ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2025 р. Справа№ 910/9018/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Барсук М.А.

при секретарі: Реуцькій Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Мельничук Д.В., наказ № 100-ос від 27.02.2024;

від відповідача: Шилін Є.О., посвідчення ОС № 028080, витяг з ЄДР;

від третьої особи-1: не з`явився;

від третьої особи-2: не з`явився,

розглянувши матеріали апеляційної скарги державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на ухвалу господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/9018/25 (суддя - Андреїшина І.О.)

за позовом державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

до Служби безпеки України (військової частини НОМЕР_1 )

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

1) товариство з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії товариства з обмеженою відповідальністю "Інфоксводоканал"

2) акціонерне товариство "Одеський припортовий завод"

про стягнення 87 348,00 грн,-

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" (далі - ДП "АМПУ") в особі Південної філії ДП "АМПУ" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Служби безпеки України (військової частини НОМЕР_1 ) (далі - СБУ (ВЧ НОМЕР_1 )) про стягнення 87 348,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно не здійснює відшкодування витрат за транспортування води, утримання та обслуговування мереж водопостачання згідно рахунків №№ 0058-АЮ, 0059-АЮ від 21.02.2024 на загальну суму 87 348,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.08.2025, зокрема, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/9018/25, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.10.2025 закрито провадження у справі № 910/9018/25.

Судом першої інстанції встановлено, що у справі № 910/8117/24 є рішення, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, тож провадження у даній справі № 910/9018/25 підлягає закриттю у відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвали та передати справу до господарського суду міста Києва для продовження розгляду по суті.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що підстави позову у справах №№ 910/9018/25, 910/8117/24 є суттєво різними як за своїм змістом, так і за юридичною природою, оскільки підставою позову у справі № 910/8117/24 було неналежне виконання відповідачем зобов`язань з відшкодування витрат, які виникли на підставі фактичного споживання наданих послуг, натомість у справі № № 910/9018/25 позов ґрунтується на визнанні спірної заборгованості відповідачем шляхом підписання акту звірки взаєморозрахунків. На переконання скаржника, акт звірки взаєморозрахунків - це не лише новий доказ у цій справі, а новий юридичний факт, який утворює нове цивільно-правове зобов`язання, відповідно до положень ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України, та створює обов`язок боржника сплатити узгоджену суму заборгованості.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2025, у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Барсук М.А., відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду на 02.12.2025.

05.11.2025 до апеляційного суду надійшло клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2025 задоволено вищевказану заяву позивача.

10.11.2025 до апеляційного суду надійшов відзив відповідача, в якому представник зазначав, що позовні заяви у справах №№ 910/9018/25, 910/8117/25 є тотожними, що є підставою для закриття провадження у цій справі.

14.11.2025 до апеляційного суду надійшла відповідь позивача на відзив на апеляційну скаргу, в якому представник зазначав, що підставою даного позову є визнання відповідачем заборгованості шляхом підписання акту звірки взаєморозрахунків між сторонами, а тому обставини справи № 910/8117/24 істотно відрізняються від обставин даної справи.

17.11.2025 до апеляційного суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому представник зазначав, що акт звірки не може доводити факт надання послуг, адже такий акт не є первинним документом і не може бути доказом надання послуг.

21.11.2025 до апеляційного суду надійшли письмові пояснення позивача, в яких представник зазначав, що юридичною підставою для подання позову у цій справі є факт визнання відповідачем спірної суми, яка у свою чергу, сформувалась на підставі фактичного споживання послуг, шляхом підписання у лютому 2025 року акту звірки взаєморозрахунків і саме ця дія створює нове зобов`язання відповідача щодо погашення визнаної ним заборгованості.

02.12.2025 судове засідання не відбулось, в зв`язку з відсутністю можливості авторизації в особистому кабінеті електронного суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 розгляд апеляційної скарги призначено на 03.12.2025.

В судовому засіданні, яке відбулось 03.12.2025, позивач просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржувану ухвалу та передати справу до господарського суду міста Києва для продовження розгляду по суті. Відповідач заперечував доводи апеляційної скарги та вказував на законність прийнятої судом першої інстанції ухвали.

Треті особи-1, 2 у судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином, і за висновками апеляційного суду неявка їх представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), що набули статусу остаточного, зокрема, "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики ЄСПЛ критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші.

Заслухавши пояснення представників сторін, які з`явились у судове засідання, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів даної справи (№ 910/9018/25), у липні 2025 року ДП "АМПУ" в особі Південної філії ДП "АМПУ" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до СБУ (ВЧ НОМЕР_1 ) про стягнення 87 348,00 грн заборгованості з відшкодування витрат за транспортування води, утримання та обслуговування мереж водопостачання згідно рахунків №№ 0058-АЮ, 0059-АЮ від 21.02.2024 на загальну суму 87 348,00 грн.

Разом з цим в провадженні господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/8117/24 за позовом ДП "АМПУ" до СБУ (ВЧ НОМЕР_1 ) про стягнення 87 348,00 грн невідшкодованих відповідачем витрат за транспортування води, утримання та обслуговування мереж водопостачання згідно рахунків №№ 0058-АЮ, 0059-АЮ від 21.02.2024.

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.09.2024 у справі № 910/8117/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/121658187), яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125156718), у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення обґрунтовані тим, що за спірний період - 2022 рік, між сторонами були відсутні зобов`язання з відшкодування витрат за надані послуги з транспортування води та утримання і обслуговування мереж водопостачання, а позивачем у процесі розгляду справи не було надано жодних належних та допустимих доказів виникнення такого обов`язку у відповідача з інших підстав, тож у відповідача відповідні зобов`язання зі сплати комунальних послуг не виникли.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.04.2025 у справі № 910/8117/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/127158599), яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/128686116), відмовлено у задоволенні заяви ДП "АМПУ" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду міста Києва від 04.09.2024 у справі № 910/8117/24, а рішення господарського суду міста Києва від 04.09.2024 у справі № 910/8117/24 залишено в силі.

ДП "АМПУ" зазначало, що рішення господарського суду міста Києва від 04.09.2024 у справі № 910/8117/24 підлягає перегляду та скасуванню за наявності нововиявленої обставини, якою є підписаний відповідачем акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2024 по 31.12.2024, що підтверджує факт визнання ним заборгованості за рахунками №№ 0058-АЮ, 0059-АЮ від 21.02.2024 на загальну суму 87 348,00 грн за 2022 рік.

Суди дійшли висновку, що доказ на який посилався заявник, як на нововиявлену обставину, не існував на момент розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції. Також звернуто увагу на те, що в межах даної справи позивачем самостійно визначено спірний період - 2022 рік, а в наданому акті звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2024 по 31.12.2024, позивачем зазначено, що залишок на 01.01.2024 становить "- 1,48 грн", що свідчить про переплату зі сторони відповідача на зазначену суму. У контексті означених доводів судами враховано, що заявник обґрунтовував свою заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами не існуванням нововиявленої обставини, а фактично посилався на переоцінку доказів, яким надавалася оцінка в процесі розгляду справи та стосується обставин, які вже були встановлені судами.

Враховуючи наведене, ухвалою господарського суду міста Києва від 16.10.2025 закрито провадження у справі № 910/9018/25, оскільки після порушення провадження у справі було встановлено, що у справі № 910/8117/24 є рішення, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Переглядаючи вказану ухвалу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до п.п. 2, 4, 5 ч. 1 ст. 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 175 цього Кодексу.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами (п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України).

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Отже однією з цілей застосування цих норм процесуального права законодавець визначив, зокрема, уникнення можливості формування різних висновків та тлумачень щодо наявних між сторонами обставин та правовідносин, як і уникнення застосування можливості подачі нового позову з тим же предметом, з тих же підстав та між тими ж сторонами, як засобу, направленого на спробу переглянути висновки судів за результатами розгляду попереднього позову, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності (постанова Верховного Суду від 17.11.2025 у справі № 922/1483/25).

Передумовою для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України, та, як наслідок, застосування п. 3 ч. 1 ст. 231 цього Кодексу, є наявність двох справ з тотожним суб`єктним складом, предметом та підставами.

При цьому для закриття провадження у справі необхідна наявність одночасно трьох однакових складових - сторін, предмету, підстав звернення до суду з позовною заявою (постанова Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 904/2759/20).

Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити:

- зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні;

- якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

- виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги;

- зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

- правові підстави позову.

З наведених норм права вбачається, що позивач у позові повинен зазначити зміст позовних вимог, обставини, якими він обґрунтовує ці вимоги, а також правові підстави позову.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (такі висновки наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19).

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку. Чинні процесуальні норми ГПК України не позбавляють заявника права на розгляд спору про той же предмет, у разі зазначення ним інших підстав позову та надання доказів, якими він обґрунтовує ці підстави (постанови Верховного Суду від 01.11.2022 у справі № 925/1152/21, від 28.06.2023 у справі № 910/1182/23, від 18.03.2021 у справі № 909/783/20, від 16.11.2021 у справі № 910/694/21).

Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову. Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру.

З урахуванням зазначеного, здійснення судом всебічного аналізу предмета і підстав заявленого позову сприяє з`ясуванню наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку. Така правова позиція є сталою, послідовною та висловлена у низці постанов Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 910/16463/21, від 02.03.2023 у справі № 925/1662/21, від 14.09.2023 у справі № 920/874/22.

У постанові Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 170/499/23 зазначено, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що сторонами у справі № 910/8117/24 були ті самі юридичні особи, що і у даній справі № 910/9018/25, при цьому підставою у цих справах, є обставина того, що СБУ (ВЧ НОМЕР_1 ) не здійснила відшкодування витрат ДП "АМПУ" за транспортування води, утримання та обслуговування мереж водопостачання згідно рахунків №№ 0058-АЮ, 0059-АЮ від 21.02.2024 на загальну суму 87 348,00 грн.

Стосовно тверджень апелянта про те, що у вказаних справах різні підстави позову, оскільки у даній справі наявний акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 (а.с. 94-96 том 2) на підставі якого виникає у відповідача зобов`язання, слід зазначити наступне.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанови Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, від 13.03.2018 у справі № 916/1764/17).

В той же час стала практика Верховного Суду засвідчує правову позицію про те, що:

- акт звірки взаємних розрахунків не є майновою дією боржника, не свідчить про проведення певної господарської операції;

- сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом;

- акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема, в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами.

Така позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 910/9004/13, 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17, від 23.09.2021 у справі № 910/866/20.

Акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.12.2020 у справі № 916/499/20).

Отже заявлені у цій справі № 910/9018/25 вимоги фактично дублюють вимоги, які вже були предметом розгляду у справі № 910/8117/24 і за результатами розгляду яких у задоволенні позову відмовлено. Відмінність у формальному обґрунтуванні (посилання позивача на акт звірки взаєморозрахунків) не усуває факту, що мова йде про той самий спір, між тими ж сторонами, щодо невідшкодованих відповідачем витрат за транспортування води, утримання та обслуговування мереж водопостачання згідно рахунків №№ 0058-АЮ, 0059-АЮ від 21.02.2024, того ж періоду - 2020 року та тієї ж суми боргу - 87 348,00 грн.

За викладених обставин, провадження у даній справі правомірно закрито судом першої інстанції, у відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України, а оскільки твердження скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, встановленого не спростовують, то апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на апелянта, з огляду на відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на ухвалу господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/9018/25 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/9018/25 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/9018/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.12.2025.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Барсук