та 9720 з ПДВ (п. 2.2 договору).

Боржник склав видаткову накладну № 29 від 27.10.2017, за якою передав ОСОБА_1 Автомобіль.

Відповідно до квитанції від 27.10.2017 на рахунок боржника були перераховані грошові кошти в сумі 9720 грн із призначенням платежу: Оплата за товари/послуги за придбання автомобіля Ford Transit, ПІБ: ОСОБА_1 .

За загальними нормами цивільного законодавства встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. (ч.ч. 1-3, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України (ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відтак, заявляючи позов про визнання недійсним правочину позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків.

Колегія суддів зазначає про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин норм ст. 42 КУзПБ, оскільки оспорювані правочини та майнові дії вчиненні боржником у 2017 році до введення в дію зазначеного Кодексу. Одночасно до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статті 20 Закону про банкрутство, на які і посилаються позивачі у позовній заяві як на підставу для спростування майнових дій боржника з відчуження майна за актами приймання-передачі від 18.10.2017.

Такою підставою, згідно з ч. 1 ст. 20 Закону про банкрутство, у даному випадку є те, що боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони або відмовився від власних майнових вимог.

Одночасно, згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц, не виключається визнання недійсним договору, спрямованого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Отже, договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору.

Велика Палата Верховного Суду у наведеній справі зазначила, що позивач має право звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України) і послатися на спеціальну норму, що передбачає визнання правочину недійсним.

Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.

Слід звернути увагу, що фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.

Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог.

Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути:

момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі);

- контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи);

- щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову і фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.

У контексті даного спору, слід звернутись до правової позиції, що викладена в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16:

"Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані, із зменшенням його платоспроможності), після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора".

Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (див. висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі № 904/4262/17, від 22.04.2021 у справі № 908/794/19 (905/1646/17), від 28.07.2022 у справі № 902/1023/19(902/1243/20)).

Слід зауважити, що цивільні й господарські відносини, у межах яких передбачається виконання обов`язку боржника в майбутньому без забезпечення такого боргу, ґрунтуються в основному на довірі учасників відносин до свого контрагента, а також на впевненості в можливості захистити свої майнові права в спосіб, передбачений законом, зокрема, через суд.

Таким чином, слід дійти висновку, що фраудаторним може виявитися будь-який правочин між учасниками господарських правовідносин, який укладений на шкоду кредиторам, отже, такий правочин може бути визнаний недійсним в порядку позовного провадження у межах справи про банкрутство відповідно до статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства на підставі пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності, та частин третьої, шостої статті 13 Цивільного кодексу України з підстав недопустимості зловживання правом, на відміну від визнання недійсним фіктивного правочину, лише на підставі статті 234 Цивільного кодексу України. У такому разі звернення в межах справи про банкрутство з позовом про визнання недійсними правочинів боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.

Водночас, категорія фраудаторності у галузі банкрутства спрямована на недопущення недобросовісного виведення активів з метою уникнення відповідальності цим майном перед кредиторами, зважаючи, що частина друга статті 96 ЦК України вимагає, щоби юридична особа відповідала за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Тобто, боржник має усвідомлювати повне виконання свого обов`язку перед кредитором. У зв`язку з цим можна розмежувати також критерії фраудаторності: об`єктивний - коли вчиняється правочин цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку за наявності існуючої вже заборгованості; суб`єктивний - усвідомлення боржником появи боргу в результаті укладення правочину, що повинно аналізуватися через призму економічної мети договору, сумлінність та добросовісність дій боржника, які мають бути спрямовані на погашення боргу, а не навпаки, на неможливість виконання зобов`язання.

Як підтверджується матеріалами справи, після підтвердження судовими рішеннями у справах №№ 906/431/17, 906/475/17 заборгованості перед кредитором ТОВ "Шакур" в сумі 3126366,00 грн, яка виникла 2 2015-2016 роках, боржник вчинив дії з безоплатного відчуження на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_1 рухомого та нерухомого майна, загальною залишковою вартістю 2035683,89 грн, що призвело до зменшення активів боржника (повного виведення майна), які могли б бути спрямовані на погашення вимог кредиторів.

При цьому, активні дії з фактичної передачі та отримання у володіння такого майна боржник та відповідачі почали вчиняти саме після набрання рішеннями судів законної сили, а саме:

ОСОБА_1 24.10.2017 та 25.10.2017 зареєструвала за собою право власності на сільськогосподарську техніку та нерухоме майно на підставі протоколу № 3 загальних зборів засновників Фермерського господарства "Кухарук" від 30.03.2017 та акту приймання-передачі від 31.03.2017;

ОСОБА_4 вийшла із числа засновників господарства (протокол № 4 загальних зборів засновників Фермерського господарства "Кухарук" від 18.10.2017) та за актом приймання-передачі майна від 20.10.2017 отримала у володіння рухоме майно боржника.

Внаслідок ухвалення рішень загальних зборів засновників про видачу частки майном фермерського господарства (односторонній правочин) та фактичного відчуження спірного майна на користь відповідачів за актами приймання-передачі майна, боржник став неплатоспроможним. Виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами, зокрема і перед ТОВ "Шакур", стало неможливим. У серпні 2018 року останній звернувся із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, яке було відкрите ухвалою господарського суду від 10.09.2018. При цьому підставою для звернення ініціюючого кредитора до суду стали обставини неможливості погашення заборгованості, яка виникла у 2015- 2016 роках і підтверджена рішеннями судів у справах № 906/431/17 та № 906/475/17.

З огляду на наведені обставини належить дійти висновку, що оспорювані правочини та майнові дії (рішення зборів засновників про видачу частки та передача майна за актами приймання-передачі) є фраудаторними, оскільки боржник унаслідок їх вчинення відчужив на користь заінтересованих осіб (учасників фермерського господарства, які є які є родичами або членами сім`ї) незадовго до входження в процедуру банкрутства нерухоме та рухоме майно безоплатно з метою ухилення від виконання обов`язку за наявності існуючої вже заборгованості. Такі правочини та майнові дії не відповідають критеріям розумності, не мають на меті добросовісне виконання зобов`язань, свідчить про умисне виведення активів боржника задля уникнення погашення наявної на час їх вчинення заборгованості, тобто на шкоду кредиторам, а відтак, такі правочини порушують публічний порядок, а їх зміст суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Оскільки оспорювані правочини та майнові дії направлені на уникнення звернення стягнення на майно боржника, відповідно, призвели до виникнення його неплатоспроможності, у зв`язку з чим є такими, що спрямовані на завдання шкоди кредиторам, а відтак, такі правочини та майнові дії є неправомірними і недобросовісними, оскільки є результатом дій осіб, що вчинені з наміром завдати шкоди іншим особам - кредиторам боржника, що є підставою для визнання недійсними та їх спростування з підстав визначених положеннями статті 215 ЦК України, у зв`язку з недотриманням в момент їх вчинення положень частини першої статті 203 ЦК України, позаяк суперечать положенням п. 6 частини першої статті 3 та частини третьої статті 13 ЦК України.

При цьому, колегія суддів при застосуванні до спірних правовідносин норм статей 13, 203, 215 Цивільного кодексу України, які встановлюють вимоги до чинності правочинів та наслідки їх недотримання виходить з того, що внаслідок ухвалення рішень засновниками фермерського господарства про видачу частки учаснику майном та складення відповідних актів приймання-передачі майна боржника, останній відчужив на користь відповідачів своє майно, тобто вчинив правочин та майнові дії, які стали в подальшому підставами для оформлення та реєстрації права власності на це майно за відповідачами.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З огляду на наведене колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання недійсними рішення Загальних зборів засновників ФГ "Кухарук" від 30.03.2017, оформлене протоколом № 3, про видачу ОСОБА_1 частки у статутному капіталі ФГ "Кухарук" майном згідно акту приймання-передачі, рішення Загальних зборів засновників ФГ "Кухарук" від 18.10.2017, оформлене протоколом № 4, про видачу ОСОБА_3 частки у статутному капіталі ФГ "Кухарук" майном згідно акту приймання-передачі та коштами, а також спростування майнових дій боржника Фермерського господарства "Кухарук" з передачі на користь відповідачів майна за актом приймання-передачі майна від 31.03.2017 та двома актами приймання-передачі майна від 20.10.2017.

Позовні вимоги про скасування реєстраційних дій та записів про державну реєстрацію права власності належить відхилити, оскільки запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав або про скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Скасування реєстраційної дії або запису про державну реєстрацію права власності не призведе до поновлення прав позивача, оскільки на час їх вчинення відповідні правові підстави (протокол зборів засновників та акти приймання-передачі) були чинні, відповідно не порушували будь-які права позивача на час їх вчинення державним реєстратором.

Відповідач ОСОБА_1 заявила про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки спірні рішення загальних зборів засновників фермерського господарства, які стали підставою для відчуження боржником на користь відповідачів спірного майна були ухвалені у березні та жовтні 2017 року, а позивачі звернулись в суд із новими вимогами у вересні 2021 року, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

Як було зазначено вище, позов подано у грудні 2019 року і позивачі не змінювали його підстави - незаконність правочинів про відчуження майна, в даному випадку рішень загальних зборів засновників фермерського господарства та оформлених на їх виконання актів приймання-передачі спірного майна, відтак позовна давність не сплила, оскільки оспорювані правочини та майнові дії боржник вчинив у березні та жовтні 2017 року.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 25.10.2017 та зустрічного позову про визнання права власності на автомобіль колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Статтею 210 ЦК України установлено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, суд може визнати недійсним правочин (оспорюваний правочин), лише той, який вчинено.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок № 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком № 1200 оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерством внутрішніх справ (далі - МВС) і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта).

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів» від 18 листопада 2015 року № 941, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є зокрема укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 650 ЦК України передбачено, що особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, між ФГ "Кухарук" в особі директора ОСОБА_4 як продавцем та ОСОБА_1 як покупцем підписано Договір купівлі-продажу транспортного засобу від 25.10.2017, за умовами якого продавець зобов`язався передати транспортний засіб "Автомобіль", який відповідає характеристикам зазначеним у п. 1.2 цього договору, у власність покупця після здійснення оплати за нього (Автомобіль) останнім, а покупець зобов`язався прийняти і сплатити за Автомобіль обумовлену грошову суму протягом трьох днів з дати підписання цього договору. За умовами п.1.2 Автомобіль, що відчужується за цим договором має такі характеристики: марка - Ford, модель - Transit, рік випуску - 1995, номер кузова - НОМЕР_1 , об`єм двигуна: 2496 куб. см, колір - білий, державні номерні знаки НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_7 від 23.08.2013. Вартість Автомобіля визначена сторонами становить 8100 грн без ПДВ та 9720 з ПДВ (п. 2.2 договору).

Боржник склав видаткову накладну № 29 від 27.10.2017, за якою оформлено передачу Автомобіля на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до квитанції від 27.10.2017 на рахунок боржника були перераховані грошові кошти в сумі 9720 грн із призначенням платежу: Оплата за товари/послуги за придбання автомобіля Ford Transit, ПІБ: ОСОБА_1 .

Договір купівлі-продажу спірного автомобіля було підписано між сторонами у простій письмовій формі, не у сервісному центрі МВС України та без присутності адміністратора такого органу, відповідно державна реєстрація транспортного засобу не була проведена.

Тобто, сторони не дотрималися порядку укладення договору купівлі-продажу автомобіля, відтак оспорюваний договір є неукладеним, а за фактом неукладеності договору у сторін не виникає жодних цивільних прав та обов`язків, що обумовлювались ним, і такий договір не підлягає визнанню недійсним в судовому порядку, оскільки фактично не відбувся.

Отже, належить відмовити в задоволенні первісного позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля, між боржником та ОСОБА_1 .

Разом з тим позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у спорі про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).

Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Як було встановлено вище, договір купівлі-продажу, на який посилається зустрічний позивач в обґрунтування свого права власності на спірний автомобіль (за захистом якого він звернувся із позовом), є неукладеним, тобто таким, що не відбувся. Відповідно, зустрічний позивач не набув права власності на спірне майно і не має правомочностей звертатись із позовом про його визнання за собою.

Разом з тим, не підлягає до задоволення первісна вимога про витребування від ОСОБА_1 та зобов`язання повернути в ліквідаційну масу спірного автомобіля, оскільки як вбачається з поданих доказів, автомобіль зареєстрований за боржником, фактично не переданий ОСОБА_1 та станом на час звернення із позовом перебуває в розшуку.

Суд першої інстанції, наведених вище норм законодавства до зустрічних спірних правовідносин не застосував, не з`ясував обставини набуття зустрічним позивачем права власності на спірний автомобіль, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для захисту права власності на майно, яке не належить зустрічному позивачеві.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити, ухвалу місцевого господарського суду у цій справі - скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісний позов частково, а в задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Керуючись ст. 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження.

2. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , заяви фізичної особи-підприємця Волкодав Ірини Віталіївни про приєднання до апеляційної скарги задовольнити частково.

3. Ухвалу Господарського суду Київської області від 12.01.2022 у справі № 911/1707/18 скасувати.

4. Прийняти нове рішення.

5. Позов задовольнити частково.

6. Визнати недійсними:

- рішення Загальних зборів засновників ФГ "Кухарук" від 30.03.2017, оформлене протоколом № 3, про видачу ОСОБА_1 частки у статутному капіталі ФГ "Кухарук" майном згідно акту приймання-передачі;

- рішення Загальних зборів засновників ФГ "Кухарук" від 30.03.2017, оформлене протоколом № 4, про видачу ОСОБА_3 частки у статутному капіталі ФГ "Кухарук" майном згідно акту приймання-передачі та коштами.

7. Спростувати майнові дії боржника Фермерського господарства "Кухарук":

- з передачі на користь ОСОБА_3 майна згідно акту приймання-передачі майна від 20.10.2017, підписаного між керівником ФГ "Кухарук" ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на виконання рішення засновників № 3 від 30.03.2017, а саме: обприскувача Берту залишковою вартістю 274468 грн, ОВС-70М залишковою вартістю 301 058 грн;

- з передачі на користь ОСОБА_1 майна згідно акту приймання-передачі майна від 20.10.2017, підписаного між керівником ФГ "Кухарук" ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на виконання рішення засновників № 4 від 18.10.2017, а саме: нежитлової будівлі 4-х рядного телятника № 1, загальною площею 1599,5 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , залишковою вартістю 51 532 грн; нежитлової будівлі 4-х рядного телятника АДРЕСА_2 , залишковою вартістю 59 171 грн; нежитлової будівлі, корівника, загальною площею 1 513,9 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , залишковою вартістю 42 206 грн; комбайна "ДОН" техпаспорт серія АА № 631945 від 29.05.2009 залишковою вартістю 1500 грн; приставки до комбайна залишковою вартістю 46610 грн; трактора Беларусь-892, рік випуску - 2016, заводський № НОМЕР_3 , двигун - НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_9 , техпаспорт серія ЕЕ № 095725 від 20.10.2017, залишковою вартістю 362897 грн;

- з передачі на користь ОСОБА_3 майна згідно акту приймання-передачі майна від 20.10.2017, підписаного між керівником ФГ "Кухарук" ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на виконання рішення засновників № 4 від 18.10.2017, а саме: подрібнювача залишковою вартістю 91 334 грн, навігатора залишковою вартістю 41136 грн, котла залишковою вартістю 9 858 грн, ксерокса залишковою вартістю 5047 грн, антени залишковою вартістю 4 450 грн, морозильної камери залишковою вартістю 7 008 грн, ноутбука залишковою вартістю 9 100 грн.

8. Зобов`язати ОСОБА_3 повернути на користь Фермерського господарства "Кухарук" майно, а саме: обприскувач Берту залишковою вартістю 274468 грн, ОВС-70М залишковою вартістю 301 058 грн, подрібнювач залишковою вартістю 91 334 грн, навігатор залишковою вартістю 41136 грн, котел залишковою вартістю 9 858 грн, ксерокс залишковою вартістю 5047 грн, антена залишковою вартістю 4 450 грн, морозильна камера залишковою вартістю 7 008 грн, ноутбук залишковою вартістю 9 100 грн.

9. Зобов`язати ОСОБА_1 повернути на користь Фермерського господарства "Кухарук" майно, а саме: нежитлову будівлю 4-х рядного телятника № 1, загальною площею 1599,5 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , залишковою вартістю 51 532 грн (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 52); нежитлову будівлю 4-х рядного телятника № 2, загальною площею 1599,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , залишковою вартістю 59 171 грн (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 52); нежитлову будівлю корівника, загальною площею 1 513,9 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , залишковою вартістю 42 206 грн (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 52); комбайн "ДОН" техпаспорт серія АА № 631945 від 29.05.2009 залишковою вартістю 1 500 грн; приставку до комбайна залишковою вартістю 46 610 грн; трактор Беларусь-892, рік випуску - 2016, заводський № НОМЕР_3 , двигун - НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_9 , техпаспорт серія ЕЕ № 095725 від 20.10.2017, залишковою вартістю 362897 грн.

10. В решті позовних вимог відмовити.

11. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Фермерського господарства "Кухарук" про визнання права власності відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 17.12.2025.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді О.О. Євсіков

Т.П. Козир