ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2025 р. Справа № 924/690/25

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Субботіної Л.О. за участю секретаря судового засідання Мізика М.А., розглянувши матеріали

за позовом фізичної особи - підприємця Ополонець Дар`ї Вікторівни м. Київ

до фізичної особи - підприємця Комарницької Тамари Миколаївни м. Хмельницький

про стягнення 198022,50 грн

Представники сторін:

позивач: Цибульський В.В. - адвокат, діє на підставі ордера серії АІ № 1772166 від 16.12.2024

відповідач: Бабіч О.О. - адвокат, діє на підставі ордера серії ВХ №1104627 від 27.08.2025

Рішення приймається 09.12.2025, оскільки в судовому засіданні 21.11.2025, 25.11.2025 та 05.12.2025 оголошувалась перерва.

В судовому засіданні відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Хмельницької області 07.07.2025 надійшла позовна заява фізичної особи - підприємця Ополонець Дар`ї Вікторівни до фізичної особи - підприємця Комарницької Тамари Миколаївни про стягнення 198022,50 грн, з яких 191522,50 грн згідно з п.п. 6.2.2 п. 6.2 договору про виконання робіт №95 від 20.06.2024 та 6500,00 грн передоплата. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 20 червня 2024 року між сторонами було укладено договір про виконання робіт за №95, за умовами якого відповідач взяв на себе зобов`язання власними та/або залученими силами й засобами, на свій ризик, за завданням і за рахунок позивача виконати роботи з пошиття швейних виробів, у порядку та об`ємі, визначеному у цьому договорі та додатках до нього. Крім того, 20.06.2024 сторони підписали додаток №1 до договору про виконання робіт від 20.06.2024 за №95 у вигляді замовлення №1, за яким відповідач взяла на себе обов`язок виконати роботи з пошиття належної якості виробів, а саме: жіночі сорочки на загальну суму 107 900,00 грн та загальною кількістю 830 одиниць в строк до 01.07.2024. В п. 2.2. договору сторонами погоджено, що оплата робіт за договором здійснюється замовником в 2 етапи: передоплата 20% вноситься перед початком робіт та залишок оплати 80% вноситься протягом 5 календарних днів з моменту прийняття робіт та підписання замовником акту приймання-передачі виконаних робіт в порядку, визначеному ст. 5 договору, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця. Позивач звертає увагу, що на виконання умов договору перераховано на поточний рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 6500,00 грн. Вказує, що відповідач не заявляв та не повідомляв позивача про неможливість своєчасно належним чином виконати умови договору №95 та замовлення, яке було оформлено додатком 1 до договору. Мотивуючи даний позов, позивач зауважує про невиконання належним чином відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №95, а саме відповідачем не передано 830 одиниць належної якості готових виробів у строк до 01.07.2024. У п. 6.2. договору №95 встановлена відповідальність за порушення зобов`язань, зокрема при порушенні строків виконання робіт, строків усунення недоліків, виконавець сплачує замовнику неустойку у розмірі 0,5% від ціни замовлення, якщо ціна замовлення становить від 50001,00 грн і вище за кожен день прострочення. Згідно умов договору №95 строк пошиття виробів у вигляді готової продукції - жіночих сорочок в кількості 830 одиниць становив до 01 липня 2024 року, а станом на 20 червня 2025 року відповідачем не передано зазначені готові вироби загальною вартістю 107900,00 грн. Тому розмір неустойки за 355 днів прострочення (період з 01.07.2024 по 20.06.2025) згідно п.п. 6.2.2 п. 6.2 договору №95 становить 191 522,50 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача. Також позивач просить повернути 6500,00 грн коштів, сплачених в якості передоплати за виконану роботу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2025, вказану позовну заяву передано для розгляду судді Субботіній Л.О.

Ухвалою суду від 29.07.2025 (після усунення недоліків позовної заяви), зокрема позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №924/690/25 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12:00 год. 27 серпня 2025 року, встановлено сторонам строк для подання відзиву на позов та відповіді на відзив.

До суду 04.08.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання повідомляє, що договір про виконання робіт № 95 від 20.06.2024 між сторонами не підписувався. Вказує, що відповідач зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Натомість копія договору, надана суду, підписані у м.Київ. Зауважує, що вона не знає особу позивача - Ополонець Д.В., не мала з нею телефонних розмов чи переписок. Також зазначає про відсутність доказів встановлення договірних відносин між сторонами, оскільки позивач не надала доказів ведення переговорів між сторонами, направлення проєкту договору, погодження технічних умов, передачі матеріалів для виконання замовлення. Шодо обставин надходження коштів, відповідач вказує, що у червні 2024 року особа жіночої статі на ім`я Валентина пообіцяла їй перерахувати аванс на майбутнє замовлення понад 100 тис. грн. 29.06.2024 на рахунок в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" надійшло 6 500 грн із призначенням платежу: "Авансовий платіж згідно Договору #95" від Ополопець Дар`ї Вікторівни. При цьому відповідач звертає увагу, що кошти надійшли не від ФОП, а від фізичної особи - громадянки України. Таким чином, єдиною можливою підставою для повернення цих коштів (за наявності відповідної вимоги від особи, яка переказала) може бути їх кваліфікація як безпідставно набутого майна відповідно до ст. 1212 ЦК України, у разі доведення помилкового перерахування та відсутності правових підстав. Крім того, відповідач зазначає, що згідно з п.2.2 наданого договору, передоплата становить 20% вартості робіт. Якщо вірити додатку № 1 (вартість замовлення № 1 - 107 900 грн), то 20% = 21580 грн. Тобто реальний аванс повинен був становити 21580 грн, а не 6500 грн, як вказано у позовній заяві. Звертає увагу, що позивач у позовній заяві вказує строк виконання - до 01.07.2024, натомість у п. 9.1. договору зазначено, що строк дії договору закінчився 31.12.2022. Ця обставина потребує окремої правової оцінки судом та є підставою для визнання договору таким, що не набрав чинності, відповідно до ст. 631 ЦК України. Таким чином, відповідач вказує, що не підписувала договір № 95, її воля на його укладення відсутня; жодних дій, спрямованих на встановлення господарських відносин із позивачем, не здійснювала; надані позивачем докази не є достатніми, допустимими та достовірними. З огляду на викладене, відповідач просить відмовити у позові у повному обсязі.

В підготовчому засіданні 27.08.2025 суд постановив ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання про задоволення клопотання представника позивача та відкладення підготовчого засідання у справі №924/690/25 на 12:00 год. 04 вересня 2025 року.

До суду 27.08.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначає, що між працівником позивача Крстіч Валентиною Миколаївною та відповідачем наявне листування засобом застосунку "Вайбер" щодо виконання умов договору №95. Номер телефону, за яким велося листування, є контактним номером відповідача, що повністю підтверджує наявність даного листування саме з відповідачем, надані скриншоти листування були передані позивачу від свого працівника Крстіч В.М. У вказаному листуванні відповідач визнає, що приступила до виконання робіт, неодноразово зауважувала про те, що у неї не вдається вчасно підготувати замовлений товар належної якості. В даному листуванні підтверджено обмін договором 95, підписаним з боку відповідача, а також відповідач надає реквізити для перерахунку коштів, які відображені в квитанції щодо предоплати за договором з призначенням платежу "Авансовий платіж згідно договору №95". Крім того, в листуванні підтверджено чіткі дати виконання умов договору №95, а саме поставка замовлення до 01.07 і доведено відсутність поставки замовлення у встановлений додатком 1 строк. Скриншоти в переписці щодо умов договору пунктів 6.3 та 2.2, які були зафіксовані в чаті застосунку "Вайбер" з відповідачем відображають та доводять і без того відповідні умови договору №95, підписаний файл якого було надіслано відповідачем у листуванні, що не спростовується даними доказами. Також згідно листування відповідач контактувала з технологом Буздиган Світланою Вікторівною, яка була працівником позивача. Представник вказує, що відповідач в листуванні повністю визнала, що отримала матеріали для виконання договору, що підтверджується і скриншотами в листуванні нової пошти накладних. Більш того, відповідач не заперечувала на тому, що вона не отримувала за договором якихось матеріалів, напротивагу визнає, що намагалась пошити і передати товар належної якості у відповідний строк. Представник звертає увагу, що відповідач не надала доказів та не спростувала того, що кошти надійшли не від позивача, а відповідна квитанція це підтверджує, що саме від позивача відповідач отримала передплату за договором №95. При цьому не спростовано, що дані кошти були отримані саме в рахунок авансу за договором №95. Посилаючись на п. 3.4 договору, представник позивача вказує, що відповідач мала би погодити з позивачем неможливість та не виконання умов договору щодо пошиття виробів у зв`язку із неповною сплатою відповідного авансу, чого вчинено не було, а згідно листування доведено те, що відповідач не погоджувала з позивачем даних строків та не заперечувала продовжити роботи. Також зазначає, що оскільки договір було укладено 20.06.2024, а згідно додатку №1 замовлення виконавець повинен поставити готову продукцію до 01.07.2024, то дата в пункті 8.1 договору №95 щодо строку дії до 31.12.2022 є нічим іншим як арифметичною помилкою, оскільки дата укладення його була у 2024 році, що не спростовується відповідачем.

В підготовчому засіданні 04.09.2025 суд відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про витребування доказів в частині витребування належних та допустимих доказів надсилання, підписання, укладення договору, доказів передачі матеріалів, ескізів, технічної документації, доказів перерахування авансу за умовами договору в розмірі 21 580 грн, доказів виконаних робіт та/або належного виконання робіт відповідачем, оскільки останнє не відповідало приписам ст. 81 ГПК України; задовольнив клопотання відповідача про витребування у позивача оригіналу договору №95 від 20.06.2024 для огляду в судовому засіданні, керуючись ч. 6 ст. 91 ГПК України; відмовив позивачу у клопотанні про витребування доказів від 04.09.2025, з огляду на ч. 1 ст. 75 ГПК України та зважаючи на визнання відповідачем факту отримання коштів та факту їх не повернення; відмовив у клопотанні позивача про виклик та допит свідка від 04.09.2025 з огляду на ст. ст. 88, 89 та відсутність в матеріалах справи заяви свідка; встановив відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив до 15.09.2025 включно, продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів, відклав підготовче засідання на 12:00 год. 19 вересня 2025 року, про що постановлені ухвали із занесенням до протоколу судового засідання.

До суду 12.09.2025 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній зазначає, що позивач вказаний відповідачем договір не підписувала, згаданого оригіналу договору у ФОП Комарницької Т.М. в наявності не має, хоча згідно з п. 11.1 договору він складений в двох оригінальних примірниках. Щодо наданих скріншотів переписки представником позивача нібито між сторонами, представник вказує, що листування проводилось з жінкою на ім`я Валентина, інших відомостей про громадянку Валентину - її ПІБ, місце проживання, приналежність до позивача, тощо відповідачу не відомо. Твердження представника позивача, що листування відповідача засобами електронного зв`язку саме з колишнім працівником позивача Крстіч Валентиною Миколаївною не заслуговують на увагу, оскільки позивачем по справі є ФОП Ополонець Дар`я Вікторівна. В п.п. 11.2-11.4 договору чітко визначено, що офіційною перепискою, яка може бути визнана невід`ємними додатками до договору, є переписка між сторонами договору. У розділі 12 "Місцезнаходження, реквізити та підписи сторін" договору не зазначено телефонного номеру та адреси електронної пошти ФОП Ополонець Д.В. в розділі "Замовник". Тому будь-яка переписка не між ФОП Ополонець Д.В. та ФОП Комарницької Т.М. не може вважатися офіційною та бути невід`ємною частиною договору. Представник відповідача зазначає, що умовами п.п. 3.1, 3.2 договору прямо передбачено передачу тканини, фурнітури, допоміжних матеріалів, а також надання технічної документації та ескізів виробів. Передача технологічних карт від замовника до виконавця є істотною умовою договору і визначальною передумовою для початку виконання зобов`язань. Однак позивачем не надано жодних доказів фактичної передачі відповідачу технологічних карт, ані в електронному вигляді, ані в інший спосіб. Представник відповідача не заперечує факт зарахування коштів в розмірі 6500,00 грн на рахунок ФОП Комарницької Т.М., однак в призначенні платежу не вказано дату укладення договору, про що саме останній, між якими сторонами, щоб остаточно ідентифікувати призначення платежу. Крім того, звертає увагу, що реальний аванс повинен був становити 21580 грн.

Представник позивача у наданих до суду поясненнях від 19.09.2025 щодо виконання ухвали суду про витребування оригіналу договору про виконання робіт від 20.06.2024 за №95, вказує, що ФОП Ополонець Д.В. підтвердила, що з боку ФОП Комарницької Т.М. було прийнято до виконання та погоджено договір від 20.06.2024 за №95 про виконання робіт та замовлення №1, що є додатком №1 до договору. Строк виконання замовлення за яким відповідач мала би поставити готовий товар у вигляді жіночих сорочок до 01.07.2024, однак товар належної якості поставлений не був. ФОП Ополонець Д.В. підтвердила також те, що ФОП Комарницька Т.М., отримавши договір №95 від 20.06.2024 та додаток до договору №1 (замовлення №1), підписала його та підписаний надіслала його у відсканованому вигляді 21.06.2024 до застосунку вайбер особисто Крстіч Валентині Миколаївні на її номер телефону, яка працювала у ФОП Ополонець Д.В., починаючи з 01.04.2024 по 18.12.2024 на посаді менеджера систем якості. Відповідач приступила до виконання вказаного договору. Оригінал вказаного договору у друкованому вигляді відповідач не надсилала позивачу.

Ухвалою суду від 19.09.2025, яка постановлена із занесенням до протоколу судового засідання, суд відклав підготовче засідання на 12:00 год. 03 жовтня 2025 року.

До суду 03.10.2025 від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких останній вказує, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Як підтверджено матеріалами справи та не спростовано відповідачем, сторони у даній справі шляхом електронного листування здійснили обмін сканованими примірниками договору. Позивач згідно платіжних доручень на виконання умов договору здійснила на користь відповідача попередню оплату з посиланням на договір, що відповідачем не заперечується. Зважаючи на встановлені обставини, а саме - виконання узгоджених умов договору, зокрема оплата за договором, спірний договір був укладений сторонами. Зазначає, що відповідач, всупереч вимогам статей 13, 74 ГПК України, доводів позивача не спростував, належними та допустимими доказами не довів факту виконання всіх своїх зобов`язань за договором, які оплачені позивачем. Таким чином, враховуючи порушення відповідачем договірного зобов`язання, а також відсутність доказів на спростування доводів позивача, попередня оплата є такою, що підлягає поверненню позивачу з одночасним стягнення неустойки.

В підготовчому засіданні 03.10.2025 суд постановив ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання про відкладення підготовчого засідання на 15:45 год. 13 жовтня 2025 року.

Представник відповідача подав до суду 11.10.2025 заперечення на додаткові пояснення представника позивача, в яких зазначає, що відповідач категорично заперечує факт будь-якого листування з особою на ім`я Крстіч Валентина Миколаївна. У долучених позивачем скріншотах зазначено лише ім`я "Валентина" без будь-яких інших ознак, які б дозволяли ідентифікувати цю особу та могли б засвідчити її належність до ФОП Ополонець Д.В. Позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував, що особа "Валентина" була працівником, представником або уповноваженою особою ФОП Ополонець Д.В. У матеріалах справи відсутні будь-які документи, що свідчать про наявність трудових або цивільно-правових відносин між ФОП Ополонець Д.В. та громадянкою Крстіч В.М. - такі як трудовий договір, наказ про прийняття на роботу, довіреність, цивільно-правовий договір, посадова інструкція або інші письмові підтвердження її повноважень. Отже, позивачем не надано жодних доказів уповноваження громадянки Крстіч В.М. діяти від імені та в інтересах ФОП Ополонець Д.В., у тому числі щодо укладення, виконання або обговорення умов договору, на який посилається позивач та її представник. Таким чином, будь-яке листування з особою, яка не є стороною договору та не наділена повноваженнями діяти від імені сторони, не може створювати правових наслідків для ФОП Ополонець Д.В. Представник звертає увагу, що будь-яке спілкування, здійснене поза межами передбачених договором засобів комунікації, не може бути визнано офіційною перепискою сторін і не має юридичного значення. Скріншоти, які не містять жодних метаданих і не дають змоги ідентифікувати автора та одержувача, не відповідають вимогам достовірності, цілісності та перевіреності електронних доказів. Крім того, представник звертає увагу на позицію Верховного Суду, згідно з якою роздруківки листування або скріншоти з месенджерів без технічної перевірки не можуть визнаватися допустимими доказами, оскільки їх зміст може бути змінений, а відправник - неідентифікований. Електронні повідомлення без підтверджених технічних атрибутів (метаданих, ідентифікацій користувача тощо) не дають змоги суду встановити достовірність поданих даних і тому не мають доказового значення. Щодо показань свідка ОСОБА_1 представник зазначає, що ФОП Комарницькій Т.М. не відома зазначена особа, жодних особистих, ділових чи будь-яких інших відносин із нею відповідач не мала. Будь-якого листування, спілкування чи обміну повідомленнями з громадянкою Буздиган С.В. у соціальних мережах, месенджерах або будь-яких інших електронних засобах зв`язку відповідач не здійснювала. Таким чином, ФОП Комарницька Т.М. не може підтвердити достовірність відомостей, викладених у заяві свідка, і вважає, що такі пояснення не ґрунтуються на її реальному спілкуванні чи контактах із відповідачем.

Відповідно до ухвал від 13.10.2025, які постановлені із занесенням до протоколу судового засідання, суд, зокрема задовольнив клопотання відповідача та витребував у позивача додаткові докази, прийняв до розгляду подану позивачем заяву про показання свідка від 01.10.2025 та подану відповідачем платіжну інструкцію від 04.10.2025, а також відклав підготовче засідання на 12:00 год. 27 жовтня 2025 року.

До суду 27.10.2025 від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких останній повідомив, що відсутність в договорі можливості проведення офіційної переписки через конкретну електронну адресу або номер телефону не тягне за собою нікчемність даної переписки та не позбавляє суд права визнати її доказом. Відповідач не заявляв клопотання про витребування у позивача оригіналу електронного доказу, у зв`язку з чим у позивача не виник обов`язок надання оригіналу електронного доказу, що в свою чергу не позбавляє копії електронного доказу юридичної сили доказового значення. Припущення, гіпотези, думки, міркування, емоції відповідача про неможливість встановлення суб`єктів листування в месенджері є просто "словами", на яких не може ґрунтуватися рішення суду. Позивач, в свою чергу, до кожного свого слова в позові та інших процесуальних документах до суду, додає докази, зокрема письмові, електронні, які жодним чином не спростовуються словами відповідача. Представник наполягає на укладенні договору між сторонами та порушенні відповідачем договірного зобов`язання, у зв`язку із чим виник обов`язок із повернення попередньої оплати та сплати неустойки.

У зв`язку із відсутністю енергопостачання в приміщенні суду 27 жовтня 2025 року у час, на який було призначено підготовче засідання у справі, засідання суду не відбулось та було призначено на 12:00 год. 03.11.2025.

До суду 27.10.2025 від представника відповідача надійшла заява (заперечення на письмові пояснення представника позивача від 27.10.2025), в якій представник відповідача заперечує проти позову з підстав, що викладені у попередніх письмових позиціях по справі.

В підготовчому засіданні 03.11.2025 суд задовольнив клопотання представника позивача від 27.10.2025 про долучення доказів до матеріалів справи, закрив підготовче провадження та призначив справи до судового розгляду по суті на 11:00 год. 21 листопада 2025 року, про що постановив ухвали із занесенням до протоколу судового засідання.

Згідно з ухвалою від 21.11.2025, постановленої шляхом занесення до протоколу судового засідання, суд оголосив перерву в судовому засіданні до 10:00 год. 25 листопада 2025 року.

В судовому засіданні 25.11.2025 також оголошувалась перерву до 10:30 год. 05 грудня 2025 року, про що постановлено ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання.

Відповідно до ухвали від 05.12.2025, постановленої шляхом занесення до протоколу судового засідання, суд відмовив у клопотанні позивача про виклик та допит свідка Буздиган С.В. та оголосив перерву в судовому засіданні до 09:10 год. 09 грудня 2025 року.

Представник позивача в судовому засіданні 09.12.2025 підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, що викладені у позовній заяві, відповіді на відзив та поясненнях по справі.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.12.2025 заперечив проти позову у повному обсязі.

Суд під час розгляду матеріалів справи встановив наступні обставини.

Звертаючись до суду із позовом у даній справі, позивач вказує про неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про виконання робіт № 95 від 20.06.2024.

Матеріали справи містять копію договору про виконання робіт №95 від 20.06.2024 (далі - договір), сторонами якого зазначені фізична особа - підприємець Ополонець Дар`я Вікторівна (далі - замовник) та фізична особа - підприємець Комарницька Тамара Миколаївна (далі - виконавець).

Згідно з п. 1.1 договору за цим договором виконавець зобов`язується власними та/або залученими силами й засобами, на свій ризик, за завданням і за рахунок замовника виконати роботи з пошиття швейних виробів (надалі - роботи) у порядку та об`ємі, визначеному цим договором та додатках до нього, а замовник зобов`язується прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх на умовах і в порядку, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 1.2 договору повне найменування, характеристики, строки виконання робіт зазначаються сторонами в замовленнях, які будуть додатками до цього договору та становитимуть його невід`ємну частину (надалі - замовлення або додатки).

За цим договором виконавець виконує роботи, а також ліквідує недоробки та дефекти (в тому числі приховані недоліки), які будуть виявлені замовником в ході приймання робіт (п. 1.3 договору).

За умовами п. 2.1 договору ціна договору складає загальну вартість робіт, що зазначається в актах приймання - передачі виконаних робіт, підписаних сторонами протягом всього строку дії договору.

У п. 2.2 договору передбачено, що якщо інше не передбачено додатком до договору, оплата робіт за цим договором здійснюється замовником в 2 етапи:

- передоплата 20% вноситься перед початком робіт;

- залишок оплати 80% вноситься протягом 5 календарних днів з моменту прийняття робіт та підписання замовником акту приймання-передачі виконаних робіт в порядку, визначеному ст. 5 договору, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця.

Виконання робіт за цим договором здійснюється з матеріалів замовника (тканина, фурнітура, допоміжні матеріали), які передаються виконавцю до початку виконання робіт. Передача матеріалів може здійснюватися за допомогою служб кур`єрської доставки Нова Пошта без підписання акту приймання - передачі товарно - матеріальних цінностей (п. 3.1 договору).

Пунктом 3.2 договору визначено, що перед початком виконання робіт замовник надає виконавцю відповідну технічну документацію та ескізи виробів (за необхідності).

Згідно з п. 3.3 договору виконавець повинен виконати роботи за цим договором протягом строку, який зазначений у замовленні у повній відповідності до технічної документації, наданої замовником. Датою закінчення робіт вважається дата їх прийняття замовником в порядку, встановленому ст. 5 договору. Виконання робіт може бути закінчено достроково з обов`язковим дотриманням вимог щодо якості робіт.

Передача результатів робіт здійснюється виконавцем за допомогою служб кур`єрської доставки Нова Пошта на адресу, яка буде зазначена замовником (п.3.6 договору).

У п. 4.2 договору визначені обов`язки замовника, зокрема: передати виконавцеві технічну документацію, ескізи виробів, сировину та допоміжні матеріали, забезпечувати виконавця всією необхідною інформацією, а також приймати всі рішення, необхідні для того, щоб закінчити роботи вчасно і якісно (п. 4.2.2); прийняти виконані відповідно до вимог договору роботи, підписавши із виконавцем законодавчо вірно оформлений акт приймання - передачі виконаних робіт (п. 4.2.3).

Відповідно до п. 4.4 договору виконавець зобов`язаний, зокрема: належним чином виконати роботи у встановлені у цьому договорі строки (п. 4.4.1); передати замовнику у порядку, передбаченому законодавством та договором належно виконані результати роботи (п. 4.4.6).

Після завершення виконання робіт виконавець зобов`язаний проінформувати замовника про завершення таких робіт, передати за допомогою кур`єрської доставки Нова Пошта готові вироби, а також підготувати та запропонувати підписати замовнику законодавчо вірно оформлений акт приймання - передачі виконаних робіт (п. 5.1 договору).

Згідно з п. 6.2 договору при порушенні строків виконання робіт, строків усунення недоліків, виконавець сплачує замовнику неустойку, зокрема у розмірі 0,5 % від ціни замовлення, якщо ціна замовлення становить від 50001,00 грн і вище за кожен день прострочення (п. 6.2.2).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2022 року, але в будь - якому разі до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 9.1 договору).

Відповідно до п. 11.3 договору всі повідомлення та інша інформація за цим договором надається у письмовій формі і вважаються належним чином наданими при особистому врученні, при надісланні листом з описом - вкладенням або при передачі шляхом електронного листування (в т.ч. з використанням месенджерів та додатків як Телеграм, Вайбер, тощо) за реквізитами, що вказані в ст. 12 договору.

Сторони визнають правомірною можливість обміну між собою інформацією (документами) або за допомогою засобів факсимільного зв`язку або електронного зв`язку або поштою (листом з описом - вкладенням, надісланим за поштовими адресами сторін, зазначеними в ст. 12 цього договору) та / або кур`єрською службою за адресою вказаною в статті 12 цього договору. Зазначений обмін набуває юридичних наслідків для укладення, зміни, розірвання, припинення, відмови від цього договору у разі подальшого письмового підтвердження сторонами будь - якої умови, узгодженої за допомогою факсимільного зв`язку чи електронного зв`язку.

Договір містить підписи сторін.

Додатком 1 до договору оформлено замовлення №1 від 20.06.2024, згідно з яким ФОП Ополонець Д.В. замовляє, а ФОП Комарницька Т.М. зобов`язується виконати роботи з пошиття виробів згідно нижче наведеного: сорочки жіночі, в кількості 830 шт. по 130,00 грн, загальною вартістю 107900,00 грн. Строк виконання - 01.07.2024.

Матеріали справи містять також рахунок - фактуру №317-034 від 28.06.2024, в якому зазначено, що він виписаний ФОП Комарицькою Т.М. на оплату ФОП Ополонець Д.В. авансового платежу до додатку №1 до договору №95 від 20.06.2024 на суму 21580,00 грн.

Відповідно до квитанції №205750253 від 29.06.2024 позивач перерахувала відповідачу 6500,00 грн з призначенням платежу - авансовий платіж згідно договору №95.

На підтвердження укладення між сторонами договору про виконання робіт № 95 від 20.06.2024 та виникнення на підставі нього цивільно-правових відносин позивач подала в матеріали справи наступні докази:

- скріншоти листування з використанням месенджеру Viber, яке здійснювалось між відповідачем та особою на ім`я Валентина, що не заперечується сторонами у справі. Із наданого листування вбачається, що його учасники обоговорювали питання укладення договору, відправки матеріалів, погоджували зразки виробів для пошиття (сорочки, брюки, сукні) та їх орієнтовну вартість, питання відправки готових виробів, тощо. У листуванні відображено надіслання відповідачем у вигляді прикріплених файлів договору 95 та додатку 95 без відображення змісту вказаних файлів. Також містяться фото окремих положень договору (пункти 6.3, 2.2), які за змістом є тотожними із відповідними пунктами договору № 95 від 20.06.2024;

- заяву Крстіч В.М. про прийняття на роботу до ФОП Ополонець Д.В. на посаду менеджера систем якості від 29.03.2024, повідомлення про прийняття працівника ОСОБА_2 на роботу/укладення гіг-контракту із квитанцією №2 від 31.03.2024, а також заяву Крстіч В.М. від 05.12.2024 про звільнення з роботи за угодою сторін з 05.12.2024;

- заяву Буздиган С.В. про прийняття на роботу до ФОП Ополонець Д.В. на посаду технолога від 31.01.2024, повідомлення про прийняття працівника Буздиган С.В. на роботу/укладення гіг-контракту із квитанцією №2 від 31.01.2024;

- заяву Буздиган С.В. про показання свідка в порядку ст. 88 ГПК України від 01.10.2025, у якій Буздиган С.В. повідомила, що вона працювала офіційно (займала посаду технолога) у фізичної особи-підприємця Ополонець Дар`ї Вікторівни у період з 01.02.2024 по 17.01.2025. Зазначила, що у цей період вона особисто вела комунікацію, листування та мала взаємовідносини з фізичною особою - підприємцем Комарницькою Тамарою Миколаївною в частині виконання договору про виконання робіт № 95 від 20.06.2024. Вказала, що дійсно між ФОП Ополонець Д.В. та ФОП Комарницькою Т.М. було укладено договір, згідно якого на замовлення ФОП Ополонець Д.В. ФОП Комарницька Т.М. повинна була пошити швейний виріб у вигляді жіночих сорочок в кількості та в розмірах, які вказані в замовлені, який є додатком до договору про виконання робіт. Однак, ФОП Комарницька Т.М. не поставила замовлені ФОП Ополонець Т.М. жіночі сорочки, які повинна була поставити до 01.07.2024, що записувалося в замовленні №1 згідно додатку до договору. Всі матеріали, які потрібні були ФОП Комарницькій Т.М. для пошиття жіночих сорочок, а саме: тканинку шовк Армані молочний в синій та чорний орнамент, діор; флизелін точічний білий, резинка біла, бірки, розмірники, ґудзики під обтяжки. Також ФОП Комарницька Т.М. отримала від ФОП Ополонець Д.В. всі необхідні ескізи виробів для пошиття жіночих сорочок. Свідок підтверджує, що з боку ФОП Комарницької Т.М. дійсно було погоджено умови договору та ФОП Ополонець Д.В., який остання підписала та в сканованому вигляді надіслала до застосунку Вайбер особисто Крстіч В.М. на номер телефону НОМЕР_1 , яка працювала офіційно у ФОП Ополонець Д.В. на посаді менеджера системи якості. Додатково підтвердила, що ФОП Комарницька Т.М. приступила до виконання та почала виконувати вказаний договір, оскільки вела з нею повну комунікацію з приводу погодження форми пошиття сорочок жіночих, які мала доставити ФОП Оплонець Д.В. до 01.07.2024, але готових пошитих жіночих сорочок так і пошито не було.

Після відкриття провадження у справі відповідач перерахувала позивачу кошти в сумі 6500,00 грн з призначенням платежу - повернення помилково зарахованих коштів, без наявності належних на те правових підстав, та не є оплатою за будь - яким дійсним договором чи виконаними роботами, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0..1 від 04.10.2025.

Аналізуючи надані докази, пояснення учасників справи, оцінюючи їх у сукупності, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

У ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України, ст. 4 ГПК України право на судовий захист, позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає у ній, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 12.07.2019 у справі №910/16436/18, від 22.07.2019 у справі № 910/16407/18, від 05.09.2019 у справі № 910/16404/18, від 24.10.2019 у справі № 910/16413/18, від 18.11.2021 у справі № 910/4650/21, від 14.06.2022 у справі №910/10680/21.

У даній справі позивач звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення 198022,50 грн, з яких 191522,50 грн неустойки та 6500,00 грн передоплати, в зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за договором про виконання робіт № 95 від 20.06.2024.

Суд встановив, що після відкриття провадження у справі № 924/690/25 (ухвала від 29.07.2025) відповідач згідно з платіжною інструкцією №0.0..1 від 04.10.2025 перерахувала позивачу кошти в сумі 6500,00 грн, що є предметом спору у даній справі.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч. 3 ст. 231 ГПК України).

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду справи без винесення рішення суду, у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, зокрема, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. За таких обставин, подальше продовження процесу стає не доцільним.

З огляду на вказане, суд на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині позовних вимог фізичної особи - підприємця Ополонець Дар`ї Вікторівни до фізичної особи - підприємця Комарницької Тамари Миколаївни про стягнення 6500,00 грн передоплати.

Отже, предметом спору у даній справі є позовні вимоги про стягнення 191522,50 грн неустойки згідно з підп. 6.2.2 п. 6.2 договору про виконання робіт № 95 від 20.06.2024.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 1 ст.208 ЦК України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Приписами ч. 1 ст. 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

При цьому намір особи вважати себе зобов`язаною у разі прийняття оферти може випливати із факту надіслання оферентом на адресу акцептанта проекту угоди, що належним чином підписана та у разі необхідності у відповідних випадках скріплена печаткою.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

На підтвердження виникнення між сторонами договірних відносин та наявності підстав для стягнення неустойки за невиконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач долучив до матеріалів справи, зокрема копію договору про виконання робіт №95 від 20.06.2024 та додатку 1 до нього (замовлення №1), підписаного сторонами, умовами яких передбачено, що відповідач зобов`язується власними та/або залученими силами й засобами, на свій ризик, за завданням і за рахунок замовника виконати роботи з пошиття швейних виробів (сорочок жіночих в кількості 830 шт. по 130,00 грн, загальною вартістю 107900,00 грн) у строк по 01.07.2024, а позивач зобов`язується прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх на умовах і в порядку, передбачених договором.

Згідно з п. 6.2 вказаного договору при порушенні строків виконання робіт, строків усунення недоліків, відповідач сплачує позивачу неустойку, зокрема у розмірі 0,5 % від ціни замовлення, якщо ціна замовлення становить від 50001,00 грн і вище за кожен день прострочення (п. 6.2.2).

На підставі зазначеного пункту договору позивач нарахував до стягнення з відповідача неустойку в розмірі 191522,50 грн за період з 01.07.2024 по 20.06.2025.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу приписів ч. 1 ст. 546 ЦК України неустойка є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання.

Статтею 547 ЦК України визначені вимоги до форми правочину щодо забезпечення виконання зобов`язань, а саме правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Суд враховує, що відповідач заперечує дійсність договору про виконання робіт №95 від 20.06.2024 та додатку 1 до нього (замовлення №1), стверджуючи, що не підписувала вказані документи та її воля на укладення договору відсутня, жодних дій, спрямованих на встановлення господарських відносин із позивачем вона не здійснювала.

Згідно з ч. 2 ст. 91 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 91 ГПК України передбачено, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Ухвалою суду від 04.09.2025, що була постановлена із занесенням до протоколу судового засідання, суд за клопотанням представника відповідача витребував у позивача для огляду оригінал договору про виконання робіт №95 від 20.06.2024, копія якого долучена до матеріалів позовної заяви.

Однак представник позивача оригінал вищезазначеного доказу не надав та у поясненнях від 19.09.2025 повідомив, що ФОП Ополонець Д.В. підтвердила, що ФОП Комарницька Т.М., отримавши договір №95 від 20.06.2024 та додаток до договору №1 - замовлення №1 підписала його та підписаний надіслала його у відсканованому вигляді 21.06.2024 до застосунку вайбер особисто Крстіч Валентині Миколаївні на номер телефону НОМЕР_2 , яка працювала у ФОП Ополонець Д.В., починаючи з 01.04.2024 по 18.12.2024 на посаді менеджера систем якості. Відповідач приступила до виконання вказаного договору. Оригінал вказаного договору у друкованому вигляді відповідач не надсилала позивачу.

Відповідно до абз. 2 ч. 6 ст. 91 ГПК України, якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

При цьому обов`язок суду не приймати доказ, поданий в копії, за відсутності його оригіналу і при наявності заперечень учасника справи не залежить від причин, з яких такий оригінал не може бути наданий.

За таких обставин, зважаючи на приписи абз. 2 ч. 6 ст. 91 ГПК України, враховуючи заперечення відповідача щодо укладення правочину, суд не приймає до уваги копію договору про виконання робіт №95 від 20.06.2024, який долучений до позовної заяви.

Будь-яких інших доказів (з врахуванням положень ст. 207 ЦК України) на підтвердження погодження між сторонами відповідальності у вигляді неустойки з дотриманням встановленої ст. 547 ЦК України письмової форми правочину матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За приписами ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст.216 ЦК України).

Частиною 1 ст. 77 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 191522,50 грн неустойки не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами погодження між сторонами вказаної відповідальності за невиконання зобов`язань у визначеній законодавством формі.

При цьому долучені до матеріалів справи скріншоти листування з використанням месенджеру Viber, заява Буздиган С.В. про показання свідка від 01.10.2025 не спростовують вищевикладених висновків суду.

З огляду на відсутність правових підстав для нарахування неустойки, яка є предметом спору, суд не досліджує обставини наявності (відсутності) між сторонами договірних відносин та обставини виконання зобов`язань.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищезазначені положення законодавства та встановлені обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 191522,50 грн неустойки.

Щодо заявлених сторонами судових витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Право особи на отримання правничої допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване у ст. 131-2 Конституції України, ст. 16 ГПК України, відповідних нормах Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивач у позовній заяві зазначила, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить у суді першої інстанції 30000,00 грн.

У заяві від 08.12.2025 представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 28500,00 грн, на підтвердження яких були долучені відповідні докази.

Відповідач у відзиві на позов повідомила, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 30000,00 грн, які будуть підтверджені відповідними актами виконаних робіт.

На адресу суду надійшла заява представника відповідача від 03.12.2025, в якій останній просив стягнути з позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000,00 грн. Докази на підтвердження вказаних витрат надані представником відповідача разом із клопотанням від 05.12.2025.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на викладене, з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, витрати на професійну правничу допомогу, понесені як позивачем, так і відповідачем, покладаються на позивача. Тому суд відмовляє у стягненні з відповідача на користь позивача 28500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Надавши оцінку заявленим відповідачем витратам на професійну правничу допомогу та долученим на їх підтвердження доказам суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Визначення договору про надання правничої допомоги міститься в ст. 1 вищевказаного Закону, згідно з якою договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленого у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Отже, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19).

Суд встановив, що 27.08.2025 між адвокатом Бабічем О.О. (далі - адвокат) та Комарницькою Т.М. (далі - клієнт) укладено договір №1 про надання правової допомоги, згідно з п. 1.1 якого адвокат зобов`язується надавати, а клієнт - приймати та оплачувати правову допомогу у формах, передбачених цим договором та/або додатковими угодами до нього, відповідно до положень Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та чинного законодавства України.

Відповідно до п. 1.2 договору у межах цього договору адвокат надає клієнту правову допомогу, яка включає, зокрема: складання та направлення адвокатських запитів, підготовку документів для звернення до суду, здійснення правового супроводу та представництво інтересів клієнта у Господарському суді Хмельницької області у справі №924/690/25, Північно-західному апеляційному господарському суді, Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду, а також вчинення інших дій, спрямованих на захист прав, свобод і законних інтересів клієнта.

Пунктом 2.1 договору визначено, що адвокат може надавати клієнту, зокрема, такі види правової допомоги: підготовка документів (запитів, заяв, скарг, клопотань, процесуальних документів тощо); представництво інтересів у судових, правоохоронних, державних та інших органах; надання правових консультацій (усних та письмових); інші послуги, передбачені чинним законодавством, відповідно до домовленостей сторін.

За умовами п. 5.1 договору розмір, порядок та строки виплати гонорару визначаються у відповідних додаткових угодах, які є додатками та невід`ємною частиною цього договору.

Гонорар не залежить від досягнення результату, очікуваного клієнтом (п. 5.2 договору).

Згідно з п. 5.3 договору оплата здійснюється готівкою або безготівково на підставі рахунку, або акту виконаних робіт, або повідомлення адвоката.

Цей договір укладено строком на 12 (дванадцять) місяців з дати підписання. Він може бути продовжений за домовленістю сторін (п. 7.1 договору).

Відповідно до п. 8.1 договору усі додатки та додаткові угоди є невід`ємною частиною цього договору.

19 вересня 2025 року між сторонами підписано акт виконаних робіт (наданих послуг) №1 від 19.09.2025, у відповідності до якого адвокат надав, а клієнт прийняв послуги:

1. Вивчення поданої позовної заяви та матеріалів справи, аналіз актуальної судової практики, підготовка та направлення відзиву на позовну заяву у справі № 924/690/25 -10 000 грн.

2. Участь у підготовчому судовому засіданні у справі № 924/690/25 від 27.08.2025 -3 000 грн.

3. Участь у підготовчому судовому засіданні у справі №924/690/25 від 04.09.2025 -3 000 грн.

4. Підготовка та направлення заперечення на відповідь на відзив у справі № 924/690/25 від 12.09.2025 -10 000 грн.

5. Участь у підготовчому судовому засіданні у справі №924/690/25 від 19.09.2025 -3 000 грн.

Загальна вартість наданих послуг становить: 29 000 (двадцять дев`ять тисяч) гривень 00 коп.

В подальшому 05.12.2025 сторони уклали додаткову угоду №1 до договору № 1 про надання правової допомоги від 27.08.2025, у п. 1. якої погодили перелік фактично наданих адвокатом послуг у межах виконання договору № 1 у справі № 924/690/25, а саме:

- вивчення поданої позовної заяви та матеріалів справи, аналіз судової практики, підготовка і направлення відзиву на позовну заяву від 31.07.2025.

- підготовка та направлення заперечення на відповідь на відзив від 12.09.2025.

- підготовка та подання заяви про визнання доказу неналежним і недопустимим від 24.09.2025.

- підготовка та подання клопотання про долучення доказів від 26.09.2025.

- підготовка та подання заяви про повернення помилково перерахованих коштів від 02.10.2025.

- підготовка та подання клопотання про долучення доказів від 04.10.2025.

- підготовка та подання заперечення на письмові пояснення представника позивача адвоката Цибульського В.В. від 11.10.2025.

- підготовка та подання заперечення на письмові пояснення представника позивача адвоката Цибульського В.В. від 27.10.2025.

- участь у підготовчих та судових засіданнях у справі № 924/690/25, що відбулися: 27.08.2025; 04.09.2025, 19.09.2025, 03.10.2025, 13.10.2025, 27.10.2025, 03.11.2025, 21.11.2025 та 05.12.2025.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди загальна вартість наданих адвокатом послуг за період, зазначений у цій угоді становить 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 коп.

Також між сторонами підписано акт виконаних робіт (наданих послуг) №2 від 05.12.2025, згідно з яким в межах справи №924/690/25 адвокат надав, а клієнт прийняв послуги, перелік та вартість яких співпадає із послугами, визначеними в додатковій угоді № 1 від 05.12.2025.

Матеріали справи містять ордер серія ВХ №1104627 від 27.08.2025, виданий ОСОБА_3 адвокату Бабічу Олександру Олександровичу, на надання правничої допомоги в Господарському суді Хмельницької області та витяг з Єдиного реєстру адвокатів серії ІІ №1050409 від 20.05.2025.

Суд враховує, що адвокат Бабіч О.О. приймав участь в підготовчих засіданнях, що відбулись 27.08.2025, 04.09.2025, 19.09.2025, 03.10.2025, 13.10.2025, 03.11.2025, та в судових засіданнях 21.11.2025, 25.11.2025, 05.12.2025 та 09.12.2025.

Подані у даній справі заперечення (на відповідь на відзив) від 12.09.2025, клопотання про долучення доказів до матеріалів справи від 19.09.2025, заява про визнання доказу неналежним та недопустимим від 24.09.2025, клопотання про долучення доказів від 26.09.2025, заява про повернення помилково перерахованих коштів від 02.10.2025, клопотання про долучення доказів від 04.10.2025, заперечення на додаткові пояснення представника позивача від 11.10.2025, заперечення на письмові пояснення представника позивача від 27.10.2025, тощо підписані адвокатом Бабічем О.О.

Вищевказані обставини свідчать, що відповідач згідно з вимогами ст. 74 ГПК України довів надання йому послуг професійної правничої допомоги під час розгляду справи №924/690/25 у Господарському суді Хмельницької області.

Разом з тим, надані відповідачем докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Суд зазначає, що згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.02.2021 у справі №922/743/20, від 24.11.2020 у справі №911/4242/15.

Також відповідно до ч.5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткові постанови від 28.04.2021 у справі №902/1051/19 та від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Позивач, заперечуючи щодо стягнення на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, подав до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу від 05.12.2025 та від 08.12.2025, в яких зазначає про безпідставність заявленої суми до стягнення правових витрат у зв`язку із їх значним завищенням. Щодо стягнення правових витрат за вивчення позову та судової практики, а також підготовки та направлення відзиву на позов представник позивача зауважує про неіснування заявленої судової практики, вказаної у відзиві, тому витрати в цій частині є безпідставними. Щодо аналізу позовної заяви відповідачем та підготовки відзиву на позов з урахуванням позиції захисту, яку обрав відповідач, посилаючись на відсутність будь-яких відносин з позивачем, про що не надав будь-яких інших доказів, додатки до відзиву відсутні, не наводячи та не спростовуючи те листування та документи, які є в матеріалах справи, доводять значне завищення витрат на правову допомогу. Щодо підготовки та направлення заперечення на відповідь на відзив, то дана вартість витрат є значно завищеною, оскільки будь-яких інших обставин, які були викладені у відзиві на позов відповідача не зазначив та не додав, будь-яких доказів також надано не було, додатки відсутні. Щодо прийняття участі в судовому засіданні, яку відповідач оцінює в 3000,00 грн, то зважаючи на незначну тривалість судових засідань та позицію відповідача по суті спору, зокрема доводячи відсутність будь-яких відносин з позивачем, не надаючи будь-яких заперечень щодо існування та наявності тих доказів, на які посилається позивач, дана вартість правових витрат за судове засідання є також завищеними. Також вказує, що відповідач у заяві про стягнення правових витрат від 03.12.2025, від 30.10.2025 та від 05.12.2025, а також від 19.09.2025 заявляє до стягнення вартість:

- заперечення на письмові пояснення позивача від 11.10.2025 спочатку у розмірі 10 000,00 грн, потім зменшуючи їх до 5000,00 грн - дана сума не є співмірною та співрозмірною, а викладені письмові заперечення не містять в собі нових обставин, крім тих, які викладені у відзиві на позовну заяву, а тому даний розмір витрат є безпідставним;

- заперечення на письмові пояснення позивача від 27.10.2025 спочатку у розмірі 10 000,00 грн, потім зменшуючи їх до 5000,00 грн - дана сума не є співмірною та співрозмірною, а викладені письмові заперечення не містять в собі нових обставин, крім тих, які викладені у відзиві на позовну заяву, а тому даний розмір витрат є безпідставним;

- заява про повернення помилково перерахованих коштів - ці витрати є безпідставними, оскільки вони були здійснені самим відповідачем, представник відповідача не аргументував заявлену суму у 1000,00 грн, яка би відповідала його реальному витраченому часу та необхідності для цього;

- заява про визнання доказів неналежними - знову ж таки відповідач не зазначає будь-яких інших обставин, окрім тих, які викладені у відзиві на позов, відповідач не позбавлений можливості заявити про неналежність доказу в судовому засіданні в усному порядку, а тому дані витрати є необґрунтованими;

- клопотання про долучення доказів - заявлені витрати у 1000,00 грн є безпідставними, оскільки відповідач мав би долучити ці докази до матеріалів справи разом із відзивом на позовну заяву, більше того докази стосуються повернення коштів, які були направлені відповідачем на адресу позивача, а тому дані витрати є безпідставними.

Зважаючи на викладене всі вищевказані витрати є значно завищеними та необґрунтованими в частині, які не відповідають обсягу наданих послуг та їх повторності, відсутність погодженої вартості послуг, розмір яких має відображатися у відповідних специфікаціях між представником відповідача та відповідачем, часу, який було витрачено для надання правової допомоги, не доведено необхідності в наданні ряду правових послуг, витрати щодо яких не відповідають складності справи, зважаючи на позицію відповідача у справі. Тому представник позивача просить відмовити відповідачу у задоволенні вимог щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката. У разі прийняття позитивного рішення щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу просить суд переглянути та значно зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвокату до розміру 5000,00 грн.

Надавши оцінку наданим відповідачем доказам на підтвердження витрат на професійну правничу допомога та доводам позивача, викладеним у клопотаннях про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Такі докази, відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається із додаткової угоди № 1 від 05.12.2025, в якій відповідно до п. 5.1 договору № 1 про надання правової допомоги від 27.08.2025 визначається розмір виплати гонорару за надану правову допомогу, загальна вартість наданих адвокатом послуг у справі № 924/690/25 визначена у розмірі 30000,00 грн.

При цьому адвокатом були надані наступні послуги: вивчення поданої позовної заяви та матеріалів справи, аналіз судової практики, підготовка і направлення відзиву на позовну заяву від 31.07.2025; підготовка та направлення заперечення на відповідь на відзив від 12.09.2025; підготовка та подання заяви про визнання доказу неналежним і недопустимим від 24.09.2025, клопотання про долучення доказів від 26.09.2025, заяви про повернення помилково перерахованих коштів від 02.10.2025, клопотання про долучення доказів від 04.10.2025, заперечення на письмові пояснення представника позивача адвоката Цибульського В.В. від 11.10.2025 та від 27.10.2025; участь у підготовчих та судових засіданнях у справі №924/690/25, що відбулись 27.08.2025, 04.09.2025, 19.09.2025, 03.10.2025, 13.10.2025, 27.10.2025, 03.11.2025, 21.11.2025 та 05.12.2025. Вказані послуги та вартість відображені також у акті виконаних робіт (наданих послуг) № 2 від 05.12.2025.

Суд приймає до уваги, що зважаючи на предмет спору, незначну кількість матеріалів, долучених до позовної заяви та зміст позову, вивчення поданої позовної заяви та матеріалів справи не потребувало від представника відповідача значних затрат часу, зусиль та аналізу великої кількості норм чинного законодавства.

Зміст відзиву на позов, заперечень на відповідь на відзив, заперечень на письмові пояснення представника позивача адвоката Цибульського В.В. від 11.10.2025 та від 27.10.2025 свідчать про необґрунтовано завищену вартість таких послуг. Більш того, у запереченнях на письмові пояснення представника позивача від 27.10.2025 представник відповідача повторно наводить доводи, які уже були викладені у попередніх письмових позиціях по справі.

Також суд враховує, що заявлені відповідачем витрати, пов`язані з наданням послуг з підготовки та подання до суду заяви про визнання доказу неналежним і недопустимим від 24.09.2025 та заяви про повернення помилково перерахованих коштів від 02.10.2025 не є необхідними у даній справі, оскільки вказані дії були вчинені представником відповідача з власної ініціативи. При цьому ні приписами ГПК України, ні судом не було покладено на сторону відповідача обов`язку подавати такі заяви в письмовому вигляді. Представник відповідача не був позбавлений права усно заявити клопотання про визнання доказу неналежним і недопустимим під час підготовчого засідання.

Щодо заяви про повернення помилково перерахованих коштів від 02.10.2025, то в останній представник відповідача повідомляв, що відповідач добровільно повернула позивачу спірну суму коштів в розмірі 6500,00 грн. При цьому до такої заяви не додано платіжного документу на підтвердження зазначених обставин. Платіжна інструкція від 04.10.2025 про сплату 6500,00 грн була надана до суду представником відповідача разом із клопотанням про долучення доказів від 04.10.2025. За таких обставин у представника відповідача не було необхідності подавати до суду заяву про повернення помилково перерахованих коштів від 02.10.2025 у вигляді окремого документу, оскільки про намір здійснити сплату спірної суми представник мав можливість повідомити усно та в подальшому зазначити про вказані обставини у клопотанні про долучення доказів від 04.10.2025.

Також суд вважає безпідставними заявлені представником відповідача витрати на підготовку та подання до суду клопотання про долучення доказів від 26.09.2025, оскільки у даному клопотанні представник просив долучити докази, необхідні для розгляду поданого відповідачем клопотання про витребування доказів. Разом з тим, докази самостійного вжиття відповідачем заходів для отримання від позивача інформації, документів, про витребування якої заявлялось відповідачем, повинні подаватись разом із клопотанням про витребування доказів відповідно до приписів ч. 2 ст. 81 ГПК України. Тому клопотання про долучення доказів від 26.09.2025 подавалось представником відповідача виключно в зв`язку із невиконанням останнім вимог, встановлених ч. 2 ст. 81 ГПК України, при заявленні клопотання про витребування доказів. Тому дані витрати не можуть покладатись на позивача.

Зважаючи на усе вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 30000,00 грн є неспівмірними із складністю справи, наданими адвокатом обсягом послуг, втраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

Разом з тим, при розподілі понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу суд враховує, що представник відповідача здійснював підготовку заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань, приймав участь в усіх підготовчих та судових засіданнях, які відбулись 27.08.2025, 04.09.2025, 19.09.2025, 03.10.2025, 13.10.2025, 03.11.2025, 21.11.2025, 25.11.2025, 05.12.2025, 09.12.2025 та їх тривалість. При цьому відкладення підготовчого засідання та оголошення перерви в судовому засіданні неодноразово здійснювалось саме за клопотанням представника позивача.

Тому проаналізувавши фактичний обсяг наданих адвокатом послуг, співмірність суми витрат зі складністю справи, відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, а також враховуючи клопотання представника позивача про зменшення витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що відповідач обґрунтовано заявив до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18000,00 грн, які суд вважає за необхідне покласти на позивача на підставі ч. 4 ст. 129 ГПК України, у зв`язку із відмовою у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору також покладаються на позивача в зв`язку із відмовою у позові.

Керуючись ст. ст. 20, 24, 27, 73, 74, 76-80, 86, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст.ст.232, 233, 236-238, 240-242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог фізичної особи - підприємця Ополонець Дар`ї Вікторівни до фізичної особи - підприємця Комарницької Тамари Миколаївни про стягнення 6500,00 грн передоплати.

У позові фізичної особи - підприємця Ополонець Дар`ї Вікторівни м. Київ до фізичної особи - підприємця Комарницької Тамари Миколаївни м.Хмельницький про стягнення 191522,50 грн неустойки відмовити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця Ополонець Дар`ї Вікторівни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь фізичної особи - підприємця Комарницької Тамари Миколаївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 18000,00 грн (вісімнадцять тисяч гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення. Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 ГПК України.

Повне рішення складено 19.12.2025.

Суддя Л.О. Субботіна

Рішення надсилається учасникам справи до електронних кабінетів.