ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2025 р. Справа№ 911/1552/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Мальченко А.О.

Гончарова С.А.

при секретарі судового засідання Нечасний О.Л.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 15.09.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Коширенкова Семена В`ячеславовича на рішення Господарського суду Київської області від 21.11.2023 (повний текст складено 05.12.2023)

у справі №911/1552/23 (суддя Заєць Д.Г.)

за позовом Керівника Обухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Української міської ради

до Фізичної особи-підприємця Коширенкова Семена В`ячеславовича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Коширенкової Наталії Анатоліївни

про усунення перешкод у користуванні майном,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Керівник Обухівської окружної прокуратури (далі - Прокурор) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом в інтересах держави в особі Української міської ради до Фізичної особи-підприємця Коширенкова Семена В`ячеславовича про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності на нежитлову будівлю та шляхом зобов`язання знести будівлі і споруди, що розміщені на ній, а також демонтувати огорожу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду Київської області від 08.11.2017 у справі № 911/2504/16 задоволено позовну заяву ФОП Коширенкова С.В. та визнано недійсним укладений 29.08.2002 між ним та Трипільською сільською радою Обухівського району Київської області договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,55 га на північній окраїні села Трипілля в межах території грузового порту.

Посилаючись на преюдиціальність встановлених судовим рішенням обставин, прокурор також стверджує про незаконність набуття відповідачем права користування спірною ділянкою, яка знаходиться в межах міста Українка Обухівського району, і на момент звернення прокурора з позовом жодних правовстановлюючих документів на користування нею відповідач не мав.

З часу визнання судом договору оренди земельної ділянки від 29.08.2002 недійсним ФОП Коширенков С.В. втратив право користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:045:0017 площею 0,55 га. При цьому, згідно інформації Української міської ради №2326/3-22 від 17.08.2022 та №2349/3-22 від 19.08.2022, отриманої під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000878 від 13.08.2021, вбачається, що у Виконавчому комітеті Української міської ради відсутні договори оренди земельних ділянок, згідно яких орендарем виступає Коширенков С.В.

Однак, рішенням виконкому Трипільської сільської ради від 21.02.2008 року № 21 надано дозвіл Коширенкову С.В. на оформлення права власності на виробничу базу. Прокурор зазначає, що рішення Виконкому Трипільської сільської ради від 21.02.2008 № 21 прийнято із порушенням чинного на момент його прийняття законодавства.

Заявляючи, що об`єкт нерухомості передано у власність не уповноваженим органом, земельна ділянка для будівництва та реконструкції не виділялась та не може бути виділена і на теперішній час, за змістом положень статей 376, 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), прокурор вважає, що єдиним способом захисту передбачено саме усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого на ній майна.

Відповідач заперечує проти позову, вважає, що посилання прокурора на приюдиційність рішення Господарського суду Київської області від 08.11.2017 у справі №911/2504/16 для даної справи, згідно з частиною четвертою статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не відповідає дійсності, оскільки, обставини у справі № 911/2504/16 встановлені за іншого складу учасників, які не беруть участь у розгляді цієї справи. Крім того, рішенням Господарського суду Київської області № 911/2504/16 не встановлювався факт належності спірної земельної ділянки Український міській раді. Відповідач зазначає, що земельно-технічна експертиза, проведена Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз проведена з використанням помилкових даних, що лягли в основу її висновку, який є лише одним з доказів і не має вирішального значення. Належність земельної ділянки з кадастровим номером :01:045:0017 до земель Української міської ради чи Трипільської сільської ради не була предметом справи № 911/2504/16 і не встановлювалась рішенням суду, тому, ця обставина має бути встановлена на загальних підставах. Відповідач не погоджується з твердженнями прокурора про відсутність законних підстав для спорудження ним об`єктів нерухомості на спірній земельній ділянці, оскільки, такі твердження прокурора спростовуються висновками та погодженнями органів державної влади та місцевого самоврядування, на які відповідач посилається у відзиві.

Відповідач також доводить, що об`єкти нерухомості, зазначені в інформаційній довідці №320767022 від 20.01.2023 є об`єктами водного транспорту, включаючи гідротехнічну споруду з берегоукріпленнями та підпірною стінкою з откосом. Відповідно до Декларації про початок будівельних робіт від 04.02.2016, про готовність до експлуатації об`єкта від 09.03.2016, які додані відповідачем, проводилась реконструкція виробничої бази під Портовий комплекс в межах території грузового порту за адресою: АДРЕСА_2, яка була закінчена будівництвом об`єкта готового до експлуатації. Відповідач звертає увагу, що саме портовий комплекс є гідротехнічною спорудою і внесений до бази гідротехнічних споруд за №ГТС-1130, що посвідчується виданою Регістром судноплавства України довідкою про включення гідротехнічної споруди до бази даних гідротехнічних споруд від 26.12.2018 №CP-9-101-4-76-18. Земельна ділянка, кадастровий номер :01:045:0017, згідно інформації Держгеокадастру відноситься до категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Таким чином, об`єкти нерухомості, розташовані на земельній ділянці є складовими річкового порту i, зокрема, гідротехнічної споруди, чиє місцезнаходження не порушує вимоги законодавства. Крім того, пунктом 11-1 Закону України "Про внутрішній водний транспорт" передбачено, що під час дії воєнного стану з метою задоволення потреб оборони України, потреб населення і суспільного виробництва у перевезеннях, подолання наслідків бойових дій у сфері транспортного забезпечення центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері внутрішнього водного транспорту, приймає рішення про доцільність термінового будівництва нових та розширення існуючих річкових портів (терміналів). Також, за користування земельною ділянкою відповідачем здійснювалась сплата до бюджету Трипільської сільської ради, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Української міської ради, тому, шкода територіальній громаді м. Українка не спричиняється.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 21.11.2023 позовні вимоги задоволено повністю; присуджено усунути перешкоди у здійсненні Українською міською радою Обухівського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :01:045:0017, площею 0,55 га, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 52980882 від 06.07.2020 стосовно права приватної власності Кошеренкова С.В. на нежитлову будівлю - портовий комплекс (склад-магазин) сипучих матеріалів за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-231); усунути перешкоди у здійсненні Українською міською радою Обухівського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :01:045:0017, площею 0,55 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом зобов`язання ФОП Коширенкова С.В. знести будівлі і споруди, що розміщено на ній, а також, демонтувати огорожу; стягнуто з ФОП Коширенкова С.В. на користь Київської обласної прокуратури 5 368,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для зайняття земельної ділянки з кадастровим номером :01:045:0017, а також, проведення на такій земельній ділянці будівництва та/або реконструкції будь-яких об`єктів нерухомості.

Посилання відповідача на законність спорудження об`єктів нерухомості на земельній ділянці з кадастровим номером :01:045:0017 у зв`язку із наявністю ряду висновків та погоджень посадових та службових осіб органів державної влади та місцевого самоврядування судом не прийнято до уваги, як необґрунтовані.

Пославшись на преюдиціальність обставин, встановлених Господарським судом Київської області у рішенні від 08.11.2017 у справі № 911/2504/16, місцевий господарський суд вказав на обґрунтованість позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власником земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого на ній майна та скасування реєстрації прав на це майно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, ФОП Коширенков Семен В`ячеславович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права (ч. 4 ст. 75 ГПК України) та неправильне застосування норм матеріального права (ч. 1 ст. 376, ст. 387, 391 ЦК України), не з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення Господарського суду Київської області від 21.11.2023 у справі № 911/1552/23 скасувати, відмовити в повному обсязі у задоволенні позовної заяви витрати по сплаті судового збору за додання апеляційної скарги покласти на позивача.

За твердженням скаржника, судом першої інстанції безпідставно застосовано ч. 4 ст. 75 ГПК України та визнано, що судове рішення у справі № 911/2504/16 має преюдиціальне значення, а встановлені ним обставини повторного доведення не потребують. Так, ухвалою ПАГС від 14.09.2023 рішення Господарського суду Київської області у справі № 911/2504/16 від 08.11.2023 визнано нечинним, суд отримав ухвалу від відповідача 23.10.2023.

Скаржник наполягає, що, враховуючи договір оренди від 29.08.2002 станом на 22.10.2023, відповідач є законним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером :01:045:0017.

Скаржник зазначає, що відповідач не вчиняв жодних самоуправних дій і, будуючи причальну стінку та інші об`єкти річкового порту, діяв законно і маючи для цього правові підстави. Всі державні органи та органи місцевого самоврядування узгодили оформлення Кошеренковим С.В. земельної ділянки в оренду з метою будівництва портового комплексу, жодне з їх рішень не скасоване та не визнано протиправним.

Скаржник вказує, що гідротехнічна споруда не є самочинно збудованим об`єктом, саме портовий комплекс і є гідротехнічною спорудою і внесений до бази гідротехнічних споруд, що підтверджується довідкою від 26.12.2018. А право власності на виробничу базу Коширенков С.В. набув ще у 2008 році.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Справа переглядалась апеляційним господарським судом неодноразово.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.04.2025 у справі №911/1552/23 касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задоволено частково.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2024 скасовано, а справу №911/1552/23 направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2025 справу №911/1552/23 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Скрипка І.М., суддів Мальченко А.О., Яценко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2025 прийнято до провадження колегії у визначеному складі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Коширенкова Семена В`ячеславовича на рішення Господарського суду Київської області від 21.11.2023 у справі №911/1552/23, призначено до розгляду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Коширенкова Семена В`ячеславовича на рішення Господарського суду Київської області від 21.11.2023 у справі №911/1552/23 на 26.05.2025.

Судове засідання 26.05.2025 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Яценко О.В. у відпустці з 23.05.2025.

Розпорядженням Керівника апарату від 26.05.2025 №09.1-08/1314/25 у зв`язку з перебуванням судді Яценко О.В. у тривалій відпустці з 23.05.2025, справу №911/1552/23 передано на повторний автоматизований розподіл судових справ.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2025 справу №911/1552/23 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Скрипки І.М., суддів: Мальченко А.О., Гончарова С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2025 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Коширенкова Семена В`ячеславовича на рішення Господарського суду Київської області від 21.11.2023 у справі №911/1552/23, розгляд справи №911/1552/23 призначено на 30.06.2025.

27.06.2025 (документ сформований в системі «Електронний суд» 27.06.2025) через підсистему «Електронний суд» представником відповідача подано клопотання про проведення земельно-технічної експертизи, а також 30.06.2025 через підсистему «Електронний суд» подано клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання апеляційної інстанції 30.06.2025 з`явився прокурор.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2025 з метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження фактичних обставин справи, враховуючи задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, відкладено розгляд справи на 25.08.2025.

25.08.2025 у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги у місті Києві судове засідання у справі №911/1552/23 не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.08.2025 розгляд справи №911/1552/23 призначено на 15.09.2025.

Явка представників сторін

В судовому засіданні апеляційної інстанції 15.09.2025 представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити.

Представник позивача, відповідач, третя особа та її представник, в судове засідання апеляційної інстанції 15.09.2025 не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини їх неявки суду не відомі.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представник позивача, відповідача, третьої особи та її представника, обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 15.09.2025 відповідно до ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Судом встановлено, що 26.12.2001 Трипільською сільською радою Обухівського району Київської області сімнадцятою сесією сільської ради 23 скликання було прийнято рішення №10 про затвердження матеріалів інвентаризації земельної ділянки гром. Коширенкову С.В. Надання земельної ділянки в оренду терміном на 49 років з правом викупу земельної ділянки площею 0, 55 га для ведення підприємницької діяльності та будівництва складу - магазину в АДРЕСА_2 . Надано дозвіл проектній госпрозрахунковій землевпорядній групі при відділі земельних ресурсів на виготовлення Державного акта на право оренди на землю. Встановлено орендну плату 1,5% від грошової оцінки вартості землі. Сплату проводити до 15 серпня кожного року, раз в рік.

06.08.2002 комісією в складі першого заступника голови райдержадміністрації О.В. Пелешенко, заступника голови райдержадміністрації М.І. Стародубець, сільського голови В.І. Пашковського, начальника районного відділу земельних ресурсів С.А. Мешкова, головного архітектора району В.І. Смолінського, головного лікаря санепідстанції В.Д. Москаленко, начальника ЗДПО-10 м. Обухів В.М. Бурди, начальника Обухівської державної екологічної регіональної інспекції О.О. Іваницької, орендаря Коширенкова С.В. було складено акт вибору та обстеження земельної ділянки наміченої до надання в оренду ПП Коширенкову С.В. під розміщення складу - магазину будівельних матеріалів за рахунок земель комунальної власності Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області, відповідно до якого комісія рекомендувала вибрану ділянку площею 0, 55 га надати в оренду Коширенкову С.В.

19.08.2002 начальником загону Держаної пожежної охорони ЗДПО-10 м. Обухів і було направлено Коширенкову С.В. погодження вих. № 294 на розміщення складу - магазину будівельних матеріалів в межах Трипільської сільради Обухівського району на ділянці, площа якої орієнтовно складає 0,55 га при умові дотримання в робочому проекті протипожежних вимог.

20.08.2002 Головним архітектором Відділу містобудування і архітектури Обухівської районної державної адміністрації був затверджений висновок № 162 про попереднє погодження місця розташування земельної ділянки.

22.08.2002 Головним державним санітарним лікарем Обухівського району був затверджений висновок № 56/837 щодо вибору (відведення) земельної ділянки під забудову площею 0,55 га в АДРЕСА_2, згідно якого земельна ділянка придатна для будівництва складу - магазину будівельних матеріалів.

28.08.2002 начальником Обухівського районного відділу земельних ресурсів був затверджений висновок № 461 про погодження місця розташування земельної ділянки.

Отже, укладенню договору оренди передувало отримання рішень Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області, а також висновків та погоджень органів державної влади та місцевого самоврядування.

29.08.2002 між Трипільською сільською радою Обухівського району Київської області та ФОП Коширенковим С.В. було укладено та нотаріально посвідчено договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,55 га на північній окраїні села Трипілля в межах території грузового порту строком на 49 років.

Відповідно до п. 1.2 укладеного договору земельна ділянка розміщена на землях Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області і надається в довгострокове користування для ведення підприємницької діяльності та будівництва складу - магазину.

Зазначений договір оренди посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Семенченком І.М. 29.08.2002, зареєстрований в реєстрі за № 2508.

Державним підприємством «Київський науково - дослідний і проектний інститут землеустрою» у 2004 році розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду суб`єкту підприємницької діяльності Коширенкову Семену Вячеславовичу для будівництва склад - магазину в с. Трипілля Обухвіського району Київської області.

У пояснювальній записці зазначеного проекту вказано, що рішенням Трипільської сільської ради від 26.12.2001 року 17-ї сесії ХХІІІ скликання затверджені матеріали погодження місця розташування земельної ділянки та наданий дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки під будівництво складу - магазин.

Запроектована до відведення земельна ділянка розміщена в АДРЕСА_2 грузового порту і межує з північно - західної сторони із землями Трипільської ТЕС; з південно - східної сторони із землями Обухівського заводу пористого бетону; південно - західною стороною ділянка межує із землями Трипільської сільської ради (АДРЕСА_2), з північно - східною межує із землями Трипільської сільської ради (водоохоронна смуга водосховища).

Земельна ділянка має форму трапеції; під`їзд до земельної ділянки буде здійснюватись по АДРЕСА_2.

Земельна ділянка раніше нікому не надавалася, що підтверджується земельно - кадастровою інформацією.

Відповідно до Українського класифікатора цільового використання вказана земельна ділянка віднесена до земель комерційного використання (оптової торгівлі та складського господарства). Код використання - (1.11.2).

Межі земельної ділянки погоджені із землекористувачем (Трипільською сільською радою) та суміжними землекористувачами.

Проект відведення земельної ділянки в оренду погоджено з Обухівським районним відділом земельних ресурсів, відділом містобудування та архітектури; районною санітарно - епідеміологічною станцією; Державним управлінням екології та природних ресурсів і Київські області; обласним центром з охорони пам`яток історії, археології та мистецтва. Після проходження Державної землевпорядної експертизи з їхнім позитивним висновком проект відведення земельної ділянки в оренду СПД Коширенкову С.В. буде направлений на затвердження до Трипільської сільської ради.

Начальником Київського обласного головного управління земельних ресурсів затверджено висновок державної землевпорядної експертизи від 20 квітня 2004р. № 16-164 про те, що представлений на державну землевпорядну експертизу проект землеустрою відповідає вимогам земельного законодавства та діючим нормативно - технічним документам і оцінюється позитивно.

21.02.2008 рішенням виконкому Трипільської сільської ради № 21 Коширенкову С.В. було надано дозвіл на оформлення права власності на виробничу базу розташовану за адресою: АДРЕСА_2

20.03.2008 Трипільською сільською радою Коширенкову С.В. видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 , тип об`єкта виробнича база, адреса об`єкта: АДРЕСА_2.Опис об`єкта: А - адмінбудівля загальною площею 34,1 кв. м.; В-виробнича будівля - загальною площею 260,2кв.м.; Б - цех загальною площею 83.6кв.м.; Л - труб. колодязь; К-кан.колодязь; р1 - ворота; р2 - ворота; р3 - огорожа; р4 - огорожа; р5 - вісова.

Відповідно до Декларації про початок будівельних робіт від 04.02.2016, Декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 09.03.2016, які додані прокурором до позовної заяви, відповідачем проводилась реконструкція виробничої бази під Портовий комплекс в межах території грузового порту за адресою: АДРЕСА_2, код об`єкта 1230, 5, яка була закінчена будівництвом об`єкту готового до експлуатації.

24.03.2016 приватним нотаріусом Колейчиком В.В. Броварського нотаріального округу Київської області на підставі свідоцтва про право власності серія САВ №510261, виданого 20.03.2008 Трипільською сільською радою, рішення Виконавчого комітету Української міської ради №58 від 26.04.2018 зареєстрував право власності на об`єкт нерухомого майна: портовий комплекс ( склад - магазин) сипучих матеріалів за адресою: АДРЕСА_1 . Номер запису про право власності 13941824.

05.08.2016 позивач звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області про визнання недійсним договорів оренди, а саме договору оренди від 29.08.2002, укладеного між Трипільською сільською радою та Фізичною особою - підприємцем Кошеренковим В.С., посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Семенчиком І.М. 29 серпня 2002 року.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, Коширенков С.В. не відмовлявся від земельних ділянок, а через зміни у генеральному плані села Трипілля Обухівського району Київської області, який затверджений рішенням сесії Трипільської сільської ради від 19.05.2017 № 47, позивач дізнався, що орендовані ним земельні ділянки відносяться до комунальної власності територіальної громади міста Українка. Одночасно у позові зазначено, що без визнання недійсними вказаних договорів оренди позивач не зможе належним чином оформити земельні ділянки, на яких знаходиться нерухоме майно, що належить йому на праві власності. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що відповідач обрав неправильний спосіб захисту, оскільки йому потрібно було переоформляти договір, а не визнавати недійсним.

Рішенням Господарського суду Київської області від 08.11.2017 у справі №911/2504/16, яке набрало законної сили 03.12.2017, задоволено позовну заяву Фізичної особи-підприємця Коширенкова С.В., визнано недійсним договір оренди від 29.08.2002 земельної ділянки загальною площею 0,55 га на північній окраїні села Трипілля в межах території грузового порту, укладений між Трипільською сільською радою Обухівського району Київської області та Фізичною особою-підприємцем Коширенковим С.В., посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Семенченком І.М. 29.08.2002 за №2508.

На підставі вищезазначеного рішення суду договір оренди, укладений 2002 та посвідчений нотаріально, припинив існування 08.11.2017, однак за час користування земельною ділянкою відповідачем було створено (побудовано) та реконструйовано об`єкти нерухомості право власності, на які було зареєстровано у період дії договору оренди земельної ділянки загальною площею 0,55 га від 29.08.2002.

Після отримання рішення суду 08.11.2017 у справі №911/2504/16, Коширенков С.В. звернувся до Української міської ради з клопотанням про присвоєння поштової адреси об`єктам нерухомого майна.

26.04.2018 Виконавчий комітет Української міської ради на підставі заяви позивача від 10.04.2018 прийняв рішення № 58 «Про присвоєння об`єкту нерухомого майна - портового комплексу (склад - магазин) сипучих матеріалів гр. Коширенкова С.В.», яким присвоїв портовому комплексу (складу - магазину) сипучих матеріалів поштову адресу: АДРЕСА_1 .

26.04.2018 Коширенков С.В. звернувся до Української міської ради з клопотанням про надання дозволу на проведення інвентаризації земельної ділянки, на якій розташований належний йому портовий комплекс.

14.06.2018 Українська міська рада на підставі вищезазначеного клопотання Коширенкова С.В. прийняла рішення 42-ї сесії VII скликання "Про надання дозволу Коширенкову С.В. наступного змісту:

1. Надати дозвіл ФОП Коширенкову С.В. на інвентаризацію земельної ділянки з кадастровим номером 0:01:022:0001, на якій знаходяться об`єкти нерухомого майна, що є його власністю.

2. Розроблену документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки передати на розгляд до міської ради.

19.07.2018 Українська міська рада прийняла рішення 43-ї сесії VII скликання "Про внесення змін до рішення 42-ї сесії Української міської ради VII скликання від 14 червня 2018 року «Про надання дозволу ФОП Коширенкову на проведення інвентаризації земель, визначених адміністративно - територіального підпорядкування Української міської ради, рішенням Господарського суду Київської області № 911/2504/16 від 08.11.2017року» такого змісту:

1.Внести зміни до рішення 42-ї сесії Української міської ради VII скликання від 14 червня 2018 року "Про надання дозволу ФОП Коширенкову С.В. на проведення інвентаризації земельної ділянки» на «Проведення інвентаризації земель по АДРЕСА_1 , визначених адміністративно - територіального підпорядкування Української міської ради, на підставі рішення Господарського суду Київської області №911/2504/16 від 08.11.2017року», яким буди скасовані договори оренди між ФОП Коширенков С.В. та Трипільською сільською радою, додати п.3 та п.4, а п.1 та п.2 викласти у наступній редакції:

1. Надати дозвіл виконавчому комітету Української міської ради на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель по АДРЕСА_1 , з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, встановлення кількісних та якісних характеристик земель та визначення можливості передачі земель в користуванн ФОП Коширенкову С.В., які до цього перебували у користуванні ФОП Коширенкова С.В. на підставі договорів оренди між ФОП Коширенков С.В. та Трипільською сільською радою, що були скасовані рішенням Господарського суду Київської області № 911/2504/16 від 08.11.2017 за неналежне визначення адміністративно - територіального підпорядкування території.

2. Технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель, зроблену в установленому законом порядку, після проведення процедури погодження подати на затвердження до Української міської ради.

3. Доручити виконавчому комітету Української міської ради Обухівського району Київської області укласти угоду із землевпорядною організацією на виготовлення Технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, що має відповідні дозвільні документи на проведення вказаного виду робіт.

4. Контроль за виконанням рішення покласти на постійну депутатську комісію з питань будівництва, транспорту, зв`язку, земельних відносин, охорони навколишнього природного середовища та заступника міського голови згідно з розподілом обов`язків.

01.08.2018 між Українською міською радою і ФОП Коширенковим С.В. була укладена угода про резервування земельної ділянки, відповідно до п. 1 якої Українська міська рада зобов`язується не надавати у користування зарезервовану земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1, іншим юридичним та фізичним особам,а ФОП Коширенков С.В., як особа, яка набуває право користування земельною ділянкою, зобов`язується оплачувати згідно цієї угоди кошти, розробити за період резервування документацію із землеустрою та звернутись до Української міської ради з клопотанням про її затвердження та надання земельної ділянки у користування. Таким чином, зазначене рішення підтверджує наміри органу місцевого самоврядування продовжити договірні відносини.

Зазначена угода про резервування земельної ділянки виконувалась та виконується відповідачем належним чином, плата за землю сплачується відповідачем протягом періоду дії угоди про резервування земельної ділянки та розрахунку сплати за резервування земельної ділянки.

На виконання рішення Української міської ради від 19.07.2018 Українською міською радою було прийнято рішення № 822/7/-21-3-8 про розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель Української територіальної громади Обухівського району Київської області.

На підставі цього рішення 20.07.2021 між Виконавчим комітетом Української місткої ради та ТОВ «Фірма Вертикаль» було укладено договір № 031-1407/А відповідно до якого об`єктом інвентаризації є земельна ділянка в межах Української територіальної громади Обухівського району Київської області, кадастровий номер 0:01:045:0017, площею 0,5500 га. У 2021 році виконавцем було розроблено та затверджено Технічну документацію із землеустрою щодо інвентарзації земель Земельної ділянки за кадастровим номером 0:01:045:0017, площею 0,55 га.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку станом на 03.07.2023 (а.с. 10 том 2) земельна ділянка :01:045:0017 розташована в селі Трипілля Обухівського району Київської області, площею 0,55 знаходиться у комунальній власності Трипільської сільської ради, відноситься до земель промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони, та іншого призначення, цільове призначення 03.07. для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, вид використання для будівництва склад - магазину.

Як вбачається зі змісту акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 24.06.2021 № 681-ДК/657/АП/9/01/21 (а.с.93 том 1) земельна ділянка з кадастровим номером :01:045:0017, яка згідно з відомостями Державного земельного кадастру розташована в с. Трипілля Обухівського району Київської області знаходиться у комунальній власності Трипільської сільської ради.

Аналогічний витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку :01:045:0017 станом на 03.07.2023 міститься в матеріалах справи (а.с. 10 том 2).

Одночасно в акті перевірки зазначено, що згідно висновку експерта за результатами проведення земельно - технічної експертизи Київського науково- дослідного інституту судових експертиз від 21.08.2017 № 20718/16-41 земельна ділянка з кадастровим номером :01:045:0017 повністю розташована в адміністративних межах міста Українка Обухівського району Київської області, що суперечить актуальним відомостям, які відображені в Державному земельному кадастрі (а.с.93 том1).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15.11.2022 у справі № 362/3772/22 ухвалу слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2022 року, якою частково задоволено клопотання прокурора Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області та накладено арешт на належну на праві комунальної власності Трипільській сільській раді Обухівського району Київської області земельну ділянку площею 0,55 га, кадастровий номер :01:045:0017, розташовану в селі Трипілля Української міської територіальної громади Обухівського району Київської області, шляхом заборони розпорядження і користування нею скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою клопотання прокурора Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області про накладення арешту на належну на праві комунальної власності Трипільській сільській раді Обухівського району Київської області земельну ділянку площею 0,55 га, кадастровий номер :01:045:0017, розташовану в селі Трипілля Української міської територіальної громади Обухівського району Київської області задоволено частково. Накладено арешт на належну на праві комунальної власності Трипільській сільській раді Обухівського району Київської області земельну ділянку площею 0,55 га, кадастровий номер :01:045:0017, розташовану в селі Трипілля Української міської територіальної громади Обухівського району Київської області шляхом заборони розпорядження, без заборони права користування нею.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2023 прийнято відмову позивача від позову у справі №911/2504/16. Визнано нечинним рішення Господарського суду Київської області від 08.11.2017 у справі № 911/2504/16, тобто рішення суду втратило юридичну силу та не може мати жодних правових наслідків.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що відмова позивача Коширенкова С.В. від позову у справі №911/2504/16 відбулась лише після того, як прокурором у даній справі 19.05.2023 було подано даний позов.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.

Рішенням Господарського суду Київської області від 21.11.2023 у справі № 911/1552/23 позовні вимоги задоволено.

Рішення аргументовано тим, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:022:0001 площею 0,5137 га повністю накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :01:045:0017, остання також повністю відведена за рахунок земель водного фонду - 100-метрової прибережної захисної смуги річки Дніпро.

Документи на підтвердження реєстрації права власності чи права оренди за ФОП Коширенковим С.М. на земельну ділянку з кадастровим номером :01:045:0017 відсутні. Також, відсутні документи на підтвердження надання Українською міською радою дозволу щодо використання спірної земельної ділянки, угоди щодо такого використання не укладалися.

Судом встановлено відсутність у відповідача правових підстав для зайняття земельної ділянки з кадастровим номером :01:045:0017, а також, проведення на такій земельній ділянці будівництва та/або реконструкції будь-яких об`єктів нерухомості.

Пославшись на преюдиціальність обставин, встановлених рішенням Господарського суду Київської області від 08.11.2017 у справі № 911/2504/16, місцевий господарський суд вказав на обґрунтованість позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власником земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого на ній майна та скасування реєстрації прав на це майно.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2024 (колегія суддів Хрипун О. О., Кравчук Г А., Яковлєв М. Л.) скасовано рішення суду першої інстанції та в задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що у зв`язку із втратою 14.09.2023 чинності рішенням Господарського суду Київської області від 08.11.2017 у справі № 911/2504/16, встановлені зазначеним судовим рішенням обставини не є преюдиціальними в розумінні ч. 4 ст. 75 ГПК України, тому підлягали доведенню на загальних підставах при розгляді справи № 911/1552/23 та винесенні рішення Господарським судом Київської області 21.11.2023.

Більш того, з огляду на презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) та презумпцію правомірності набуття права власності (ч. 2 ст. 328 ЦК України) саме на прокурора, яким заявлено позов у даній справі, покладається тягар доведення неправомірності укладеного ФОП Коширенковим С.В. з Трипільською сільською радою договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:045:0017, площею 0,55 га, та неправомірності набуття права власності ФОП Коширенковим С.В. на розташоване на орендованій земельній ділянці майно.

Жодних доказів на спростування правомірності передачі у 2002 році в оренду відповідачу Трипільською сільською радою земельної ділянки для будівництва Коширенковим С.В. на орендованій земельній ділянці портового комплексу (склад-магазин) матеріали справи не містять.

Наявні у справі докази свідчать, що земельна ділянка була відведена відповідачу для будівництва складу-магазину, її розташування було погоджено не лише Трипільською сільською радою, а й органами державної влади. Свідчень про порушення будівельних норм і правил, в тому числі і щодо порушення прибережної захисної смуги водосховища, матеріали справи також не містять.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.05.2024 (колегія суддів Зуєв В. А., Берднік І С., Случ О. В.) постанову апеляційного господарського суду скасовано і направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова аргументована тим, що для правильного вирішення спору необхідно було визначити, насамперед, хто є власником спірної земельної ділянки. Водночас, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки фактам, що спірна земельна ділянка не перебувала і не перебуває у межах села Трипілля Обухівського району, а розташована в межах іншого населеного пункту - міста Українка.

При цьому суд одночасно доходить суперечливих висновків, з одного боку, що за інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 03.07.2023, Трипільська сільська рада є суб`єктом права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:045:0017, площею 0,55 га, з цільовим призначенням: 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, а з іншого, що присвоєння адреси спірному майну, інвентаризація земельної ділянки здійснювалась саме Позивачем (Українською міською радою).

Апеляційний господарський суд також не надав оцінки іншим доказам наявним у справі, в тому числі протоколам огляду земельної ділянки. Крім того, обставини знаходження спірної земельної ділянки поза межами села Трипілля в межах міста Українка підтверджені матеріалами справи № 911/2504/16, зокрема і висновком земельно-технічної експертизи та не припинили свого існування за самим лише фактом визнання нечинним судового рішення.

При цьому поза увагою суду залишилось і питання оцінки дій Відповідача крізь призму реалізації доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки),

Поза увагою апеляційного господарського суду залишилось те, що з точки зору суб`єктивної поведінки Відповідач у цій справі був позивачем у справі № 911/2504/16, доводив відсутність повноважень у Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області прав та повноважень на укладення договору оренди, зазначені обставини визнавались і самою Трипільською сільською радою, в подальшому Відповідач вчиняв юридично-значущі дії, спрямовані на отримання цієї ж спірної земельної ділянки у користування у Позивача, присвоєння адреси, реєстраційні дії щодо спірного майна.

Зазначені обставини документально доводились Прокурором додатково до посилання на рішення Господарського суду Київської області від 08.11.2017 у справі № 911/2504/16 та встановлені у ньому обставини.

При цьому на момент звернення з позовом (23.05.2023) рішення Господарського суду Київської області від 08.11.2017 у справі № 911/2504/16 було чинним більше 5,5 років, а відмова від позову відбулась вже під час розгляду цієї справи.

Не дослідивши вказаних обставин, не надавши оцінки іншим доказам на підтвердження/спростування місцезнаходження земельної ділянки у селі Трипілля, апеляційний суд обмежився лише констатацією факту втрати чинності судовим рішенням від 08.11.2017, визнавши автоматичним наслідком такої втрати відновлення дії договору оренди спірної земельної ділянки та сформувавши виключно на цьому подальші доводи щодо законності будівництва спірного нерухомого майна.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2024 рішення Господарського суду Київської області від 21.11.2023 у справі № 911/1552/23 скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Постанова аргументована тим, що земельна ділянка була відведена СПД Коширенкову С.В. для будівництва складу - магазину, її відведення на землях Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області було погоджено Трипільською сільською радою та органами державної влади.

Дослідивши Висновок експерта від 20.09.2024 № 21/24, колегія суддів встановила, що останній не викликає сумнівів у його правильності, оскільки узгоджується із наявними матеріалами справи та відповідає вимогам статті 98 ГПК України і вищенаведеним критеріям.

Отже, на думку суду апеляційної інстанції, наявними у матеріалах справи документами та Висновком експерта підтверджується, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:045:0017 станом на 29.08.2002 розташована в межах села Трипілля Обухівського району Київської області, як і на момент ухвалення рішення у цій справи у суду апеляційної інстанції, що підтверджується інформацією, яка міститься на сайті https://kadastr-service.com.ua/.

Трипільська сільська рада станом на 2002 рік мала повноваження на передачу в оренду земельної ділянки за кадастровим номером :01:045:0017, присвоєння адреси, надання дозволу на будівництво на вказаній земельній ділянці та надання дозволу ФОП Коширенкову С.В. на оформлення права власності на виробничі приміщення.

Коширенков С.В. не вчиняв самоправних дій, будуючи об`єкти виробничої бази на орендованій земельній ділянці, діяв законно, маючи всі правові підстави. Між позивачем і відповідачем відбувається процес передачі земельної ділянки у користування.

Щодо оцінки поведінки відповідача у даній справі крізь призму доктрини «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки) суд апеляційної інстанції зазначив, що ФОП Коширенков С.В. не відмовлявся від наданої йому в оренду земельної ділянки, а як вбачається зі змісту позовної заяви, (справа №911/2504/16), поданої представником відповідача до суду апеляційної інстанції, звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсними договорів оренди, оскільки йому стало відомо про те, що відповідно до генерального плану села Трипілля Обухівського району Київської області, який затверджений рішенням сесії Трипільської сільської ради від 19.05.2016 № 47, орендовані ним земельні ділянки належать до комунальної власності територіальної громади міста Українка Обухівського району Київської області і без визнання недійсними зазначених договорів оренди позивач не може належаним чином оформити земельні ділянки на яких знаходиться нерухоме майно, що належить йому на праві власності. Зазначене також підтверджується численними зверненнями ФОП Коширенкова С.В. до Української міської ради з приводу присвоєння поштової адреси, надання дозволу на проведення інвентаризації. Поведінка відповідача не є суперечливою, а є наслідком обрання помилкового способу захисту своїх інтересів шляхом подання позову про визнання договорів оренди недійсними.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.04.2025 у справі №911/1552/23 касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задоволено частково.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2024 скасовано, а справу №911/1552/23 направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд, вказівки якого є обов`язковими при новому розгляді, вказав на наступне.

Під час розгляду цієї справи першочерговим є встановлення наявності порушеного права позивача. Так, власник землі може звертатися із позовом щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою і саме встановлення чи є позивач цією особою є важливим у справі № 911/1552/23. На вказане також звертав увагу Верховний Суд у постанові від 22.05.2024, якою направив справу на новий розгляд і зауважив, що для правильного вирішення спору необхідно було визначити, насамперед, хто є власником спірної земельної ділянки.

Дослідження та встановлення відповідних обставин має здійснюватися в межах доказів, які були надані до суду першої інстанції і лише у виключних випадках на підставі доказів, які були надані до суду апеляційної інстанції.

Водночас, у справі № 911/1552/23, яка розглядається, суд апеляційної інстанції задовольнив клопотання відповідача, прийняв нові докази, зокрема, висновок науково - правової експертизи від 20.09.2024 № 22/24 та висновок експерта за результатами проведення земельно - технічної експертизи від 20.09.2024 № 08/24. Однак, апеляційний господарський суд не звернув увагу на те, що вказані докази не існували на момент ухвалення рішення суду першої інстанції та не обґрунтував винятковість підстав прийняття таких доказів.

Крім того, в цьому випадку, проведення експертизи щодо спірних питань, на які звернув увагу Верховний Суд у постанові від 22.05.2024, ініціатива щодо проведення експертизи була не від суду апеляційної інстанції, що передбачено статтею 99 ГПК України, а від відповідача, який і подав нові докази.

У разі встановлення наявного порушеного права, за захистом якого подано позов у межах справи № 911/1552/23, суду також необхідно надати оцінку доводам позовних вимог щодо недотримання відповідачем заборони будівництва у межах прибережної захисної смуги, з урахуванням заперечень відповідача та посиланнями на можливість користування відповідною ділянкою з урахуванням положень ВК України та ЗК України.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

У статті 4 ГПК України передбачено право юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, фізичних осіб, які не є підприємцями, державних органів, органів місцевого самоврядування на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ГПК України).

Під захистом права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні способом, установленим для захисту права та інтересу, внаслідок чого право або інтерес будуть відновлені.

Водночас питання належності та ефективності обраного позивачем способу захисту порушеного права або законного інтересу підлягає вирішенню судами після повного встановлення усіх фактичних обставин справи, а також після з`ясування того, чи існує у позивача право або законний інтерес та чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів, які характеризують суть конкретного позову, його зміст та правову природу, а саме: предмета і підстави позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстави.

Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру.

Отже, предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13, зазначено, що положеннями частини першої статті 376 ЦК України (у відповідній редакції) передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Водночас, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України).

Системний аналіз положень частини четвертої та п`ятої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. При цьому, визнання права власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на орендованій земельній ділянці, якщо це не порушує права інших осіб, може бути визнане за рішенням суду на вимогу власника (користувача) земельної ділянки.

Державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Отже, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.

Щодо вказівок Верховного Суду про те, що під час розгляду цієї справи першочерговим є встановлення наявності порушеного права позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.12.2001 Трипільською сільською радою Обухівського району Київської області прийнято рішення №10 про затвердження матеріалів інвентаризації земельної ділянки Коширенкову С.В . Надання земельної ділянки в оренду терміном на 49 років з правом викупу земельної ділянки площею 0,55 га для ведення підприємницької діяльності та будівництва складу - магазину в АДРЕСА_2 .

В подальшому місце розташування спірної земельної ділянки Коширенкову С.В. погоджено відповідними державними органами.

29.08.2002 між Трипільською сільською радою Обухівського району Київської області та ФОП Коширенковим С.В. укладено та нотаріально посвідчено договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,55 га на північній окраїні села Трипілля в межах території грузового порту строком на 49 років.

В подальшому, Державним підприємством «Київський науково - дослідний і проектний інститут землеустрою» у 2004 році розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду суб`єкту підприємницької діяльності Коширенкову С.В. для будівництва склад - магазину в с. Трипілля Обухівського району Київської області.

За доводами відповідача (апелянта), розташування земельної ділянки в селі Трипілля Обухівського району Київської області підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку станом на 03.07.2023 (а. с. 10 том 2).

Так, рішенням Господарського суду Київської області від 08.1 1.2017 у справі №911/2504/16 задоволено позовну заяву ФОП Коширенкова С.В., визнано недійсним договір оренди від 29.08.2002 земельної ділянки загальною площею 0,55 га на північній окраїні села Трипілля в межах території грузового порту, укладений між Трипільською сільською радою Обухівського району Київської області та фізичною особою-підприємцем Коширенковим С.В.

Судом при розгляді справи №911/2504/16 встановлено, що на момент укладення спірних договорів Трипільська сільська рада Обухівського району Київської області не мала прав та повноважень на їх укладення, оскільки спірні земельні ділянки знаходяться за межами населеного пункту с. Трипілля.

Крім того, обставини знаходження спірної земельної ділянки поза межами села Трипілля в межах міста Українка підтверджені матеріалами справи № 911/2504/16, зокрема і висновком земельно-технічної експертизи та не припинили свого існування за самим лише фактом визнання нечинним судового рішення.

Під час розгляду справи № 911/2504/16 на виконання вимог ухвали суду від 07.11.2016 Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз проведено земельно-технічну експертизу.

Експертом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:045:0017 площею 0,55 га, яка перебувала в користуванні ФОП Коширенкова С.В. на підставі договору оренди від 29.08.2002, розташована в межах міста Українка Обухівського району, поза межами села Трипілля Обухівського району.

Крім того, згідно інформації Української міської ради № 2326/3-22 від 17.08.2022 та № 2349/3-22 від 19.08.2022, у виконавчому комітеті Української міської ради відсутні договори оренди земельних ділянок, де орендарем виступає Коширенков С.В. Також Українською міською радою повідомлено, що право власності чи користування на земельну ділянку з кадастровим номером :01:045:0017 у Коширенкова С.В. відсутнє.

Як висновок, з часу визнання судом вказаного договору оренди недійсним, ФОП Коширенков С.В. втратив право користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:045:0017 площею 0,55 га.

Зазначені обставини також знайшли своє відображення в оскаржуваному рішенні Господарського суду Київської області від 21.11.2023 у даній справі.

20.09.2024 через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача надійшла заява про приєднання додаткових документів до справи, враховуючи вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 22.05.2024.

Необхідність подання додаткових документів до справи, відповідач обґрунтовує посиланням на вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 22.05.2024 року у даній справі.

Водночас, в п. 6.6 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.05.2024 у вказаній справі зазначено, що під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції слід взяти до уваги наведене в цій постанові, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо дослідити вже наявні у справі докази і, в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством, прийняти відповідне рішення. Будь-яких вказівок на необхідність проведення експертних досліджень, тим більше у сфері права Верховний Суд не надавав.

Таких обгрунтувань представником відповідача не надано, всі подані нові докази останній був зобов`язаний подати в суді першої інстанції в силу приписів ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів зауважує, що дослідження та встановлення відповідних обставин має здійснюватися в межах доказів, які були надані до суду першої інстанції і лише у виключних випадках на підставі доказів, які були надані до суду апеляційної інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №756/1529/15-ц, згідно з якою апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина третя статті 269 ГПК України).

Наведені положення визначають обов`язкову сукупність умов для вирішення питання про прийняття доказів апеляційним судом, а саме: (1) винятковість випадку та (2) причини неподання доказів у першій інстанції, що об`єктивно не залежать від учасника справи, а також (3) покладення тягаря доведення цих обставин на учасника справи, який ці докази подає.

Єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи.

У постанові Верховного Суду від 06.03.2025 у справі № 910/2764/20, ухваленій після подання касаційної скарги, зазначено, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Зазначений висновок колегія суддів апеляційної інстанції враховує, з огляду на що, відхиляє клопотання відповідача про долучення нових доказів у справі.

При цьому, висновок земельно-технічної експертизи від 26.08.2024 № 08/24 наданий відповідачем, відповідно до якого спірна земельна ділянка нібито розташована на момент її відведення в користування в межах села Трипілля Обухівського району Київської області, жодним чином не підтверджує факт знаходження спірної земельної ділянки в межах села Трипілля Обухівського району Київської області.

Так, відповідно до пункту 3.3 розділу III Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) орієнтовний перелік питань, що можуть бути поставлені при проведенні відповідного виду експертизи, наведено в п.6 Розділу II Науково-методичних рекомендаціях з питань підготовки і призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 03 листопада 1998 року за № 705/3145 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року № 1950/5) (далі - Рекомендації).

Відповідно до підпунктів 6.1.2. та 6.1.3. пункту 6 Розділу II Рекомендацій, зазначені питання земельно-технічної експертизи вирішуються за наявності відповідної правовстановлювальної та технічної документації, зокрема результатів виконання топографо-геодезичних робіт, які проводяться відповідними фахівцями з використанням відповідного обладнання та бази даних.

Для вирішення питань земельно-технічної експертизи експерту необхідно надати оригінали або завірені якісні копії відповідної правовстановлювальної та - ехнічної документації із землеустрою на земельну ділянку. У/разі неможливості експертом самостійно виконати топографо-геодезичні роботи результати таких робіт повинні бути надані на дослідження органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта).

Таким чином, поставлені на вирішення земельно-технічної експертизи питання вирішуються за наявності відповідної правовстановлювальної та технічної документації, у тому числі результатів виконання топографо- геодезичних робіт, які проводяться відповідними фахівцями з використанням відповідного обладнання та бази даних, чого у даному випадку зроблено не було.

Зокрема, відомості про проведення експертом самостійно або із залученням відповідних спеціалістів топографо-геодезичних робіт у висновку експерта відсутні, виїзд за місцем розташування спірної земельної ділянки експертом не здійснювався, огляд останньої не проводився.

Натомість, прокурором у справі зазначалось, що в основу вказаного висновку покладено лише аналіз експертом структурних елементів кадастрового номеру спірної земельної ділянки, який на думку останнього свідчать про знаходження земельної ділянки в межах села Трипілля Обухівського району Київської області, як на момент відведення земельної ділянки, так і на цей час.

Крім того, у висновку експерта жодним чином не спростовано факт знаходження спірної земельної ділянки в межах 100-метрової прибережної захисної смуги річки Дніпро, передбаченої імперативними положеннями ст. 60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України.

Більше того, сам відповідач був ініціатором судової справи № 911/2504/16, у якій доводив перед судом, що на момент укладення спірних договорів оренди Трипільська сільська рада Обухівського району Київської області не мала прав та повноважень на розпорядження спірною земельною ділянкою, тоді як у вказаній справі надає суду протилежні докази, тобто свідомо порушує приписи ст.ст. 2,43 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, вбачається, що метою проведення такої експертизи є лише піддання сумніву преюдиційно встановлених у справі № 911/2504/16 обставин, а не встановлення та доведення обставин, які входить до предмета доказування.

З огляду на викладене не підлягає задоволенню клопотання відповідача від 27.06.2025 у даній справі про призначення судової земельно-технічної експертизи щодо того, чи знаходиться спірна земельна ділянка в межах села Трипілля на момент її виділення та надання в оренду відповідачу 29.08.2002 року.

В акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 24.06.2021 № 681-ДК/657/АП/9/01/21 (а.с.93 томі) зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:045:0017 згідно з відомостями Державного земельного кадастру розташована в с. Трипілля Обухівського району Київської області знаходиться у комунальній власності Трипільської сільської ради. Аналогічний витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку :01:045:0017 станом на 03.07.2023 міститься в матеріалах справи (а. с. 10 том 2)

Одночасно в акті перевірки зазначено, що згідно висновку експерта за результатами проведення земельно - технічної експертизи Київського науково- дослідного інституту судових експертиз від 21.08.2017 № 20718/16-41 земельна ділянка з кадастровим номером :01:045:0017 повністю розташована в адміністративних межах міста Українка Обухівського району Київської області. (а.с.93 томі).

Відповідач (апелянт) безпідставно ототожнює помилкові дані Державного земельного кадастру з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, у якому відсутні дані про реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:045:0017 за будь-якою особою.

Факт розміщення земельної ділянки з кадастровим номером :01:045:0017 у межах міста Українка Обухівського району не заперечувався відповідачем, оскільки останній звертався до Української міської ради як до розпорядника спірної земельної ділянки. Рішення виконкому Трипільської сільської ради від 21.02.2008 № 21, яким надано дозвіл Коширенкову С.В. на оформлення права власності на виробничу базу за адресою: АДРЕСА_2, подальше оформлення права власності на такий об`єкт нерухомого майна також є незаконним, а таке майно є самочинним будівництвом, оскільки останнє розміщено на земельній ділянці, рішення про відведення якої уповноваженим органом не приймалося.

Обрання відповідачем певної поведінки та вчинення відповідних дій для досягнення мети (способу захисту), які призвели до небажаних для відповідача наслідків не може свідчити про його добросовісність при вчиненні протилежних дій.

Щодо доводів відповідача про законність будівництва ним будівель та споруд, що розміщені на земельній ділянці з кадастровим номером :01:045:0017, колегія суддів зазначає наступне.

За загальним правилом, право власності та користування на землю набувається та реалізується фізичними та юридичними особами в порядку і на підставах, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до п.п. «а» п. 6.1. розділу 6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5 (в редакції, чинній станом на 2008 рік), оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться. з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування: фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об`єкти нерухомого майна за наявності акту про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акту комісії про прийняття об`єкта і введення його в експлуатацію.

Згідно зі ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі, тіід уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою., яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

При цьому, як станом на момент виникнення спірних правовідносин, так і на даний час, законодавство не передбачало ані можливості «узаконення» самочинного будівництва органами місцевого самоврядування, ані права останніх приймати рішення «про узаконення» та/або про зміну функціонального призначення внутрішніх приміщень.

Порядок набуття права власності на новозбудовану річ (нерухоме майно) регулюється законодавством про містобудівну діяльність та відповідними державними будівельними нормами.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Право власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України).

При цьому згідно з висновками Верховного Суду, державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Зміст приписів статті 376 Цивільного кодексу України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти.

Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного і постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 910/19726/17, постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13, від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц).

При цьому колегія су3ддів звертає увагу на те, що висновки та погодження органів державної влади та місцевого самоврядування надавалися відповідачу у період із 2002 по 2004 роки, після затвердження у 2001 році Трипільскою сільською радою матеріалів інвентаризації земельної ділянки Коширенкову С.В. площею 0,55 га та надання її в оренду.

Вказані дозволи стали підставою для прийняття виконавчим комітетом Трипільської сільської ради рішення від 21.02.2008 № 21, яким надано дозвіл Коширенкову С.В. на оформлення права власності на виробничу базу за адресою: АДРЕСА_2 .

Натомість, як зазначалося вище, висновком земельно-технічної експертизи, проведеної у справі № 911/2504/16 встановлено, а відповідачем не спростовано, що земельною ділянкою з кадастровим номером :01:045:0017 площею 0,55 га, яка знаходилась у користуванні ФОП Коширенкова С.В. на підставі договору оренди від 29.08.2002, розпорядився неуповноважений орган - Трипільська сільська рада Обухівського району Київської області.

Відповідно до даних Публічної кадастрової карти України та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що відомості про реєстрацію речових прав ФОП Коширенкова С.В. на спірну земельну ділянку, відсутні.

Факт розміщення земельної ділянки з кадастровим номером :01:045:0017 у межах міста Українка Обухівського району не заперечувався відповідачем, оскільки останній звертався до Української міської ради як до розпорядника спірної земельної ділянки, у зв`язку чим рішеннями виконавчого комітету Української міської ради від 26.04.2018 № 58, прийнятим з урахуванням рішення господарського суду Київської області від 08.11.2017 у справі № 911/2504/16, присвоєно нову поштову адресу оспорюваному об`єкту нерухомого майна - АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене, рішення виконкому Трипільської сільської ради від 21.02.2008 № 21, яким надано дозвіл Коширенкову С.В. на оформлення права власності на виробничу базу за адресою: АДРЕСА_2, подальше оформлення права власності на такий об`єкт нерухомого майна також є незаконним, а таке майно є самочинним будівництвом, оскільки останнє розміщено на земельній ділянці, рішення про відведення якої уповноваженим органом не приймалося.

Зазначеним обставинам також надано належну правову оцінку в оскаржуваному рішенні Господарського суду Київської області від 21.11.2023 у даній справі.

Щодо порушення відповідачем принципу добросовісності поведінки, колегія суддів зазначає наступне.

Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

Складовими цього принципу в господарському судочинстві є:

заборона зловживання процесуальними правами (пункт і 1 частини третьої статті 2, частина перша статті 43 Господарського процесуального кодексу України);

вимога добросовісного виконання процесуальних обов`язків (частина перша статті 43 Господарського процесуального кодексу України):

процесуальний естопель або доктрина заборони суперечливої поведінки ( venire contra factum proprium) - заборона чинити інші протиправні перешкоди у здійсненні правосуддя (введення суду в оману, використання втрачених процесуальних можливостей).

Верховний Суд у постанові від 22.05.2024 у справі № 911/1552/23 зауважив, що поза увагою апеляційного господарського суду залишилась оцінка суб`єктивної поведінки відповідача (крізь призму доктрини «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), який був позивачем у справі 911/2504/16, доводив відсутність повноважень у Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області прав та повноважень на укладення договору оренди, зазначені обставини визнавались і самою Трипільською сільською радою, в подальшому відповідач вчиняв юридично-значущі дії, спрямовані на отримання цієї ж спірної земельної ділянки у користування у Української міської ради, присвоєння адреси, реєстраційні дії щодо спірного майна.

Так, ФОП Коширенков С.В. звернувся до суду після того як довідався, що відповідно до генерального плану села Трипілля Обухівського району Київської області, який затверджений рішенням сесії Трипільської сільської ради від 19.05.2016 № 47, орендовані ним земельні ділянки належать до комунальної власності територіальної громади міста Українка Обухівського району Київської області і без визнання недійсними зазначених договорів оренди позивач не може належаним чином оформити земельні ділянки, на яких знаходиться нерухоме майно, що належить йому на праві власності. Зазначене, на думку суду, підтверджується численними зверненнями ФОП Коширенкова С.В. до Української міської ради з приводу присвоєння поштової адреси, надання дозволу на проведення інвентаризації.

Водночас до звернення прокурора до суду з вказаним позовом (23.05.2023) рішення Господарського суду Київської області від 08.11.2017 у справі № 911/2504/16 було чинним більше 5,5 років, а відмова ФОП Коширенковим С.В. від позову відбулась вже під час розгляду цієї справи.

Таким чином, обрання відповідачем певної поведінки та вчинення відповідних дій для досягнення мети (способу захисту), які призвели до небажаних для відповідача наслідків не може свідчити про його добросовісність при вчиненні протилежних дій.

Щодо приналежності спірної земельної ділянки до земель водного фонду та неможливості будівництва на землях водного фонду, колегія суддів зазначає наступне.

Прокурор у позові також посилався на те, що відповідач заволодів землями водного фонду (прибережною захисною смугою) і здійснив будівництво попри встановлену ЗК України та ВК України заборону.

Земельні ділянки під прибережні захисні смуги виділяються у межах водоохоронних зон вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності (частина перша статті 60 ЗК України, частина перша статті 88 ВК України).

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (статті 61-62 ЗК України, статті 89-90 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів і додаток 13 до цих правил).

Отже, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування.

Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування можуть передавати, зокрема, громадянам із земель водного фонду на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України; близький за змістом припис закріплювала частина третя статті 85 ВК України у редакції, чинній на час прийняття оскаржених рішень). З 13 червня 2013 року визначений у частині четвертій статті 59 ЗК України перелік цілей передання в оренду прибережних захисних смуг доповнений метою догляду, розміщення й обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд, а з 1 липня 2013 року після слів «рибогосподарських потреб» частина четверта доповнена словами «(у тому числі рибництва (аквакультури)»

Водоохоронні зони встановлюються вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм для запобігання забрудненню і виснаженню водних об`єктів (абзац перший пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів), для створення сприятливого режиму водних об`єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку (частина перша статті 87 ВК України). У межах вказаних зон з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються земельні ділянки під прибережні захисні смуги (частина перша статті 60 ЗК України, пункт 1 частини першої статті 81 використовує термін «створюються», частина перша статті 88 ВК України - термін «виділяються»).

Отже, таке використання прибережних захисних смуг, яке не сприятиме досягненню зазначених цілей, може призводити до забруднення та засмічення поверхневих водних об`єктів, а також до втрати ними водності, виснаження водного об`єкта, що впливатиме на можливість задоволення потреб великої кількості людей.

З огляду на це закон обмежив безоплатне передання у користування земельних ділянок у межах прибережних захисних смуг - обмеженим переліком цілей (частина четверта статті 59 ЗК України, пункт «г» частини другої статті 61 ЗК України, частина третя статті 85 ВК України, пункт 4 частини другої статті 89 ВК України, у відповідних редакціях, тощо).

Зазначений висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17.

Слід зауважити, що звертаючись до суду з вказаним позовом, прокурором зазначено правові підстави:

розпорядження спірною земельною ділянкою неуповноваженим органом;

віднесення спірної земельної ділянки до земель водного фонду, а саме прибережної захисної смуги Канівського водосховища річки Дніпро та неможливості будівництва на них в силу закону.

Так, судом першої інстанції на підставі наявних матеріалів установлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:045:0017, на якій розміщено об`єкт нерухомого майна - портовий комплекс (склад-магазин) сипучих матеріалів, за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 231), розташована в межах прибережної захисної смуги Канівського водосховища річки Дніпро та відноситься до категорії земель водного фонду з обмеженим режимом господарської діяльності.

Як зазначалось вище, у червні 2021 року державним інспектором ТУ Держгеокадастру у. Київській області проводилась перевірка дотримання вимог земельного законодавства щодо законності відведення земельної ділянки, яка розташована на території м. Українка Обухівського району Київської області з кадастровим номером :01:022:0001 площею 0,5137 га, за результатами якої 24.06.2021 складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельною ділянкою № 681- ДК/657/АП/09/01-21.

Перевіркою встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером :01:022:0001 розміщується комплекс будівель невизначеного призначення, будівельна та вантажна техніка (ескалатори, крани, вантажівки), а також залишки металобетонних конструкцій. Ділянка огороджена та охороняється. З північної сторони ділянка межує з водосховищем.

Крім того, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:022:0001 площею 0,5137 га повністю накладається на спірну земельну ділянку з кадастровим номером :01:045:0017 та знаходиться в межах прибережної захисної смуги водосховища.

Також, судом першої інстанції у даній справі підтверджено факт віднесення спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:045:0017 до земель водного фонду, що підтверджується наявними в матеріалах справи до матеріалів справи листом виконавчого комітету Української міської ради від 10.02.2023 № 490/3-23 та викопіюванням з Генерального плану м. Українка, відповідно до яких у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Містобудівною документацією - «Генеральний план міста Українка» не визначена прибережна захисна смуга річки Дніпро, тому земельна ділянка з кадастром номером :01:045:0017 розташована в межах 100-метрової прибережної захисної смуги.

З наведеного вбачається, що спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, які обмежені в цивільному обороті, перебувають під особливою охороною Держави та мають особливий режим використання.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

У свою чергу, положеннями ст. 61 Земельного кодексу України та ст. 89 Водного кодексу України встановлено обмеження у використанні земельних ділянок прибережних захисних смуг уздовж річок, навколо водойм та на островах, а також здійсненні господарської діяльності у межах даної території.

Зокрема, у прибережних захисних смугах забороняється влаштування огорож або інших конструкцій, що перешкоджають доступу громадян до берегів річок, водойм та островів, крім випадків, передбачених законом.

Такі огорожі або інші конструкції демонтуються їхніми власниками протягом десяти днів після одержання письмової вимоги місцевої державної адміністрації чи виконавчого органу сільської, селищної чи міської ради. У разі невиконання такої вимоги зазначені огорожі або інші конструкції демонтуються за рішеннями місцевої державної адміністрації чи виконавчого органу сільської, селищної чи міської ради. Видатки відповідного місцевого бюджету, пов`язані з демонтажем зазначених огорож або інших конструкцій, відшкодовуються їхніми власниками.

Аналогічні правові висновки щодо неможливості відведення в оренду земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги під будівництво (окрім гідротехнічних споруд) викладені Вищим господарським судом України у справі № 924/381/16 та Великою Палатою Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17.

Водночас, згідно відомостей Реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що до складу портового комплексу (склад-магазин) сипучих матеріалів, за адресою: АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:045:0017 включено нежитлові приміщення, склади, майданчики сипучих матеріалів, автостоянка технологічного транспорту, тобто об`єкти, будівництво та експлуатація яких в межах прибережних захисних смуг заборонена ст. 61 Земельного кодексу України та ст. 89 Водного кодексу України.

Вказане підтверджується також зазначеним вище актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельною ділянкою № 681-ДК/657/АП/09/01-21 від 24.06.2021 та проведеним оглядом місця події від 13.08.2021 в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000878.

Таким чином, розміщення на території земельної ділянки з кадастровим номером :01:045:0017 нерухомого майна відповідача та здійснення на ній господарської діяльності і влаштування огорожі порушує правовий режим використання земельних ділянок водного фонду - прибережної захисної смуги р. Дніпро.

Отже, судом першої інстанції у цій справі підтверджено факт віднесення спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:045:0017 до земель водного фонду, при цьому розміщення на території земельної ділянки з кадастровим номером :01:045:0017 нерухомого майна відповідача та здійснення на ній господарської діяльності і влаштування огорожі порушує правовий режим використання земельних ділянок водного фонду - прибережної захисної смуги.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Коширенкова Семена В`ячеславовича на рішення Господарського суду Київської області від 21.11.2023 у справі №911/1552/23 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Київської області від 21.11.2023 у справі №911/1552/23 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Фізичну особу-підприємця Коширенкова Семена В`ячеславовича.

4. Матеріали справи №911/1552/23 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 18.12.2025.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.О. Мальченко

С.А. Гончаров