ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" грудня 2025 р. Cправа № 902/1406/25

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Маслія І.В., розглянувши без виклику сторін за наявними матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України у Вінницькій та Хмельницькій областях (вул. Гоголя, буд. 10, м. Вінниця, Вінницький р-н, Вінницька обл., 21018)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯВОР-Л" (вул. Центральна, буд. 16, с. Ружичанка, Хмельницький р-н, Вінницька обл., 31363)

про: стягнення 22764,43 грн

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Регіонального відділення Фонду державного майна України у Вінницькій та Хмельницькій областях до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯВОР-Л" про стягнення за Договором оренди №2232-НМ нерухомого майна, що належить до державної власності від 22.07.2022 заборгованості у розмірі 22764,43 грн.

Ухвалою суду від 15.10.2025 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/1406/25 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Даною ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, зокрема, на подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

15.10.2025 до суду від позивача надійшла заява про долучення належним чином завірених копій документів матеріалів.

Ухвала суду, направлена на адресу відповідача зазначену у Витязі з ЄДРЮО ФОП ГФ: вул. Центральна, буд. 16, с. Ружичанка, Хмельницький р-н, Вінницька обл., 31363). Конверт з ухвалою повернуто до суду 27.10.2025 з відміткою поштового відділення «одержувач відсутній за вказаною адресою».

Листом Міністерства юстиції України від 06.08.2014 р. № 404-0-2-14/8.1 «Щодо визначення терміну місцезнаходження юридичної особи» повідомлено, що згідно зі статтею 17 Закону в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (далі ЄДР) щодо юридичної особи мають міститися відомості, зокрема, про місцезнаходження юридичної особи. Відповідно до частини першої вищезазначеної статті Закону відомості про юридичну особу включаються до ЄДР шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору. Форми реєстраційних карток, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 14 січня 2011 року № 3178/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 19 жовтня 2011 року за № 1207/19945, містять поля для зазначення відомостей про місцезнаходження юридичної особи. Відповідно до статті 1 Закону місцезнаходження юридичної особи адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені. Водночас статтею 93 Цивільного кодексу України передбачено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку. Слід враховувати, що норми чинного законодавства оперують поняттями місцезнаходження юридичної особи і не містять визначень щодо фактичної чи юридичної адреси юридичної особи. Законом України від 3 березня 2005 року № 2452 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України внесені зміни до статті 88 Цивільного кодексу України, частин другої та четвертої статті 57 Господарського кодексу України, які передбачають виключення відомостей про місцезнаходження юридичної особи із переліку відомостей, що мають обов`язково міститися в установчих документах юридичної особи. При цьому частиною першою статті 88 Цивільного кодексу України передбачено, що у статуті товариства вказуються найменування юридичної особи, органи управління товариством, їх компетенція, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до товариства та виходу з нього, якщо додаткові вимоги щодо змісту статуту не встановлені цим Кодексом або іншим законом. Вимоги до змісту статуту господарського товариства встановлені статтею 4 Закону України Про господарські товариства, відповідно до положень якої відомості про місцезнаходження товариства мають міститися в установчих документах. Водночас частиною третьою статті 8 Закону встановлено, що установчі документи (установчий акт, статут або засновницький договір, положення) юридичної особи повинні містити відомості, передбачені законом. Відповідальність за відповідність установчих документів законодавству несуть засновники (учасники) юридичної особи. Відповідно до частини першої статті 27 Закону однією з підстав для відмови у проведенні державної реєстрації, які застосовуються і при державній реєстрації змін до установчих документів, є, зокрема, невідповідність установчих документів вимогам частини третьої статті 8 цього Закону.

Ураховуючи вищевикладене, у разі відсутності в установчих документах товариства відомостей про його місцезнаходження державний реєстратор відмовляє у проведенні державної реєстрації юридичної особи (змін до установчих документів) на підставі невідповідності установчих документів вимогам частини третьої статті 8 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Відповідно до ч.3,7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 р. у справі № 910/15442/17.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

У визначений судом строк відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надійшло.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Розглядаючи дану справу, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

22.07.2022 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях (надалі - орендодавець; позивач), та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЯВОР-Л» (надалі - орендар; відповідач) укладено договір оренди № 2232-НМ (надалі - договір) нерухомого майна, що належить до державної власності, перебуває на балансі Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» (Балансоутримувач) та розташоване за адресою: вул. Алеї, 62, смт. Стрижавка, Вінницький р-н, Вінницька обл., 23210.

П. 4.1 змінюваних умов Договору визначено інформацію про об`єкт оренди - нерухоме майно: нежитлові вбудовані приміщення, загальною площею 844.5 кв.м., на 1-му та 2-му поверхах будівлі овочесховища (літ. Ш), за адресою: 23210, Вінницька обл., Вінницький р-н, смт. Стрижавка, вул. Алеї, 62.

П. 9.1. змінюваних умов Договору визначено, що місячна орендна плата, визначена за результатами проведення аукціону становить 2275,08 грн, без податку на додану вартість (за липень, 2022 року).

П. 9.2 змінюваних умов Договору встановлено, що витрати на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю компенсується орендарем в порядку, передбаченому пунктом 6.5 незмінюваних умов Договору.

П. 10.1 змінюваних умов Договору визначено, що І (одна) місячна орендна плата (відповідно до п. 2 абзацу 2 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 №634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану») становить 2275,08 грн без податку на додану вартість.

П. 11 змінюваних умов Договору передбачено, що сума забезпечувального депозиту 1 (одна) місячна орендна плата (відповідно до п.2 абзацу 2 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 №634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану») 2275,08 грн без податку на додану вартість.

П. 12.1. змінюваних умов Договору встановлено, що договір укладається на період дії правового режиму воєнного стану та 12 місяців (включно) після припинення чи скасування воєнного стану.

П. 1.1. незмінюваних умов Договору передбачено, що орендодавець і балансоутримувач передають, а орендар приймає у строкове платне користування майно, зазначене у п. 4.1 Умов, вартість якого становить суму, визначену у п. 6.1. Умов.

Майно передається в оренду для використання згідно з п. 7.1 умов.

П. 2.1 незмінюваних умов договору орендар вступає у строкове платне користування майном у день підписання акту приймання-передачі майна.

Акт приймання-передачі майна підписується між орендарем і балансоутримувачем одночасно з підписанням цього договору.

Акт приймання-передачі майна в оренду та акт повернення майна з оренди складаються за формою, що розробляється Фондом державного майна і оприлюднюється на його офіційному веб-сайті.

Відповідно до п. 3.1 незмінюваних умов Договору орендна плата становить суму, визначену у пункті 9.1 умов. Нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

П. 3.3 незмінюваних умов Договору визначено, що орендар сплачує орендну плату до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні, визначеному у пункті 16, щомісяця до 15 числа поточного місяця оренди.

П. 3.4 незмінюваних умов Договору встановлено, що орендар сплачує орендну плату на підставі рахунків Балансоутримувача. Балансоутримувач виставляє рахунок на загальну суму орендної плати із зазначенням частини орендної плати, яка сплачується на рахунок Балансоутримувача, і частини орендної плати, яка сплачується до державного бюджету. Податок на додану вартість нараховується на загальну суму орендної плати. Орендар сплачує Балансоутримувачу належну йому частину орендної плати разом із податком на додану вартість, нарахованим на загальну суму орендної плати. Балансоутримувач надсилає орендарю рахунок не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати платежу. Протягом п`яти робочих днів після закінчення поточного місяця оренди балансоутримувач передає орендарю акт виконаних робіт на надання орендних послуг разом з податковою накладною за умови реєстрації орендаря платником податку на додану вартість.

Відповідно до п. 3.5 незмінюваних умов Договору у день укладення цього договору або до цієї дати орендар сплачує орендну плату за кількість місяців, зазначену у п. 10.1 умов (авансовий внесок з орендної плати), на підставі документів, визначених у п. 3.6 цього договору.

Згідно з п. 3. 6 3.8 Договору підставою для сплати авансового внеску з орендної плати є протокол про результати електронного аукціону.

Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується орендодавцем (в частині, належній державному бюджету) та/або балансоутримувачу (в частині, належній балансоутримувачу). Орендодавець і балансоутримувач можуть за домовленістю звернутися із позовом про стягнення орендної плати та інших платежів за цим договором, за якими у орендаря є заборгованість, в інтересах відповідної сторони цього договору. Сторона, в інтересах якої подається позов, може компенсувати іншій стороні судові і інші витрати, пов`язані з поданням позову.

На суму заборгованості Орендаря зі сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення нарахування орендної плати.

Припинення договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи пеню та неустойку (за наявності) (п. 3.10 Договору).

П. 12.1 Договору встановлено, що цей договір укладено на строк, визначений у п. 12.1 Умов. Перебіг строку договору починається з дня набрання чинності цим договором. Цей договір набирає чинності в день його підписання сторонами. Строк оренди за цим договором починається з дати підписання акту приймання-передачі і закінчується датою припинення цього договору.

Як свідчать матеріали справи балансоутримувачем передано, а орендарем прийнято майно, що є предметом договору, що підтверджується актом приймання-передачі державного нерухомого майна від 22.07.2022 р.

Як зазначає позивач, за період дії Договору оренди №2232-НМ від 22.07.2022, з часу його укладення по 15.10.2024 включно, орендарем проводилось виконання умов вказаного договору та прострочення платежів не допускалось.

Однак, починаючи з 16 жовтня 2024 року, відповідачем сплата обов`язкових платежів до бюджету не проводиться.

Шляхом переговорів з директором та власником орендаря (у період січня-березня 2025 року), можливість погашення вказаної заборгованості не досягнута.

У зв`язку з чим, 16.04.2025 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію за вих. № 11-4/1301 про несплату заборгованості з орендної плати та розрахунку пені з урахуванням подвійної ставки НБУ, що на час відправки претензії сумарно становило суму 12128,38 грн.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що станом на 29.12.2020 р. за договором оренди № 755-НМ від 06.04.2009 р. за орендарем рахується заборгованість з орендної плати перед Державним бюджетом України, яка становить 4 291,85 грн та відповідно нарахована пеня, яка становить 366,86 грн.

Дана претензійна заява залишена без реагування, що і стало підставою звернення позивача з позовом до суду.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 та ч.3 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Особливості найму (оренди) державного і комунального майна встановлюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч.1 ст.17 Законом України "Про оренду державного та комунального майна" орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором.

Як встановлено ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.4 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

При цьому, приписи ч ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Статтею 759 ЦК України унормовано, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з частиною 1 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (частина 5 цієї статті).

Як слідує з матеріалів справи: на виконання умов укладеного трьохстороннього договору згідно з актом приймання-передачі в оренду нерухомого майна, що належить до державної власності, від 22.07.2022, Балансоутримувачем передано, а Орендарем прийнято нежитлові вбудовані приміщення загальною площею 844,5 кв. м, за адресою: 23210, Вінницька обл., Вінницький р-н, смт Стрижавка, вул. Алеї, 62.

За умовами Договору позивачем було нараховану відповідачу орендну плату за період з 16.10.2024 по 01.10.2025 на загальну суму 19795,46 грн.

Як слідує з матеріалів справи: відповідач умови Договору не виконував, орендні платежі не сплачував, в зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість перед позивачем з орендної плати за період з 16.10.2024 по 01.10.2025 в розмірі 19795,46 грн.

Станом на день прийняття рішення відповідач доказів сплати заборгованості суду не надав.

Невиконання грошових зобов`язань кваліфікується судом як порушення зобов`язання у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання відповідних грошових зобов`язань у розумінні ч.1 ст.612 цього Кодексу.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 19795,46 грн заборгованості по орендній платі за період з 16.10.2024 по 01.10.2025 підлягає задоволенню.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем заявлено до стягнення 2968,97 грн пені за період з 16.10.2024 по 01.10.2025.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України).

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно п. 3.8 Незмінюваних умов договору на суму заборгованості Орендаря із сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати.

Приймаючи до уваги, що відповідачем допущено порушення договірних зобов`язань, оскільки останнім не надано суду доказів вжиття ним заходів щодо уникнення прострочення виконання зобов`язань, суд вважає обґрунтованим притягнення відповідача до відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання за Договором.

Перевіривши розрахунок пені за допомогою системи "ЛІГА" судом встановлено, що здійснені позивачем нарахування не перевищують розрахунок суду, відтак позов у зазначеній частині підлягає задоволенню в сумі, заявленій позивачем, а саме: 2968,97 грн.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доказово обґрунтованими та нормативно підставними, а тому підлягають задоволенню, з наведених вище мотивів.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13 73-92, 129, 238-240 ГПК України, суд

У Х В А Л И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯВОР-Л" (вул. Центральна, буд. 16, с. Ружичанка, Хмельницький р-н, Вінницька обл., 31363, ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях у дохід Державного бюджету України (вул.Гоголя, 10, м.Вінниця, 21018, ) 19795,46 грн - боргу по орендній платі, 2968,97 грн - пені та 3028,00 грн - відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. Примірник повного судового рішення направити позивачу в зареєстрований електронний кабінет в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 15 грудня 2025 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (вул. Центральна, буд. 16, с. Ружичанка, Хмельницький р-н, Вінницька обл., 3136)