номер провадження справи 9/159/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2025 Справа № 908/2732/25

м.Запоріжжя

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових сплавів»

до відповідача: держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації

про стягнення 1 582 218,59 доларів США

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Непомнящій Н.П.

За участю представників:

від позивача: Балабко А.В.;

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових сплавів» про стягнення з Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації збитків завданих внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України у розмірі 1 582 218,59 доларів США, що є еквівалентом 65710487,22 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 01.09.2025 здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/2732/25 та визначено до розгляду судді Боєвій О.С.

Ухвалою суду від 04.09.2025 вищевказану позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 15.09.2025 позовну заяву, після усунення позивачем недоліків, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2732/25, присвоєний номер провадження 9/159/25, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 14.10.2025. Ухвалою суду від 14.10.2025 підготовче засідання відкладено на 06.11.2025. Ухвалою суду від 06.11.2025 продовжено строк підготовчого провадження № 908/2732/25 на тридцять днів, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.12.2025.

У судовому засіданні 04.12.2025 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, що викладені у позовній заяві. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено зокрема про наступне. Відповідно до Договору суборенди №47/4/25 від 01.03.2025 ТОВ «ЗЗКС» користується частиною корпусу 10, приміщення №4 (літ.В), площею 300,00 кв.м. по вул. Новобудов, 9 у м.Запоріжжя. 17.06.2025 в період часу з 02:04 по 02:26 невстановлені особи з числа військовослужбовців збройних сил Російської Федерації вчинили воєнний злочин, а саме: завдали ворожі удари по території міста Запоріжжя. Ракетні удари нанесено по вул. Новобудов, буд. 9, внаслідок чого сталась пожежа через потрапляння боєприпасів та їх уламків, було пошкоджено й знищено частину майна підприємства позивача, яке перебувало на його балансі згідно даних бухгалтерського обліку. ТОВ «ЗЗКС» звернулось до Запорізької торгово-промислової плати для визначення збитків, завданих ТОВ «ЗЗКС» внаслідок знищення та пошкодження майна, яке знаходилось за адресою: м. Запоріжжя, вул. Новобудов, 9, в результаті збройної агресії Російської Федерації. Сума нанесених позивачу збитків підтверджується Звітом про незалежну оцінку вартості розміру реальних збитків на 17.06.2025 та складає 65710487,22 грн, що по курсу НБУ на дату оцінки становить 1582218,59 доларів США. Просив позов задовольнити та стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових сплавів» з Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації збитки у розмірі 1582218,59 доларів США.

Відповідач в судові засідання не з`являвся, про причини неявки суду не повідомляв; своїм правом на подання відзиву не скористався, відзив на позов суду не подав. Заяви/клопотання з процесуальних питань від відповідача до суду не надходили. Про розгляд справи відповідач повідомлений належним чином.

Так, відповідно до ст. 365 Господарського процесуального кодексу України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 367 ГПК України передбачено: у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно, зокрема, вручити документи на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У зв`язку з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», за зверненням Мін`юсту, Міністерство закордонних справ України повідомило депозитаріїв конвенцій Ради Європи, Гаазької конференції з міжнародного приватного права та ООН, а також сторони двосторонніх міжнародних договорів України про повномасштабну триваючу збройну агресією Росії проти України та неможливість у зв`язку з цим гарантувати у повному обсязі виконання українською стороною зобов`язань за відповідними міжнародними договорами та конвенціями на весь період воєнного стану.

Згідно з листом Міністерства юстиції України «Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану» № 25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022, з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами Російської Федерації на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права.

Міністерство юстиції України листом № 91935//12.1.1 від 06.10.2022 щодо вручення судових документів резидентам Російської Федерації в порядку ст. 8 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року повідомило, що за інформацією МЗС України (лист № 71/14-500-77469 від 03.10.2022) 24.02.2022 розірвано дипломатичні відносини між Україною та Російською Федерацією у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією останньої проти України. Функціонування закордонних дипломатичних установ України на території РФ та діяльність її дипломатичних установ на території України зупинено. Комунікація МЗС з органами влади РФ за посередництва третіх держав також не здійснюється.

01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», який набрав чинності 23.12.2022, яким передбачено: - зупинення дії у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м.Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР; - вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР , та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР.

Відповідно до Закону України «Про вихід з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності» від 12 січня 2023 року

№ 2855-IX, який набрав чинності 05.02.2023, Верховна Рада України, керуючись положеннями статті 62 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 24 Закону України «Про міжнародні договори України», постановила вийти з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, вчиненої в м. Києві 20 березня 1992 року та ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року № 2889-XII.

Згідно з повідомленням, розміщеним 25.02.2022 на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства «Укрпошта», у зв`язку з агресією з боку Росії та введенням воєнного стану, АТ «Укрпошта» припинила поштове співробітництво з поштою Росії та Білорусі; посилки та перекази в ці країни не приймаються.

За наведених обставин, відповідача про відкриття провадження у даній справі, а також про дати, час і місце судових засідань було повідомлено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, шляхом розміщення текстів відповідних ухвал.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Зі змісту ч. 9 ст. 165 ГПК України слідує, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про розгляд справи за відсутністю відповідача за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача, суд

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових сплавів» (; позивач у даній справі) є юридичною особою, яка створена та зареєстрована відповідно до законодавства України.

Згідно з відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом економічної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових сплавів» є виробництво міді.

01.03.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових металів» (Орендар) та Товариство з обмеженою діяльністю «Запорізький завод кольорових сплавів» (Суборендар, позивач у справі) уклали Договір суборенди № 47/4/25, відповідно до якого за Актом приймання-передачі від 01.06.2025 (Додаток №1 до Договору суборенди №47/4/25 від 01.03.2025) позивачу було передано у строкове платне користування нерухоме майно: частина корпусу №10, приміщення №4 (літ. В), площею 300,0 кв.м, що розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Новобудов, 9.

Згідно з п 1.4 Договору суборенди строк його дії до 31.12.2025.

Як зазначив позивач у позовній заяві, 17.06.2025 в період часу з 02:04 по 02:26 невстановлені особи з числа військовослужбовців збройних сил Російської Федерації завдали ворожі ракетні удари по території міста Запоріжжя. Ракетні удари нанесено по вул. Новобудов, буд. 9. Внаслідок чого було пошкоджено та знищено майно, що перебувало на балансі підприємства позивача.

В Акті про пожежу від 17.06.2025, складеному Запорізьким районним управлінням Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області, встановлено факт пожежі, що виникла 17.06.2025 о 02 годині 47 хвилин на об`єкті за адресою: м. Запоріжжя, вул. Новобудов, 9. Пожежею знищено та пошкоджено в т.ч. майно ТОВ «ЗЗКС». Причини пожежі: потрапляння боєприпасів, їх уламків внаслідок бойових дій.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 17.06.2025 було зареєстровано кримінальне провадження №0000916 за фактом кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч. 1 ст. 438 КК України, щодо вчинення 17.06.2025 в період часу з 02:04 по 02:26 невстановленими особами з числа військовослужбовців збройних сил РФ воєнного злочину, а саме: завдання ворожих ударів по території міста Запоріжжя та Запорізької області. Вказано, що ракетні удари нанесено зокрема по вул. Новобудов, 9 міста Запоріжжя, внаслідок ударів в т.ч. знищено та пошкоджено майно ТОВ «Запорізький завод кольорових сплавів» ().

Постановою Управління Служби безпеки України в Запорізькій області від 20.06.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових сплавів» визнано потерпілим у кримінальному провадженні №0000916 від 17.06.2025.

Здійснення ракетного обстрілу військами Російської Федерації в ніч на 17 червня 2025 року міста Запоріжжя, внаслідок якого зафіксовано пошкодження та знищення майна юридичних осіб також підтверджуються інформацією з відкритих джерел, в тому числі в мережі Інтернет.

Наказом директора ТОВ «ЗЗКС» № 41 від 17.06.2025 призначено комісією з проведення інвентаризації активів підприємства згідно Додатку до цього наказу станом на 17.06.2025, з метою підтвердження наявності або знищення активів внаслідок збройної агресії РФ.

Відповідно до Протоколу засідання інвентаризаційної комісії від 17.06.2025, затвердженого директором ТОВ «ЗЗКС», в результаті інвентаризації було виявлено знищення та пошкодження активів, зазначених в інвентаризаційних описах основних засобів від 17.06.2025 за № ЗЗ00000, № ЗЗ000002 та інвентаризаційних описах товарно-матеріальних цінностей від 17.06.2025 за № ЗЗ000002, № ЗЗ000003, №ЗЗ000004, № ЗЗ000005, копії яких містяться в матеріалах справи (арк.с.30-38).

В Акті пошкодженого та знищеного майна ТОВ «ЗЗКС», внаслідок ракетного обстрілу, складеному 17.06.2025 (арк.с. 39-41), наведений докладний перелік знищеного та пошкодженого майна, яке було розміщене в приміщенні № 4 (літ. В) частини корпусу №10 по вул. Новобудов, 9, що використовувалось товариством на підставі договору суборенди №47/4/25 від 01.03.2025, а саме:

Знищене майно: 1. Комплект ВКР №8 у кількості 1 шт., 2. Комплект ВКР №8 у кількості 1 шт., 3. Колонка пожежна КП у кількості 1 шт., 4. Балон д/газу у кількості 5 шт., 5.Верстат вертикально-свердлильний 2Н 118 у кількості 1 шт., 6.Верстат вертикально-свердлильний 2Н 135 у кількості 1 шт., 7.Верстат вертикально- свердлильний ПК 203 у кількості 1 шт., 8.Верстат заточувальний 3Б633 у кількості 2 шт., 9.Зварювальний апарат IGBT Дніпро -М 250 DPFC у кількості 1 шт., 10.Зварювальний апарат IGBT Дніпро-М М-18 D(3021) у кількості 1 шт., 11.Кабель ААБ-10-3 х240 у кількості 0,5 км, 12.Кабель ААШв-10-3 х50 у кількості 0,015 км, 13.Колонка пожежна КП у кількості 1 шт., 14.Рукав пожежний Д=51мм у кількості 12 шт., 15.Стіл друкаря у кількості 3 шт., 16.Стіл друкаря у кількості 1 шт., 17.Стул PRESTIGE у кількості 1 шт., 18.Трансформатор ТМ 400/10-70У1 у кількості 1 шт., 19.Трансформатор ТТU-А1 у кількості 1 шт., 20.Ячейка ЩО-70 у кількості 3 шт., 21.Жалюзі вертикальні у кількості 23,4 кв.м, 22.Залишки фарб невмісні розч-ків галоген. розчин. у кількості 2 шт., 23.Відпрацьовані мастила - А3020 13 02 08*, Інщі моторні, індустріальні та оливи у кількості 0,8 т, 24.Сіль вагова у кількості 0,8т, 25.Помпа механічна для води у кількості 1шт., 26.Радіостанція Букет 163 М4 у кількості 2шт., 27.Плівка П/Э 195 у кількості 1170 м2, 28. Плівка ламинац. 15мкр 255 у кількості 2810,1 м2, 29.Фольга Laser Sseamless/AL-KPO (2000*0.186) у кількості 8835 м2, 30.Плівка ламинац. 15мкр. 215 матова у кількості 3440 м2, 31.Фольга х/т 0,085 золото у кількості 68 м2, 32.Фольга х/т серебро (0,180х2000) у кількості 54 м2, 33.Адгезив для ламінації KDL у кількості 15 кг, 34.Фольга хол. тисн. серебро 175 у кількості 700 м2, 35.Фольга золото 0,175х2000 у кількості 105 м2, 36.Фольга Luxor KPW OP 220 (2000*0.200 ) у кількості 1000 м2, 37.Фольга Alufin KPW OP 220 (2000*0.200) у кількості 1200 м2, 38.Фольга Luxor KPW OP 220 (2000*0.170) у кількості 340 м2, 39.Лак флуоресцентний флексо (жовте свічення) №22 у кількості 2 кг, 40.Лак тактильний TLR-279 у кількості 20 кг, 41.УФ клей постійноїклейкості UК-01 у кількості 5 кг, 42.Лак EL 980 ENERGY-LAC HIGH BUILD ROT SCREEN у кількості 40 кг, 43.Лак матовий EL 372-1 Ultra Matt (Pulse) у кількості 5 кг, 44.Плівка ламинац. 15 мкр. 185 матова у кількості 1480 м2, 45.Адгезив для холодного тиснення EL 037-1 (Pulse) у кількості 5 кг, 46.Плівка ламинат матовий 0,120х4000 у кількості 1476 м2, 47.Лак Реліз FPC-088-1 Pantone (Pulse) у кількості 5 кг, 48.Фольга Alufin CWO (2000*0.085 ) у кількості 187 м2, 49.Фольга х/т срібло 210 у кількості 504 м2, 50.Фольга х/т срібло 95 у кількості 760 м2, 51.Плівка ламинац. матова 15мкр. 230 у кількості 2070 м2, 52.Папір с/к полуглянц.140 у кількості у кількості 840 м2, 53.Плівка ламинат матовий 0,155х4000 у кількості 4200 м2, 54.Плівка ламинат матовий 0,165х4000 у кількості 3300 м2, 55.Фольга Laser Sseamless/AL-KPO (2000*0.180) у кількості 1879,2 м2, 56.Фольга х/т срібло 130 у кількості 806 м2, 57.Фольга холодного тиснения КМВ золото 0,210х2000 у кількості 273 м2, 58.Плівка клир.105 у кількості 511,35 м2, 59.Фарба UVIVID FLEXO JD 009/5 плот.чорн. у кількості 5 кг, 60.Фарба UVIVID FLEXO JD помаранчева у кількості 10 кг, 61.Фарба UVIVID FLEXO JD родамінова у кількості 5 кг, 62.Фарба UVIVID FLEXO JD процес синій у кількості 10 кг, 63.Фарба UVIVID FLEXO JD зелений у кількості 15 кг, 64.Фарба UVIVID FLEXO JD рубінова у кількості 20 кг, 65.Фарба UVIVID FLEXO JD база для змішування у кількості 20 кг, 66.Фарба UVIVID FLEXO JD052/5 процес жовтий у кількості 15 кг, 67.Фарба UVIVID FLEXO JD461/5 яскрава світл. золота у кількості 5 кг, 68.Плівка самокл. РР CLEAR FTC 50 PF 37 PET 23 (185мм*2000м) у кількості 13320 м2, 69.Пленка клир 50мкр. 255 у кількості 510 м2, 70.Плівка клир.135 у кількості 1734,75 м2, 71.Плівка клир. 50мкр. 140 у кількості 1400 м2, 72. JD 045/5 фарба жовта у кількості 25 кг. 73.Фарба UVIVID FLEXO JD215/5 процес циан у кількості 15 кг, 74.Пленка клир. 150 у кількості 900 м2, 75.Фарба JD 001/5чорна у кількості 10 кг, 76.Фольга х/т срібло 90 у кількості 360 м2, 77.Фольга х/т срібло 105 у кількості 1071 м2, 78.Фарба UVIVID FLEXO JD135/5процес мажента у кількості 20 кг, 79.Фольга х/т серебро,100 у кількості 400 м2, 80.Pantone Warm Red JD 199 фарба у кількості 5 кг, 81.Фарба UVIVID FLEXO JDфіолетова у кількості 5 кг, 82.Фарба UVIVID JDстій.. рефлексн.синій у кількості 10 кг, 83.Фольга Laser Sseamless/AL-KPO (2000*0.145) у кількості 2697 м2, 84.Фольга х/т срібло 270 у кількості 1782 м2, 85.Плівка н/е глянц. біла 100 у кількості 1200 м2, 86.Плівка клір. 50мкр. 210 у кількості 3441,9 м2, 87.Фольга х/т серебро 162 дифр. у кількості 2146,5 м2, 88.Фольга х/т 115 серебро у кількості 713 м2, 89.Фольга х/т 150 серебро у кількості 945 м2, 90.Плівка клір. 50мкр.235 у кількості 2997 м2, 91.фольга х/т срібло,120 у кількості 228 м2, 92.Фольга х/т золото 105 у кількості 210 м2, 93.Фольга х/т 100 золото у кількості 310 м2, 94.Фарба UVIVID FLEXO JD пурпурн у кількості 5 кг, 95.Фольга Luxor KPW OP 220 (2000*0.180) у кількості 828 м2, 96.Фольга Alufin KPW OP 220 (2000*0.135 ) у кількості 256,5 м2, 97.Плівка клир 50мкр 165 у кількості 643,5 м2, 98.Плівка клір. 50мкр. 205 у кількості 2460 м2, 99.Плівка ламинац. 15мкр. 110 у кількості 2717 м2, 100.Фольга х/т 90 золото у кількості 135 м2, 101.Залишки фарб невмістні розч-ків галогенованих(відх. негалогенованих розчинників) у кількості 2 т, 102.Фольга х/т 165 срібло у кількості 1023 м2, 103.Фольга х/т срібло,155 у кількості 1550 м2, 104.Фольга х/т срібло 185 у кількості 1110 м2, 105.Плівка ламинац. 15мкр. 180 матова у кількості 3348 м2, 106.Плівка ламинац. 15мкр. 110 матова у кількості 1815 м2, 107.Фольга х/т серебро,202 дифр. у кількості 941,32 м2, 108.Фольга х/т серебро 158 дифр. у кількості 1896 м2, 109.фольга Luxor KPW OP 220 (2000*0.190 ) у кількості 2356 м2, 110.Плівка п/е глянц. біла 215 у кількості 860 м2, 111.фольга х/т срібло 110 у кількості 33 м2, 112.Фарба флексографіч. Red (097) у кількості 5 кг, 113.Плівка ламинац. 15мкр 230 у кількості 142600 м2, 114.Фольга х/т , золото 0,095м у кількості 655,5 м2;

Пошкоджене майно: 1. КРПЗ-10 кВ (комплектний розподільчий пристрій зовнішній), 2. Газоаналізатор Hoeywell BW FLEX CH4 (0-100% НПВ),О2(0-30об%), 3. Система обліку і контролю електроенергіїї, 4. Газопоршневий генератор AKSA ACG 2000, 5. Трансформатор ТСЗКЛ-3150/10-У2, 6. Кондиціонер GREE GWH 12AAB-K3NNA2A у кількості 1 шт., 7.Кабель NYY-J 3 x 16 у кількості 0,04 км, 8. Кабель CYY-F 3 x 25 + 16 у кількості 0,038 км, 9. Кабель YSLY-JZ 14x1,5 300/500кВ у кількості 0,168 км.

Крім того, згідно з Актом комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок

збройної агресії Російської Федерації від №552/Х-1 від 20.06.2025, складеним комісією Запорізької міської територіальної громади, також було зафіксовано пошкодження будівлі промислового корпусу №10 (енергоблок) інв. №, літ. В (приміщення 4), за адресою: м. Запоріжжя, вул. Новобудов, 9. Відомості щодо вказаного об`єкта внесені до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, дата реєстрації 30.07.2025 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в РПЗМ: ОНМ-30.07.2025-518575) (арк.с. 42-47).

В обґрунтування заявлених вимог та підтвердження розміру збитків завданих внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України у зв`язку зі знищенням та пошкодженням майна, позивачем в т.ч. надано в матеріали справи (додано до позову) в копіях: Експертний висновок № О-3200/1 Запорізької торгово-промислової плати щодо первинного фіксування стану майна, пошкодженого або зруйнованого внаслідок бойових дій, складений від 22.07.2025 (серія ЕВ № 002738) та Звіт Запорізької торгово-промислової плати ОЦ-3200 про незалежну оцінку розміру реальних збитків, складений 23.07.2025 (оцінка проведена станом на 17.06.2025).

За результатами проведеної незалежної оцінки надано висновок про вартість реальних збитків, завданих ТОВ «Запорізький завод кольорових сплавів» внаслідок знищення та пошкодження майна у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, згідно з яким сума реальних збитків з урахуванням ПДВ станом на 17.06.2025р. склала 65 710 487,22 грн (шістдесят п`ять мільйонів сімсот десять тисяч чотириста вісімдесят сім грн 22 коп.), або в перерахунку по курсу НБУ на дату оцінки (41,5306 грн) 1 582 218,59 доларів США, яку позивач просить стягнути з відповідача держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд дійшов висновку про задоволення позову виходячи з наступного.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Відповідними Указами Президента України строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і триває до теперішнього часу.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, Запорізька міська територіальна громада (UA0082704) з 01.02.2023 відноситься до територій можливих бойових дій (підпункт 1.3 пункту 1 розділу І Переліку).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 4 ГПК України встановлено право юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, фізичних осіб, які не є підприємцями, на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 цього Кодексу, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, необхідно зважати на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. theUnited Kingdom, (22414/93) [1996] ЕСНR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02).

З урахуванням наведеного, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Права особи в суді повинні бути захищені таким способом, який реально відновить її порушені інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України «Про міжнародне приватне право», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.ч. 1, 2 ст. 11 ГПК України).

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частинами 5, 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З положень ст.ст. 7, 365, 366 ГПК України слідує, що правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» зокрема визначено, що суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України (п. 3 частини 1).

Відповідно до частини 1 статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право», пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі в справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову та звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Статтею 5 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про юрисдикційні імунітети держав та їх власності від 02.12.2004 встановлено, що держава користується імунітетом, щодо себе та своєї власності, від юрисдикції судів іншої держави з урахуванням положень цієї Конвенції.

У рішенні від 23.03.2010 у справі «Цудак проти Литви» (Cudak v Lithuania.) ЄСПЛ визнав існування звичаєвих норм у питаннях державного імунітету, переважання в міжнародній практиці теорії обмеженого імунітету держави, наголосивши на тому, що обмеження має переслідувати законну мету та бути пропорційним такій меті.

Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19 щодо судового імунітету Російської Федерації у справах про відшкодування шкоди, завданої державою-агресором, Верховний Суд дійшов висновку, що Російська Федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії.

Верховний Суд виходив із того, що названа країна-агресор діяла не у межах свого суверенного права на самооборону, навпаки віроломно порушила усі суверенні права України, діючи на її території, а тому безумовно надалі не користується у такій категорії справ своїм судовим імунітетом. Таким чином, починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства Російської Федерації в Україні запитів щодо згоди Російської Федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням Російською Федерацією збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А з 24.02.2022 таке надсилання неможливе ще й з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з Російською Федерацією.

Верховний Суд у постановах від 18.05.2022 у справах № 428/11673/19 та №760/17232/20-ц розширив правові висновки, згідно з якими підтримання юрисдикційного імунітету Російської Федерації позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У постановах Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 490/9551/19 та від 22.06.2022 у справі № 311/498/20, зокрема, вказано, що РФ діяла поза межами свого суверенного права на самооборону, навпаки віроломно порушила усі суверенні права України, діючи на її території, а тому безумовно надалі не користується в такій категорії справ своїм судовим імунітетом.

Згідно з ч. 1 ст. 49 Закону України «Про міжнародне приватне право», права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В силу приписів ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 та 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає складові елементи: шкоду, протиправність поведінки заподіювача шкоди, причинний зв`язок та вину особи, яка заподіяла шкоду. Для виникнення деліктних зобов`язань необхідний безпосередній причинний зв`язок між цими явищами, тобто протиправні дії повинні породжувати шкідливий результат.

Отже з наведеного слідує, що відшкодування шкоди можливе за таких умов: 1) завдано шкоди особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи; 2) дії або бездіяльність, якими завдана шкода, є неправомірними; 3) причинний зв`язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла; 4) вина особи, яка завдала шкоду. При цьому, цивільне законодавство виходить з презумпції вини порушника (боржника), який, у свою чергу, має довести відсутність своєї вини у спричиненні збитків.

Статтею 1192 ЦК України передбачено: якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

У пункті 4 частини першої статті 2 Статуту ООН закріплено принцип, згідно з яким всі члени Організації Об`єднаних Націй утримуються у їх міжнародних відносинах від загрози силою чи її застосування як проти територіальної недоторканності чи політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Відповідно до ст. 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року, як акт агресії кваліфікується, зокрема, вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не носила, що є результатом такого вторгнення чи нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави чи її частини, а також бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави.

Резолюцією Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй A/RES/ES-11/1 від 02.03.2022 визнано акт агресії Російської Федерації проти України порушенням статуту ООН та звернено до Російської Федерації вимогу припинити збройну агресію проти України; негайно, повністю та безумовно вивести всі свої збройні сили з території України в межах її міжнародно-визнаних кордонів.

Постановою Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року «Про Заяву Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії, вчинені Збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №210/4458/15-ц, від 30 січня 2020 року у справі 287/167/18-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 серпня 2017 року у справі № 761/9437/15-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії Російської Федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує.

Відповідно до частини третьої статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Отже протиправність діяння держави Російська Федерація, як складового елементу факту збройної агресії Росії проти України, в розумінні частини третьої статті 75 ГПК України, є загальновідомим фактом.

Згідно зі ст. 1, ст. 3 Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 року, договірні держави видають своїм сухопутним військам накази, які відповідають Положенню про закони і звичаї війни на суходолі. Воююча сторона, яка порушує норми зазначеного Положення, підлягає відповідальності у формі відшкодування збитків, якщо для цього є підстави. Вона є відповідальною за всі дії, вчинені особами, які входять до складу її збройних сил.

Таким чином, відповідно до наведених вище положень Цивільного кодексу України та вказаної Конвенції, за шкоду, спричинену порушенням законів і звичаїв війни, відповідальність несе воююча держава в цілому, незважаючи на те, який конкретно підрозділ її збройних сил заподіяв шкоду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 326 затверджено Порядок визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації (далі - Порядок).

З положень п. 2 Порядку слідує, що визначення шкоди та збитків здійснюється окремо, зокрема, за таким напрямом як економічні втрати підприємств (крім підприємств оборонно-промислового комплексу), у тому числі господарських товариств, - напрям включає втрати підприємств усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна, втрати фінансових активів, а також упущену вигоду від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності (абзац перший підпункту 18 пункту 2 Порядку).

Одним із основних показників, які оцінюються в межах цього напряму, є вартість втрачених фінансових активів підприємств недержавної форми власності (абзац шостий підпункту 18 пункту 2 Порядку).

Згідно з п. 2 Загальних засад оцінки збитків завданих майну та майновим правам внаслідок збройної агресії Російської Федерації (додаток до Порядку), збитки - вартість втраченого, пошкодженого та (або) знищеного майна, що зазнало руйнівного впливу внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, ракетно-бомбових ударів в ході збройної агресії Російської Федерації, а також розмір витрат, необхідний для відновлення порушеного права (реальні збитки); та/або розмір доходу, який постраждалий міг би одержати за умови відсутності збройної агресії Російської Федерації (упущена вигода);

За змістом п. 5 Загальних засад, оцінка збитків, завданих постраждалим, здійснюється шляхом проведення аналітичної оцінки збитків, стандартизованої, незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи.

Статтею 42 Конституції України визначено, що кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Визначення поняття господарської діяльності також наведено у п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України.

Так, господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становить зокрема право власності. Господарська діяльність може здійснюватися також на основі інших речових прав (права володіння, права користування тощо), передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

З положень ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України слідує, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Під правомочністю володіння розуміється заснована на законі (тобто юридично забезпечена) можливість мати у себе дане майно, утримувати його в своєму господарстві, фактично володіти ним. Правомочність користування являє собою засновану на законі можливість експлуатації, господарського чи іншого використання майна шляхом вилучення з нього корисних властивостей, його споживання. Воно тісно пов`язане з правомочністю володіння, бо в більшості випадків можна користуватися майном, тільки фактично володіючи ним. Правомочність розпорядження означає аналогічну можливість визначення юридичної долі майна шляхом зміни його приналежності, стану або призначення. У своїй сукупності названі правомочності вичерпують всі надані власнику можливості.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі Договору суборенди № 47/4/25 від 01.03.2025 позивач в процесі свої господарської діяльності використовував нерухоме майно за адресою: м. Запоріжжя, вул. Новобудов, 9, де внаслідок ракетної атаки Російської Федерації в ніч на 17 червня 2025 року сталася пожежа та було знищене та пошкоджене майно ТОВ «Запорізький завод кольоровий сплавів», що зафіксовано у відповідних документах, копії яких додані позивачем до позову.

Отже внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України позивач фактично втратив можливість користуватись своїм майном, а також втратив можливість розпоряджатись ним,чим позивачу завдано майнової шкоди.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов до висновку, що внаслідок протиправних дій Російської Федерації, а саме військової агресії останньої проти України та здійсненого 17.06.2025 ракетного удару по місту Запоріжжя, ТОВ «Запорізький завод кольорових сплавів» завдано збитки у зв`язку зі знищенням та пошкодженням його майна.

Отже матеріалами справи підтверджується причинно-наслідковий зв`язок між діями Російської Федерації та завданими позивачу збитками.

Щодо вини, як складового елементу цивільного правопорушення, то цивільне законодавство виходить з презумпції вини порушника, який, у свою чергу, має довести відсутність своєї вини у спричиненні збитків.

Правові засади здійснення оцінки майна визначені Законом України № 2658-III від 12.07.2001 «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі Закон).

У цьому Законі майном, яке може оцінюватися, вважаються об`єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід`ємні частини), об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості, машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, у тому числі об`єкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності.

Згідно з ч. 1 ст. 3 даного Закону, оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Зі змісту статті 7 Закону слідує, що оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону, Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Під час оцінки (визначення розміру) реальних збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям, іншим суб`єктам господарювання всіх форм власності внаслідок втрати, руйнування або пошкодження їх майна у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, застосовується Методика, яка затверджена спільним наказом Міністерства економіки України та Фонду державного майна від 08.10.2022 № 3904/1223 на виконання Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 326 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2022 року №951).

В п.9 розділу І «Основні положення» Методики визначено, що за умовну грошову одиницю приймають долар США. Отриманий результат в еквіваленті умовної грошової одиниці переводять у гривневий еквівалент за курсом Національного банку України на дату оцінки.

Як зазначалось вище, на підтвердження заявленого до стягнення розміру збитків в сумі 1582218,59 доларів США позивачем надано в матеріали справи (додано до позову) копію Звіту ОЦ-3200 Запорізької торгово-промислової плати (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 631/2022 від 20.12.2022, виданий Фондом Державного майна України) про незалежну оцінку розміру реальних збитків, складеного 23.07.2025 (оцінка проведена станом на 17.06.2025), який виконаний оцінювачем Нікітіною Н.М. (сертифікат оцінювача № 937 від 06.12.1997, виданий Фондом державного майна України та Українським товариством оцінювачів, Свідоцтво про реєстрацію оцінювача в Державному реєстрі оцінювачів від 04.05.2005 №2738, свідоцтво про підвищення кваліфікації оцінювача МФ №4122-ПК від 02.10.2024, в т.ч. за напрямом оцінки рухомих речей). Звіт підготовлено для подання до суду, оцінювач обізнаний про кримінальні відповідальність за завідомо неправдивий висновок у звіті, про що зазначено Нікітіною Н.М. у заяві оцінювача.

Оцінка проводилась відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1140 та Методики визначення шкоди та обсягу збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, а також упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності, затвердженої наказом Міністерства економіки України та Фонду державного майна України від 18.10.2022 № 3904/1223.

Надаючи оцінку розміру збитків, суд дійшов висновку про їх доведення в сумі 65710487,22 грн, що є еквівалентом 1582218,59 доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на 17.06.2025 року (41,5306 грн за 1 долар США) на момент здійснення ракетного удару збройними формуваннями Російської Федерації по місту Запоріжжя за адресою: вул. Новобудов, 9, де знаходилось майно позивача.

Доказами, наданими позивачем, повністю підтверджуються викладені у позовній заяві обставини і при цьому правові підстави позову ґрунтуються на матеріальному законі, а обраний позивачем спосіб захисту його порушеного права передбачений законом і є ефективним.

На підставі викладеного, вимоги позивача про стягнення з Російської Федерації збитків у розмірі 1582218,59 доларів США, який документально підтверджено, є законними та обґрунтованими.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом саме позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц, від 30.01.2019 у справі №552/6381/17, від 13.03.2019 у справі №757/39920/15-ц, від 01.04.2020 у справі №520/13067/17, від 05.05.2020 у справі №554/8004/16-ц).

Позивач визначив відповідачем державу Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації.

Суд враховує, що відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.11.2023 у справі № 910/5699/23 також наведений висновок про те, що у спорах про відшкодування шкоди, завданої державою/іноземною державою (органом державної влади, їх посадовою особою або службовою особою/органом державної влади, їх посадовою особою або службовою особою іноземної держави); відповідачем є відповідна держава як учасник цивільних правовідносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав. Держава Україна, як і іноземна держава, бере участь у справі у спорах про відшкодування шкоди, завданої державою (іноземною державою) як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Отже, оскільки держава може виступати у правовідносини лише через свої компетентні органи, необхідним є чітко визначити який саме державний орган цієї країни уповноважений виконувати представницьку функцію в іноземних судах.

Таким чином Міністерство юстиції Російської Федерації є тим компетентним органом, який уповноважений здійснювати повноваження щодо представництва і захисту інтересів Російської Федерації, в т.ч. в межах цього спору.

Водночас зазначення Міністерства юстиції Російської Федерації чи будь-якого іншого державного органу Російської Федерації не впливає на правильність визначення відповідача у цій справі, оскільки таким належним відповідачем залишається країна-агресор Російська Федерація.

Отже позовні вимоги до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації, яка є компетентним органом державної влади Російської Федерації та виконує від її імені відповідні функції, в тому числі з представництва інтересів РФ в судах, є обґрунтованими.

На підставі усього вищевикладеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог до держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про стягнення на користь позивача збитків в розмірі 1582218,59 доларів США.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

З наведеного слідує, що за подання позовної заяви у даній справі позивач звільнений від сплати судового збору.

Згідно з ч. 2 ст. 129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, оскільки позивач від сплати судового збору за розгляд даного спору (подання позову) звільнений, тому у відповідності до положень ч. 2 ст. 129 ГПК України з відповідача - держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації підлягає стягненню в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 985 657,31 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (119991, Російська Федерація, м. Москва, вул. Житня, буд. 14, будівля 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових сплавів», (76011, Івано-Франківська область, Івано-Франківський район, м. Івано-Франківськ, вул. Коновальця Євгена, буд. 229) збитки задані внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України у розмірі 1 582 218, 59 доларів США (один мільйон п`ятсот вісімдесят дві тисячі двісті вісімнадцять доларів США 59 центів), що є еквівалентом 65 710 487 грн 22 коп.

Стягнути з держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (119991, Російська Федерація, м. Москва, вул. Житня, буд. 14, будівля 1) в дохід Державного бюджету України суму 985 657 (дев`ятсот вісімдесят п`ять тисяч шістсот п`ятдесят сім) грн 31 коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 15.12.2025.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва