ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2025 року м.Дніпро Справа № 908/2999/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:

від позивача: Мирко Р.О.

від відповідача: Мартиненко К.І.

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

в режимі відеоконференції апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.04.2025р.

(суддя Зінченко Н.Г., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 22.04.2025р.)

у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства МТБ БАНК, м. Чорноморськ

до ОСОБА_1 , м. Запоріжжя

третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Сільськогосподарське Товариство з обмеженою відповідальністю ПЕТРОВСЬКИЙ, смт. Велика Лепетиха

про стягнення 374333,82 грн.

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , м. Запоріжжя

до Публічного акціонерного товариства МТБ БАНК, м. Чорноморськ

про визнання поруки припиненою

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст вимог Позивача.

Публічне акціонерне товариство "МТБ БАНК" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 374 333,82 грн. заборгованості за кредитним договором № 01392/Х від 08.05.2019, з яких: 270 000,00 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 24 733,82 грн. заборгованості по простроченим відсоткам, 36 000,00 грн. заборгованості по простроченій комісії, 28 000,00 грн. штрафу за порушення п. 3.3.5.2 кредитного договору та 15 600,00 грн. штрафу за порушення п. 3.3.5.1 кредитного договору.

Первісний позов мотивовано невиконанням Позичальником Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "ПЕТРОВСЬКИЙ" взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № 01392/Х від 08.05.2019 щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів та сплати процентів і комісій за користування кредитом. Виконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечено порукою фізичної особи ОСОБА_1 на підставі укладеного з Банком договору поруки № 01602-СХ від 08.05.2019. Відповідачу як поручителю було направлено вимогу про виконання забезпеченого порукою зобов`язання боржника (Позичальника), яка залишена без виконання, зобов`язання за кредитним договором невиконані

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Запорізької області із зустрічний позовом до Публічного акціонерного товариства "МТБ БАНК" про визнання поруки за договором поруки № 01602-СХ від 08.05.2019 припиненою.

Позов обґрунтованій тим, що звертатись до суду 14.11.2024 із первісним позовом Банк не мав права, оскільки його суб`єктивне право на пред`явлення вимоги до Позивача за зустрічним позовом, як поручителя Боржника, припинилось 05.05.2022. Оскільки Банк безпідставно не визнає поруку ОСОБА_1 припиненою та незаконно звернувся до суду з первісним позовом про стягнення з нього суми заборгованості за невиконання боржником зобов`язання по кредитному договору, Позивач за зустрічним позовом, як Поручитель Боржника, звернувся до суду з зустрічним позовом.

2. Короткий зміст оскаржуваних судових рішень у справі.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.04.2025 у справі №908/2999/24 первісний позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "МТБ БАНК" 270 000 грн. 00 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 24 733 грн. 82 коп. заборгованості по простроченим відсоткам, 36 000 грн. 00 коп. простроченої комісії, 43 600 грн. 00 коп. штрафу та 4 492 грн. 01 коп. судових витрат на сплату судового збору. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги .

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 08.04.2025 у справі №908/2999/24 у повному обсязі та прийняти нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити повністю, а зустрічний позов задовольнити повністю.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що суд у рішенні не дослідив зміст та суть додатку до Первісного позову "Розрахунок боргу за кредитним договором", а саме розрахунок процентів, нарахованих на суми непогашеного кредиту, який повинен був здійснюватись до кінцевого строку повернення Позичальником кредиту за кредитним договором до 05.05.2022. Між тим нарахування процентів на кредит продовжилось Позивачем до 30.01.2023.

Апелянт зазначає, що комісія за моніторинг та проведення розрахунків між Позивачем та Позичальником в сумах 28 000,00 грн. (перерахунок коштів) та 8 000,00 грн. (моніторинг), а також штрафи у сумах 9 800,00 грн. та 5 800,00 грн. нараховані Банком за 2022 рік, коли Позичальник знаходився на тимчасово окупованій території України і не міг виконувати умови договору.

Апелянт вказує, що суд не дослідив належним чином додані Позивачем до первісного позову виписки з особових рахунків позичальника, між тим вони не відповідають вимогам пункту 61 Положення № 75. Виписки по особистим рахункам Позичальника по періодах з 08.05.2019 по 28.10.2024 , сформовані станом на 30.10.2024 , не мають форми первинного або вторинного документу, тобто, не містять в собі усі обов`язкові реквізити передбачені пп. 61, 63 Положення № 75; оформлені без зазначення прізвища, ім`я та по батькові відповідальної особи, яка брала участь у їх складанні, а також не містять печатки Банку. Крім того, Позивачем не надані внутрішні документи та посадова інструкція Банку, які б підтверджували те, що ОСОБА_2 , яка підписала від імені Позивача наведені виписки по особистим рахункам Позичальника без проставляння печатки Банку - є відповідальним виконавцем Банку та наділена правом на оформлення та підписання відповідних документів від її імені .

Також, на думку Скаржника, суд неправильно трактував юридичні поняття "строк дії зобов`язання" та "строк дії договору", при розгляді у зустрічному позові приписів пунктів 1.1. та 5.1. Договору поруки, надавши невірну оцінку строку дії Договору поруки замість надання оцінки строку дії зобов`язання поруки Відповідача перед Позивачем, і саме ця помилка стала підставою для відмови у задоволенні Зустрічного позову.

Скаржник стверджує, що суд у рішенні не надав оцінку тому факту, що до Первісного позову Позивачем не додані належні та допустимі докази як видачі Позивачем позичальнику кредиту, так і часткового погашення останнім на користь Позивача заборгованості за Кредитним договором.

За доводами Скаржника, з умов Кредитного договору вбачається, що Позивач у випадку прострочення позичальником строку по поверненню сум кредиту, процентів, комісії мав можливість самостійно здійснити договірне списання відповідних сум заборгованості з усіх поточних рахунків позичальника, відкритих у Банку, у тому числі з поточного рахунку № НОМЕР_1 шляхом оформлення меморіальних ордерів. Разом з тим, Позивач до первісного позову не надав інформації про всі рахунки позичальника відкриті у Банку, у тому числі не надав інформації про рух коштів по його розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 за період з 08.05.2019 по 14.11.2024 .

На переконання Апелянта, у період з 05.05.2022 по 30.01.2023 надмірно сплачені Позичальником проценти у сумі 7 028,68 грн., Позивач повинен був направити на погашення суми Кредиту - 270 000,00 грн. 7 028,88 = 262 971,32 грн. це дійсна сума не погашеного Кредиту. Тобто, фактично ці надмірно сплачені 7 028,68 грн. позичальником проценти повинні були зменшити загальну суму непогашеного кредиту.

Крім того у скарзі йдеться про те, що оскільки позичальник з 24.02.2022 перебуває на тимчасово-окупованій території, це унеможливлює порушення з його боку п.3.3.5.1 Кредитного договору. При цьому до Первісного позову Позивачем не додано жодного доказу, який би підтверджував порушення Позичальником п.3.3.5.1 Кредитного договору.

Щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача комісії, передбаченої п.2.6. Кредитного договору, яка складається за моніторинг кредиту та забезпечення у розмірі 3 000,00 грн., дата погашення 30.12.2022, а також за проведення розрахунків за поточним рахунком, пов`язаних з кредитуванням у розмірі 36 000,00 грн., Скаржником зазначено, що Банком таке порушення не доведено.

Скаржник зауважує, що суд при прийнятті рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову, порушив вимоги положень ч.4 ст.559 ЦК України, у відповідності до яких порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Договором поруки встановлений кінцевий термін дії поруки Відповідача - до 07.05.2020 включно, а якщо набудуть чинності умови п.п.2.5.1. - 2.5.3. Кредитного договору, то кінцевий термін погашення Кредиту може бути продовжений до 05.05.2022. Оскільки дія умов п.п.2.5.1.- 2.5.3. Кредитного договору наступила, то кінцевий термін погашення Кредиту був продовжений до 05.05.2022. При таких обставинах, договором поруки встановлений кінцевий термін дії зобов`язання поруки Відповідача - по 05.05.2022 включно. З умов Договору поруки не вбачається дати коли він почав діяти, хоча відлік 120 місяців його дії починається саме із такої дати, що унеможливлює застосування п.5.1 Договору поруки взагалі. При цьому зобов`язання за Договором поруки не може існувати окремо від основного зобов`язання за Кредитним договором.

У відповіді на відзив Відповідач зазначає що:

Позивач у відзиві не спростував та не заперечив, що існують дві різні правові позиції Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 та від 05.04.2023, а також, що нарахування процентів на кредит закінчується строком (датою) кредитування, в даному випадку 05.05.2022, що підтверджується правовою позицією Великої Палати Верховного Суді в постанови від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16; в апеляційній скарзі Відповідач зазначав та доводив, що він не є кінцевим бенефіціаром позичальника та не міг надати суду докази виконання чи не виконання останнім п.3.3.5.1. або іншого пункту Кредитного договору, тощо, оскільки у позичальника п`ять учасників, кожен з яких має рівні частки - 20 % статутного капіталу і Відповідач не мав права втручатись у поточну діяльність позичальника, який до того ж з 2022 року знаходиться тимчасово окупованій території України.

Також Відповідач звертає увагу, що трекінг поштового відправлення № 279, згідно якого 31.07.2024 конверт з вимогою йому як поручителю від 16.07.2024 № 01563-0/62.1 повернуто відправнику у зв`язку із закінченням терміну зберігання, а 04.08.2024 це відправлення Позивач отримав у поштовому відділенні у м. Одесса, що додатково підтверджує неотримання Відповідачем вказаного відправлення. Таким чином, Позивач не мав законного права звернення до Відповідача із первісним позовом, оскільки на момент його подачі у Відповідача не наступили зобов`язання поручителя за договором поруки, у зв`язку с тим, що він не отримав вимоги Позивача від 16.07.2024 № 01563-0/62.1.

На переконання Відповідача, Позивач незаконно звернувся із Первісним позовом до суду із вимогами до Відповідача, зобов`язання поруки якого за п.1.1. Договору поруки - припинилось 30.06.2023 р. з урахуванням карантину (05.05.2022 р.).

Інші доводи, викладені у запереченнях є аналогічними доводам апеляційної скарги.

05.12.2025 від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, в яких він посилається на те, що надмірно сплачені суми процентів за кредитом у розмірі 7028,68грн за період 05.05.2022 30.01.2023 повинні були бути направлені на погашення суми кредиту. При цьому обставини щодо закінчення строку кредитування 05.05.2022 преюдиційно встановлені Центральним апеляційним господарським судом у справі №908/3003/24, а саме щодо того, що поза межами строку кредитування проценти на тіло кредиту не нараховується .

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Позивач за первісним позовом у відзиві зазначає, що у наданому до суду розрахунку заборгованості помісячно відображено інформацію щодо нарахованих відсотків та їх погашення. З розрахунку заборгованості та виписок по рахункам чітко вбачається період, за який Банком було здійснено нарахування відсотків і такі відсотки нараховувалися саме до 30.01.2023. Після зазначеної дати, враховуючи те, що м. Херсон було окуповано, Банк припинив здійснювати нарахування відсотків.

За доводами Позивача, умовами Кредитного договору визначено, що Банк має право нараховувати проценти за весь час користування Кредитом до дати повного погашення кредиту.

Позивач зауважує, що юридичні особи зобов`язані у силу положень частини 2 ст. 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» змінити їхню податкову адресу на іншу територію України для здійснення господарської діяльності. Однак, позичальником зазначеного здійснено не було , при цьому частину порушень ним було допущено ще до 24.02.2022. Окрім зазначеного, Відповідач за Первісним позовом, який є засновником Позичальника та кінцевим бенефіціарним власником, мав змогу оспорити правомірність нарахування банком штрафних санкцій надавши відповідні підтвердження протилежного, однак, таких дій Відповідачем за Первісним позовом не вчинено.

На переконання Позивача, надані ним виписки по рахунках позичальника повністю відповідають вимогам Положення № 75 та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», містять всі необхідні реквізити передбачені пунктом 61, 63 Положення № 75 та відповідно є належними та допустимими доказами по справі. Також виписки по рахункам та розрахунок заборгованості свідчить про тривале виконання зобов`язань за Кредитним договором Позичальником і активне користування кредитом, що вчергове підтверджує отримання Позичальником кредиту та наявну заборгованість. При цьому аргументи Відповідача про те, що виписки підписані особою, яка не є уповноваженою, а також що надані виписки не посвідчені печаткою банківської установи є хибними.

Щодо видачі Кредиту, то ПАТ «МТБ БАНК» свої зобов`язання виконав у повному обсязі відповідно до умов Кредитного договору, що підтверджується, крім виписок, також: листами про надання траншів № 93 від 31.05.2019 на суму 138 600,00 грн., № 90 від 23.05.2019 на суму 400 000,00 грн., №88 від 21.05.2019 на суму 185 000,00 грн., № 86 від 16.05.2019 на суму 400 000,00 грн., № 84 від 13.05.2019 на суму 400 000,00 грн., № 82 від 10.05.2019 на суму 1 100 000,00 грн., № 95 від 07.06.2019 на суму 176 400,00 грн. При цьому Позичальником протягом строку дії Кредитного договору погашено 2 530 000,00 грн. тіла Кредиту та 947 420,95 грн. нарахованих відсотків, що вчергове підтверджує наявність кредитних правовідносин та визнання Позичальником наявності у нього відповідних зобов`язань по поверненню Кредиту, який ним отримано.

Безпідставними, на думку Позивача, є також аргументи Відповідача за первісним позовом про те, що кредит може бути погашений, оскільки умовами Кредитного договору передбачено право Банку здійснювати договірне списання. Так, у матеріалах справи наявні виписки по рахункам Позичальника на яких обліковується його заборгованість. Якби у Позичальника були грошові кошти на інших рахунках у Банку, то таке договірне списання могло б мати місце, про що в обов`язковому порядку було відображено у наявних у матеріалах справи виписках, на яких обліковується заборгованість.

Крім того, Позивач вважає безпідставними аргументи Апелянта про те, що Банк не мав права нараховувати комісію Позичальнику, зокрема його посилання на нікчемність пункту 2.6 Кредитного договору та на правові позиції, які сформовані щодо встановлення комісій по споживчих кредитах. Даний Кредитний договір не є споживчим, а вказані правовідносини є господарсько-правовими, тому судова практика, яка сформована Верховним Судом щодо визнання недійсним умов договорів, якими встановлюється комісія для фізичних осіб споживачів банківських послуг, даних правовідносин не стосується і не може бути застосована. Жодним нормативно-правовим актом не заборонено Банку встановлювати комісію.

Хибними за аргументами Позивача є також доводи Скаржника про те, що порука є припиненою, оскільки п.2.1 Договору поруки передбачено, що забезпечене порукою зобов`язання Боржника Поручитель повинен виконати на протязі 5-ти календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Кредитора. Банком було здійснено направлення вимоги Відповідачу як поручителю від 16.07.2024 № 01563-0/62.1. Докази направлення вказаної вимоги наявні у матеріалах судової справи.

При цьому Апелянт невірно тлумачить положення п. 1.1 Договору поруки та вважає, що ОСОБА_1 , як солідарний боржник з СТОВ «ПЕТРОВСЬКИЙ», взяв на себе зобов`язання перед ПАТ «МТБ БАНК» повернути наданий Боржником кредит на суму 2 800 000,00 грн. по 05.05.2022 включно. Вказаний пункт не встановлює строку дії поруки, а лише встановлює предмет договору поруки, дублюючи положення Кредитного договору, за виконання якого Поручитель поручився. Вказаний пункт, як істотна умова Договору поруки, передбачає зміст основного зобов`язання, за виконання якого поручився Поручитель і фактично вказує на те, що Поручитель відповідає за виконання Боржником свого зобов`язання щодо повернення кредиту у розмірі 2 800 000,00 грн., яке має бути виконано ним до 05.05.2022 і вказаний пункт жодним чином не можна трактувати як такий, що встановлює строк дії договору поруки який дорівнює строку дії основного зобов`язання, оскільки тоді втрачається сам сенс поруки. При цьому відповідно до п. 5.1 Договору поруки, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє 120 місяців з дати набуття ним чинності. Тобто Договором поруки встановлено строк дії поруки протягом 120 місяців з моменту підписання Договору поруки.

Позивач зауважує, що навіть якщо б такий строк у Договорі поруки не було встановлено, то порука могла б припинитися лише у разі, якщо Кредитор з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явив би позову до поручителя до 05.05.2025 (01.06.2025), а з врахуванням положень п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо продовження строків, встановлених ст. 559 ЦК України на строк дії карантину (30.06.2023), то і взагалі до 30.06.2026.

06.10.2025 на адресу суду надійшли письмові пояснення Третьої особи про державну реєстрацію нового керівника; про подачу третьою особою заяви до Позивача про застосування мораторію згідно Закону України від 27.03.2025 №4340-ІХ та про подачу третьою особою заяви у поліцію по ч.1 ст.438 КК України, в яких повідомлено, що після державної реєстрації 17.09.2025 директора СТОВ"Петровський" Сохрякова М.І., який знаходиться у м. Запоріжжі, останній 24.09.2025 звернувся до Позивача із відповідною заявою про прийняття рішення про застосування мораторію на нарахування та сплату коштів за грошовим зобов`язанням за Кредитним договором № 01392/Х від 08.05.2019, включаючи основну суму кредиту (позики), проценти, комісії та інші платежі в порядку, передбаченому пунктом 24 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, в редакції Закону України від 27.03.2025 № 4340-ІХ.

Третя особа вважає, що у Позивача відсутні законні підстави для відмови їй у задоволенні заяви від 24.09.2025 та у прийнятті рішення щодо застосування мораторію на нарахування та сплату коштів за грошовим зобов`язанням за Кредитним договором № 01392/Х від 08.05.2019 , включаючи основну суму кредиту (позики), проценти, комісії та інші платежі.

У поясненнях також йдеться про те, що 02.10.2025 Третя особа звернулась до ГУ НП України у Херсонській області із заявою (повідомленням) у порядку ст.214 Кримінального процесуального кодексу України із повідомленням, що невідомими особами, як громадянами України, так і громадянами Російської Федерації, іншими громадянами іноземних держав, були скоєні кримінальні злочини відносно всього майна Третьої особи, кримінальна відповідальність за які передбачена ч.4 ст.1111, ч.4 ст.191, ч.1 ст.438 Кримінального кодексу України, чим Третій особі спричинена майнова шкода на загальну суму більше 15 000 000 грн., на підставі якої до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.10.2025 за № 0001561 були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.438 Кримінального кодексу України, розпочате досудове розслідування.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2025р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. (доповідач), судді Дармін М.О., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.05.2025р. витребувано у Господарського суду Запорізької області матеріали справи/копії матеріалів справи №908/2999/24.

Матеріали справи №908/2999/24 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.05.2025р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.04.2025р. у справі № 908/2999/24 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків.

Від Скаржника до суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.05.2025 відкрито провадження за апеляційною скаргою. Розгляд апеляційної скарги призначено у судове засідання на 05.11.2025.

31.10.2025 на адресу суду надійшла заява третьої особи про закриття провадження у справі, яка обґрунтована тим, що 10.08.2025 набув чинності Закон України «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану» від 27.03.2025 р. № 4340-ІХ , з огляду на п. 25 якого Позивач, отримавши заяву від 24.09.2025 зобов`язаний був прийняти рішення або про застосування мораторію, або про відмову у його застосуванні, але станом на 31.10.2025 Третя особа не отримувала від Позивача відповідного рішення.

З огляду на вимоги п. 26 Закону № 4340-ІХ, оскільки Позивач не прийняв рішення, передбаченого пунктом 25 Закону № 4340-ІХ, то як слідство, з дня отримання Позивачем Заяви від 24.09.2025 р., тобто, з 29.09.2025 р.: 1) Третя особа звільняється від обов`язку сплати грошового зобов`язання за Кредитним договором № 01392/Х від 08.05.2019 р. 2) зупиняється нарахування грошового зобов`язання за Кредитним договором № 01392/Х від 08.05.2019 р. Таким чином, з 29.09.2025 р. та станом на момент перегляду судом апеляційної інстанції рішення Господарського суду Запорізької області від 08.04.2025 р. у справі № 908/2999/24 у Третьої особи відсутні зобов`язання сплатити на користь Позивача за Кредитним договором № 01392/Х від 08.05.2019 р. будь-які грошові суми в силу дії приписів пункту 26 Закону № 4340-ІХ.

Відповідач у письмових поясненнях підтримав вказану заяву Третьої особи та зазначив, що лист Керуючої Центральним відділенням Позивача у м. Херсоні А. Журавльової вих.№ 06/28-0/62 від 15.10.2025 р., який вона направила на адресу Третьої особу як відповідь на його заяву від 24.09.2025 р. про застосування мораторію не відповідає вимогам пункту 25 Закону, не є рішенням Позивача про відмову у застосуванні мораторію, тому Третя особа правомірно в цьому випадку керується та діє відповідно до приписів пункту 26 Закону.

На підставі вищевикладеного, Відповідач просив суд апеляційної інстанції: задовольнити клопотання Третьої особи , рішення Господарського суду Запорізької області від 08.04.2025 у справі № 908/2999/24 скасувати, провадження у справі закрити з підстав п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, у зв`язку із відсутністю спору.

Позивачем за первісним позовом подано заперечення на заяву Третьої особи, в яких йдеться про те, що у даному випадку спір про право не зник і не був вирішений, а набуття чинності Законом України «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану» не звільняє від обов`язку щодо виконання зобов`язань, а лише встановлює мораторій на їх виконання, що не є підставою для закриття провадження у справі чи відмови у задоволенні позову.

За доводами Позивача, позичальником не виконано вимоги Закону № 4340-ІХ та не надано підтверджуючих документів в обґрунтування поданої ним заяви, у зв`язку із чим Банк був позбавлений можливості її розглянути. При цьому в незалежності від того, чи така заява задоволена чи у її задоволенні відмовлено, зазначене жодним чином не впливає на розгляд справи у суді і не є підставою для закриття провадження у справі, відмови у задоволенні позову чи зупинення провадження у справі.

Позивач звертає увагу , що відповідно до п. 10 -7 розділ ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», доповненого Законом України від 27.03.2025 № 4340-IX «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану», на строк дії мораторію на нарахування та сплату грошового зобов`язання за договором кредиту (позики), передбаченого пунктами 23-29 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, зупиняються строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень (у тому числі накладення арешту на кошти), що стосуються стягнення грошового зобов`язання за такими кредитними договорами (договорами позики), а також звернення стягнення на предмет забезпечення за договором застави, іпотеки, які забезпечують виконання зобов`язання за таким кредитним договором (договором позики), з позичальника (його правонаступника) та особи, яка є поручителем, майновим поручителем виконання зобов`язання за таким договором.

Колегія суддів розглянувши заяву Відповідача не вбачає підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з набуттям чинності Закону України "Про внесення змін до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану" від 27.03.2025 р. .

Так, закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З огляду на викладене відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

У цьому спорі суд враховує, що після винесення рішення судом першої інстанції Законом № 4340-ІХ доповнено розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, зокрема:

"23. Протягом дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, позичальник (у тому числі його правонаступник), який є суб`єктом господарювання, має право звернутися до кредитодавця (позикодавця) або нового кредитора (далі - кредитор) із заявою про застосування мораторію на нарахування та сплату коштів за грошовим зобов`язанням за договором кредиту (позики), включаючи основну суму кредиту (позики), проценти, комісії та інші платежі (далі - заява), за сукупності умов, визначених у цьому пункті."

Між тим, набуття чинності Законом України «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану» від 27.03.2025 № 4340-ІХ не звільняє від обов`язку щодо виконання своїх зобов`язань, а лише встановлює мораторій на їх виконання, що не є підставою для закриття провадження у справі, зокрема, при апеляційному перегляді прийнятого рішення.

Також встановлення мораторію передбачає наявність певних критеріїв, які мають сукупно виконуватись.

Обставини розгляду банком заяви позичальника, поданої відповідно до Закону № 4340-ІХ жодними чином не впливають на результати даного апеляційного перегляду.

При цьому права позичальника та поручителя не будуть обмежені у застосування вказаного Закону № 4340-ІХ. Відповідно до п. 10-7 розділ ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження", доповненого Законом № 4340-IX, на строк дії мораторію на нарахування та сплату грошового зобов`язання за договором кредиту (позики), передбаченого пунктами 23-29 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, зупиняються строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень (у тому числі накладення арешту на кошти), що стосуються стягнення грошового зобов`язання за такими кредитними договорами (договорами позики), а також звернення стягнення на предмет забезпечення за договором застави, іпотеки, які забезпечують виконання зобов`язання за таким кредитним договором (договором позики), з позичальника (його правонаступника) та особи, яка є поручителем, майновим поручителем виконання зобов`язання за таким договором.

05.11.2025 у судовому засіданні колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази наявні у матеріалах справи, провівши дебати, повідомила учасників справи про перехід до стадії ухвалення судового рішення та призначила судове засідання для проголошення вступної та резолютивної частини 17.12.2025.

15.12.2025 на адресу суду надійшло клопотання Відповідача про зупинення провадження у даній справі, до перегляду судового рішення у подібних правовідносинах в іншій справі №908/3003/24 у касаційному порядку.

Щодо вказаного клопотання колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.

У даному випадку, як зазначалось раніше, у судовому засіданні 05.11.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та призначив судове засідання для його проголошення, що у силу приписів ГПК України виключає можливість подання нових клопотань або доказів, оскільки це етап завершення розгляду справи по суті, що є підставою для залишення клопотання Відповідача про зупинення провадження у справі без розгляду.

У судовому засіданні 17.12.2025 була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи

08.05.2019 між Публічним акціонерним товариством «МТБ БАНК» (Банком) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «ПЕТРОВСЬКИЙ» (Позичальником) укладений Кредитний договір № 01392/Х, за умовами п.1.1 якого (з урахуванням додаткової угоди № 2 від 16.09.2020) Банк зобов`язався на умовах цього Договору надати Позичальнику грошові кошти у вигляді непоновлюваної кредитної лінії на суму 2 800 000,00 грн., а Позичальник зобов`язується прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути Банку кредит, сплатити проценти за користування кредитом 17,5 % річних, з можливістю зміни процентної ставки у відповідності до пп. 1.3.2 - 1.3.4 Договору, комісії, пені і штрафи та інші платежі, що будуть нараховані відповідно до умов цього Договору.

Видача коштів за кредитом відбувається траншами (частинами) на підставі письмових повідомлень (заявок) Позичальника, що є невід`ємною частиною цього Договору.

За цим Договором Позичальник має право отримувати кошти таким чином, щоб загальна сума отриманих коштів (траншів) за кредитом не перевищувала встановленої кредитної лінії. (п. 1.1 Кредитного договору)

Умовами п.1.2 Кредитного договору встановлено, що кредит надається на придбання основних засобів, поповнення обігових коштів.

Згідно з п.1.3 Кредитного договору Банк відкриває Позичальнику кредитну лінію з 08.05.2019 по 07.05.2020 включно, з урахуванням умов п.п. 2.5, 2.5.1 - 2.5.4 даного Договору, згідно з якими кінцевий термін погашення кредиту може бути продовжений по 05.05.2022 включно, у відповідності до графіку, передбаченого п. 2.5 Кредитного договору. Погашення кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення, передбаченого п. 2.5 цього Договору.

За умовами п.2.2 Кредитного договору для надання, обслуговування та погашення кредиту Банк відкриває: - позичковий рахунок № НОМЕР_2 ; - рахунок по процентах № 19.

У відповідності до п.2.3 Кредитного договору видача кредиту відбувається шляхом перерахування грошових коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника в національній валюті України (у гривні) № НОМЕР_1 у Банку, МФО 328168, або за погодженням з Банком, на інший рахунок, зазначений Позичальником у повідомленні (заявці) на транш, яка подається відповідно до п.1.1 даного договору.

Пунктом 2.5 Кредитного договору встановлено, що Позичальник зобов`язується повернути Банку кредит у відповідності до п.п. 1.3, 1.3.1 - 1.3.4, 2.5.1 - 2.5.4 даного Договору. У разі не погашення заборгованості за кредитом у передбачені графіком терміни, така заборгованість вважається простроченою.

Сплата нарахованих Банком процентів за користування кредитом здійснюється Позичальником на рахунок № НОМЕР_3 у банку, МФО 328168 ( п. 2.5. Кредитного договору).

Нарахування Банком процентів за користування кредитом здійснюється, починаючи з дати виникнення фактичної заборгованості на рахунку, зазначеному у п. 2.2. цього Договору, до дати повного погашення кредиту. Проценти нараховуються на фактичний залишок заборгованості за кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році.

Проценти сплачуються Позичальником щомісяця, з 26-го числа, але не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, і в день фактичного повного погашення кредиту. Після закінчення передбаченого цим Договором строку кредитування, проценти, нараховані за період прострочення до фактичного погашення Кредиту, Позичальник сплачує в тому ж порядку, який визначений цим пунктом, а у разі дострокового повного погашення заборгованості за цим Договором в день фактичного погашення Кредиту. При несплаті процентів у зазначені терміні та строки, вони вважаються простроченими.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.6 Кредитного договору Позичальник сплачує Банку комісію за проведення розрахунків за поточним рахунком, пов`язаних з кредитуванням, в розмірі 1,0 % від суми Кредиту, передбаченої п. 1.1 цього Договору. Комісія без ПДВ. Комісія сплачується Позичальником в день укладення цього Договору та надалі в строк до 07-го травня кожного наступного року користування кредитними коштами на рахунок № НОМЕР_4 у Банку, МФО 328168.

Згідно з підпунктом б) пункту 2.6 Кредитного договору Позичальник сплачує Банку комісію за моніторинг кредиту та забезпечення в сумі 8000,00 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 1333,33 грн., що підлягає сплату у наступному порядку: - 6666,67 грн. сплачується на рахунок № 1 та ПДІ у розмірі 1333,33 грн. сплачується на рахунок № НОМЕР_5 у Банку, МФО 328168, що сплачується щорічно починаючи з другого року від дати укладення цього Договору (в строк до 07 травня 2020року) та надалі в строк до 07 травня кожного наступного року користування кредитними коштами.

У пп. 3.3.2 п. 3.3 Кредитного договору визначено, що Позичальник зобов`язаний належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за цим Договором.

Відповідно до пп 3.3.5.1 Кредитного договору Позичальник зобов`язаний до повного погашення всіх зобов`язань за цим Договором самостійно надавати Банку:

- щокварталу (до 27-го числа місяця, наступного за звітним кварталом) дані про суми надходжень у звітному кварталі на поточні рахунки Позичальника в інших банківських установах (із виділенням окремим рядком сум фактично потриманих кредитних коштів) та про стан заборгованості за кредитами, отриманими в інших банківських установах;

- щокварталу (не пізніше 27-го числа місяця, наступного за звітним кварталом) квартальну фінансову звітність (Баланс (Звіт про фінансовий стан) Форма № 1 (Код за ДКУД 1801001), Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) Форма № 2 (Код за ДКУД 1801003), Декларацію про прибуток підприємства.

За умовами п.п 3.3.5.2 Кредитного договору Позичальник зобов`язаний до повного погашення всіх зобов`язань за цим Договором направляти щомісячно не менше 70,0 % загального обсягу надходжень від господарської діяльності (за всіма поточними рахунками Позичальника, що відкриті в банківських установах) на власні поточні рахунки у Банку.

У п.5.3. Кредитного договору визначено, що при порушенні Позичальником зобов`язань, передбачених п.п. 3.3.4, 3.3.5.1, 3.3.6, 3.3.9, 3.3.10, 3.3.12 цього Договору, Позичальник сплачує Банку за кожен випадок порушення штраф в розмірі 0,07 % від суми кредиту, зазначеного у п. 1.1. цього Договору.

Відповідно до п.5.4. Кредитного договору передбачено, що при порушенні Позичальником зобов`язання, передбаченого п. 3.3.5.2. цього Договору, Позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 1 % від ліміту кредитної лінії, зазначеного у п. 1.1. цього Договору, щомісяця до моменту виконання порушеного зобов`язання.

Крім того, за умовами п. 4.1 Кредитного договору забезпечення виконання зобов`язань Позичальника забезпечується, зокрема порукою фізичної особи ОСОБА_1 .

При цьому матеріали справи свідчать про те, що 08.05.2019 між Публічним акціонерним товариством «МТБ БАНК» (Кредитором) та ОСОБА_1 (Поручителем) укладено Договір поруки № 01602-СХ, відповідно до п. 1.1 якого Поручитель поручився перед Кредитором за виконання Боржником та його правонаступниками (далі Боржник) зобов`язань за Кредитним договором № 01392/Х від 08.05.2019 із всіма додатковими угодами до нього (далі Кредитний договір) в повному обсязі, в тому числі:

- по поверненню наданого Боржнику кредиту у вигляді непоновлювальної кредитної лінії на суму 2 800 000,00 грн., терміном погашення по 07.05.2020 включно, з урахуванням умов п.п. 2.5, 2.5.1-2.5.4 Кредитного договору, згідно з яким кінцевий термін погашення Кредиту може бути продовжений по 05.05.2022 включно, у відповідно до графіку, передбаченого п. 2.5 Кредитного договору;

- по сплаті процентів за користування Кредитом у розмірі 22,0 % річних, що нараховуються на суму залишку заборгованості за Кредитом (виходячи з фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році) та сплачується щомісяця, у строки/терміни, в порядку та на умовах відповідно до Кредитного договору;

- по сплаті комісії за проведення розрахунків за поточним рахунком, пов`язаних з кредитуванням, в розмірі 1,0 % від суми Кредиту, передбаченого п. 1.1 Кредитного договору. Комісія без ПДВ. Комісія сплачується Боржником в день укладення Кредитного договору та надалі щорічно, в строк до 07 травня кожного наступного року користування кредитними коштами;

- по сплаті комісії за моніторинг кредиту та забезпечення в сумі 8 000,00 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 1333,33 грн., сплачується щорічно, починаючи з другого року від дати укладення Кредитного договору (в строк до 07 травня 2020 року), та надалі в строк до 07 травня кожного наступного року користування кредитними коштами.

У випадку порушення Боржником зобов`язань за Кредитним договором, Боржник та Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Кредитором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату Кредиту, процентів за користування Кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. За цими Договорами Поручитель поручаються перед Кредитором за виконання зобов`язань Боржника по всіх наданих Боржнику траншах за Кредитом (пункти 1.3, 1.4 Договору поруки).

Згідно з п. 2.1 Договору поруки забезпечене порукою зобов`язання Боржника Поручитель повинен виконати на протязі 5-ти (п`яти) календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Кредитора.

Відповідно до п. 5.1 Договору поруки цей Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє 120 місяців з дати набуття ним чинності.

Факт виконання зобов`язань за Кредитним договором та видачі Банком кредиту СТОВ "ПЕТРОВСЬКИЙ" підтверджується банківськими виписками по особовим рахункам за період з 08.05.2019 по 28.10.2024, копії яких містяться в матеріалах справи.

Також, у зв`язку з воєнним станом ПАТ "МТБ БАНК" звертався до СТОВ "ПЕТРОВСЬКИЙ" з листом від 09.03.2022 №06/82-0/56.3 (т.1 а.с.208) щодо відтермінування погашення основного боргу за Кредитним договором від 09.03.2022 за вих. № 06/82-0/56.3, з урахуванням того, що строк дії договору було встановлено до 05.05.2022. На підставі вказаної заяви та у зв`язку з складною ситуацією, спричиненою збройною агресією російської федерації, було відтерміновано для Позичальника строк погашення кредиту до 01.06.2022. При цьому з урахуванням чинності правового режиму воєнного стану, Банк просив даний лист розглядати як письмову форму внесення змін до умов Кредитного договору.

У відповідь на вказаний лист СТОВ "ПЕТРОВСЬКИЙ" було надано відповідь про те, що ним підтверджуються, як Позичальником згода на відтермінування по 01.06.2022 терміну погашення заборгованості за основним боргом за кредитом за кредитним договором № 01392/Х від 08.05.2019, який вказано у п.1.3 Кредитного договору; підтверджено згоду на те, що порядок та строк сплати процентів за користування кредитом за Кредитним договором, який встановлено у п.п. 2.5 Кредитного договору, не змінено та мають виконуватися згідно умов Кредитного договору. (лист містить печатку товариства та підпис директора В.Г.Груби.)

Викладені обставини сторонами не спростовані та фактично не заперечуються.

Проте, як зазначив Позивач у первісній позовній заяві, у порушення умов Кредитного договору Позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 11.07.2024 утворилась прострочена заборгованість.

Згідно з наданим Позивачем розрахунком заборгованості СТОВ "ПЕТРОВСЬКИЙ" за Кредитним договором станом на 11.07.2024, з урахуванням здійснених Позичальником часткових оплат, загальний розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту становить 270 000,00 грн., заборгованість за простроченими відсотками становить 24 733,82грн., заборгованість за простроченою комісією становить 36 000,00 грн., штраф за порушення п. 3.3.5.2 Кредитного договору (нарахований згідно п. 5.4 Кредитного договору) становить 28 000,00 грн. та штраф за порушення п.3.3.5.1 Кредитного договору (нарахований згідно п. 5.3 Кредитного договору) становить 15 600,00 грн.

16.07.2024 Банк направив Поручителю вимогу про виконання зобов`язання та погашення заборгованості, що утворилась за Кредитним договором.

Вказана вимога, що була направлена Поручителю ОСОБА_1 на адресу, зазначену у Договорі поруки, була повернута оператором поштового зв`язку без вручення адресату за закінченням встановленого терміну зберігання.

Неналежне виконання Позичальником та Поручителем зобов`язань за Кредитним договором та Договором поруки відповідно, стало підставою для звернення ПАТ "МТБ БАНК" з позовом до суду.

ОСОБА_1 (Поручитель), в свою чергу, подав зустрічний позов до ПАТ "МТБ БАНК" про визнання припиненою поруки за Договором поруки № 01392/Х від 08.05.2019, укладеним між Публічним акціонерним товариством «МТБ БАНК» та ОСОБА_1 , у зв`язку із закінченням строку поруки, встановленого Договором поруки.

За результатом розгляду первісного та зустрічного позовів прийнято оскаржуване рішення.

Задовольняючи первісний позов суд виходив з того, що на момент розгляду справи заборгованість за Кредитним договором, яка складається з простроченого тіла кредиту, нарахованих прострочених відсотків, простроченої комісії та штрафу, не сплачена. Відповідачем за первісним позовом не надано доказів на підтвердження відсутності заборгованості.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ МТБ БАНК про визнання припиненою поруки за Договором поруки № 01602-СХ від 08.05.2019, суд дійшов до висновку про відмову у його задоволенні у зв`язку з необґрунтованістю.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст. 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст. 1049 ЦК України).

Згідно з частинами ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Отже, за договором позики та кредитним договором обов`язку позикодавця (кредитодавця) передати позичальнику грошові кошти кореспондує обов`язок позичальника повернути позикодавцю (кредитодавцю) грошові кошти або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (при наданні позики), а також сплатити проценти, якщо це передбачено договором.

Таким чином, договір позики та кредитний договір вважаються виконаними в момент повернення позичальником грошових коштів, такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості (при наданні позики), а також сплати процентів, якщо це передбачено договором.

У даному випадку, між ПАТ"МТБ БАНК" та СТОВ ПЕТРОВСЬКИЙ укладено Кредитний договір № 01392/Х від 08.05.2019.

Позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав, та надав позичальнику (третій особі) грошові кошти в розмірі 2800000,00 грн.

Положеннями ст.610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його усток, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У цьому спорі, Позичальник (Третя особа) у порушення умов Кредитного договору свої зобов`язання з погашення наданого кредиту у повному обсязі, термін остаточного повернення якого настав 01.06.2022, належним чином не виконав. Доказів у спростування цих обставин не надав, факту отримання кредитних не спростував.

Прострочення СТОВ "ПЕТРОВСЬКИЙ" за Кредитним договором підтверджується виписками по його рахунках та розрахунком заборгованості Позивача.

Крім того, виходячи з умов кредитного договору, суд не вбачає неправомірним нарахування Позивачем 36 000,00 грн. заборгованості по простроченій комісії, 28 000,00 грн. штрафу за порушення п. 3.3.5.2 кредитного договору та 15 600,00 грн. штрафу за порушення п. 3.3.5.1 кредитного договору .

Розрахунки вказаних сум здійснені Позивачем, Відповідачем не спростовані, власні контррозрахунки не надані.

У цьому зв`язку суд враховує, що, зокрема, виконання пункту 3.3.5.1 Кредитного договору передбачає саме зобов`язання Позичальника у вигляді активної дії щодо надання звітності і сам факт відсутності виконання вказаних умов Кредитного договору є підтвердженням того, що таке порушення було допущено.

У справі відсутні докази звернення позичальника до банку з приводу неможливості виконання умов 3.3.5.1, 3.3.5.2 Кредитного договору через форс-мажорні обставини. Безпосередній вплив таких обставин на можливість виконання вказаних зобов`язань не підтверджено належними доказами і у суді. Тоді як визначальним є саме причинно-наслідковий зв`язок між неможливістю виконання договірних зобов`язань та форс-мажорними обставинами. Обов`язок доведення таких обставин покладено на особу, яка на них посилається.

Також суд приймає до уваги, що у силу положень частини 2 ст. 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" юридичні особи місцезнаходженням яких є тимчасово окупована територія, зобов`язані змінити їхню податкову адресу на іншу територію України для здійснення господарської діяльності.

Викладене, у тому числі, спростовує доводи Апелянта про те, що знаходження Позичальника на тимчасово окупованій території унеможливлювало надання послуг банком за які передбачена сплата комісії, а також виконання умов кредитного договору, за порушення яких нараховано штраф.

До того ж, посилаючись на недоведеність наявності порушення Позичальником вказаних пунктів Кредитного договору, Скаржник не надає доказів, які б підтверджували виконання їх Позичальником.

Щодо нараховування комісії та тверджень Скаржника про нікчемність п. 2.6 Кредитного договору, то, як слушно зазначив Позивач, Апелянт посилається на правову позицію, сформовану щодо встановлення комісій по споживчих кредитах, тоді як даний Кредитний договір не є споживчим, а вказані правовідносини є господарсько-правовими, тому судова практика, яка сформована Верховним Судом щодо визнання недійсним умов договорів, якими встановлюється комісія для фізичних осіб споживачів банківських послуг, не може бути застосована до правовідносин у справі, що розглядається.

Окрім того, відсутні докази звернення позичальника чи поручителя з вимогами про визнання недійсними таких умов договору щодо стягнення комісії, а тому суд керується презумпцією правомірності правочину. При цьому чинне законодавство України не містить заборони Банку встановлювати комісію.

Одночасно, щодо стягнення відсотків колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

У постановах Великої Палати Верховного Суду неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання (такі висновки наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 наведено висновки, за якими припис абзацу другого частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

У частині третій статті 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третя статті 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону.

У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх.

Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України.

Твердження сторони про те, що проценти за "користування кредитом" нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння стороною правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.

Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

У справі, що розглядається, з умов кредитного договору, вбачається, що визначений пунктом 1.3 кредитного договору строк дії кредитної лінії (по 07.05.2020), це строк, протягом якого у межах розміру ліміту кредитної лінії може видавати позичальнику кредитні кошти (кредит).

Також, як встановлено вище, строк було продовжено сторонами додатковою угодою від 22.05.2020 №1 до 05.05.2022. У подальшому сторони кредитного договору продовжили цей строк до 01.06.2022 шляхом обміну листами.

Банк нарахував і заявив відсотки за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування на підставі саме умов кредитного договору (п. 2.5 кредитного договору), якими передбачений обов`язок сплачувати проценти після закінчення строку кредитування.

Разом з тим, зміст наведених умов кредитного договору не свідчить про узгодження сторонами певного розміру процентів як міри відповідальності за повернення кредиту після закінчення строку кредитування, передбаченої статтею 625 ЦК України. Крім того вказаний пункт кредитного договору міститься у розділі, який регулює правомірну поведінку сторін (Розділ 2 "Умови і порядок видачі та погашення кредиту" а не в окремому розділі, що регулює відповідальність позичальника (Розділ 5 "Відповідальність сторін").

Окрім того, тлумачення даної умови договору має здійснюватися на користь позичальника, оскільки умови договору у цілому запропоновані банком.

Банк не заявляв грошові вимоги, які б були обґрунтовані частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

За таких умов, заборгованість за процентами за користування кредитом заявлена до стягнення за період з 02.06.2022 по 30.01.2023, тобто за період після закінчення строку кредитування , є неправомірною, оскільки, як зазначено вище, після 01.06.2022 банк не мав прав нараховувати проценти за користування кредитом згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд наведеного не врахував, що призвело до помилкових висновків про наявних підстав для стягнення з Відповідача процентів за вказаний період.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що оплати у сумі 3222,43 грн. (сплачена сума процентів 947420,95грн - нарахована сума процентів 944198,52грн ) мають бути враховані у погашення основного боргу за тілом кредиту.

Отже, заборгованість за тілом кредиту, у такому випадку, складає 266777,57 грн. (270000,00грн. - 3222,43грн).

Таким чином, доводи Скаржника у відповідній частині знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставними доводи скарги про неналежність таких доказів як виписки з рахунків.

За сталою практикою Верховного Суду виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні порядок ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Національному банку України та банках встановлюється Національним банком України відповідно до цього Закону та міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно з пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Пунктом 63 Положення визначено, що виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/ печатку банку.

Надані Банком виписки по рахункам позичальника по даній справі відповідають вимогам Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України та Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та містять всі необхідні реквізити , а саме штамп Банку з датою посвідчення виписки, підпис особи, її прізвище та ініціали та її посаду. Тобто виписки містять дані, які дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у її складанні та є уповноваженою для їх формування і засвідчення. Слід зазначити, що наявність печатки Банку не є обов`язковим реквізитом.

При цьому наведена у цих виписках інформація не спростована Скаржником.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням положень наведених вище норм та фактичних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за кредитним договором по тілу кредита у розмірі 266777,50 грн., заборгованості по простроченій комісії у розмірі 36 000,00 грн та штрафу за порушення умов п. 3.3.5.2 , п. 3.3.5.1 кредитного договору у загальній сумі 43600,00грн.

Щодо зустрічного позову , суд враховує наступне.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Поняття поруки закріплено у ст. 553 ЦК України, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включно зі сплатою основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, крім випадків, коли поручитель зобов`язався відповідати за виконання зобов`язання частково (ч. 2 ст. 553, ч. 2 ст. 554 ЦК України).

Кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від боржника та поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо (ст. 543 ЦК України).

Отже, з огляду на солідарний обов`язок перед кредитором боржника за основним зобов`язанням і поручителя, кредитор має право вибору звернення з вимогою до них разом чи до будь-кого з них окремо.

Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції, що з огляду на положення ч. 1 ст.543 ЦК України, ПАТ "МТБ БАНК" має право вимагати стягнення наявної заборгованості за кредитом, відсотками, комісії та штрафу як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Матеріали даної справи свідчать про те, що 08.05.2019 Банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки №01602-СХ.

За умовами договору поруки ОСОБА_1 поручився перед Банком за виконання Боржником (СТОВ ПЕТРОВСЬКИЙ) зобов`язань за Кредитним договором, зокрема, з повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, комісії та сплати можливих штрафних санкцій.

За змістом п.1.3 Договору поруки у випадку порушення Боржником зобов`язань за Кредитним договором, Боржник та Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники.

В п. 5.1 Договору поруки визначено, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє 120 місяців з дати набуття ним чинності.

Забезпечене порукою зобов`язання Боржника Поручитель повинен виконати на протязі 5-ти (п`яти) календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Кредитора (п.2.1 Договору поруки).

Як зазначалось раніше, 16.07.2024 Банк направив Поручителю вимогу про виконання зобов`язання та погашення заборгованості, що утворилась за Кредитним договором. Вказана вимога, що була направлена Поручителю ОСОБА_1 на адресу, зазначену у Договорі поруки, яка не була вручена адресату у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання та повернута оператором поштового зв`язку відправнику.

Між тим суд враховує, що п. 2.4 Договору поруки передбачений обов`язок Поручителя повідомити Кредитора протягом 3-х календарних днів у випадку зміни місця проживання чи реєстрації, однак докази такого повідомлення у справі відсутні.

При цьому направлення листа на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

За таких умов, доводи Скаржника про неотримання ним вимоги, з посиланням на повернення Банку поштового відправлення з цією вимогою , відхиляються колегією суддів.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Однак, у даному випадку, підстав для припинення дії договору поруки, визначених ст. 559 ЦК України, судом не встановлено.

Так, у п. 5.1 Договору поруки сторони визначили, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє 120 місяців з дати набуття ним чинності.

Отже, сторонами Договору поруки було визначено строк його дії, а саме - 120 місяців з моменту підписання Договору поруки, а отже до 08.05.2029.

Крім того, позов подано Банком до Поручителя у межах трирічного строку з дня настання строку виконання основного зобов`язання, як то передбачено в ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Тобто, договір поруки не є припиненим, і Поручитель - ОСОБА_1 має нести відповідальність перед ПАТ"МТБ БАНК" за цим договором як солідарний боржник за неналежне виконання зобов`язань СТОВ"ПЕТРОВСЬКИЙ" за Кредитним договором.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з відмовою місцевим господарським судом у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ МТБ БАНК про визнання припиненою поруки за Договором поруки № 01602-СХ від 08.05.2019, у зв`язку з його необґрунтованістю.

Інші доводи Скаржника були розглянуті судом, але вони не знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

З урахуванням доводів та вимог апеляційної скарги щодо оскарження судового рішення, а також з огляду на зазначені вище мотиви та норми чинного законодавства України, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для зміни оскаржуваного рішення у частині розміру стягнутого тіла кредиту та скасування його у частині стягнення прострочених відсотків.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

За змістом ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами ч. 4 ст. 277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

У даному випадку, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення господарського суду підлягає зміні у частині розміру стягнутого тіла кредиту та скасуванню у частині стягнення прострочених відсотків.

10. Судові витрати.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 129 ГПК України, зокрема, згідно із ч. 2 вказаної статті судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , який звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід стягнути пропорційно до задоволених вимог до Державного бюджету України з Публічного акціонерного товариства "МТБ БАНК".

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 08.04.2025 у справі № 908/2999/24 змінити у частині розміру стягнутого тіла кредиту та скасувати у частині стягнення прострочених відсотків з новим розподілом судового збору за первісним позовом.

Ухвалити у цій частині нове рішення.

Викласти абзац 2 резолютивної частини рішення у наступній редакції:

"Стягнути з ОСОБА_1 ,( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» (68003, Одеська область, місто Чорноморськ, пр. Миру, буд. 28, ідентифікаційний номер юридичної особи 21650966) 266777,57грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, 36000,00 грн. простроченої комісії, 43600,00 грн. штрафу та 4156,53грн. витрат на сплату судового збору. Видати наказ."

У решті рішення - залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "МТБ БАНК" до Державного бюджету України судовий збір за подання Відповідачем апеляційної скарги у сумі 503,21 грн.

Видачу наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 18.12.2025р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В.Чус

Суддя М.О. Дармін