ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року Справа № 902/492/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Маціщук А.В. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Першко А.А.

за участю представників сторін:

від позивача - Кріпак О.М.

від відповідача - Косунець Д.В.

від третьої особи - не з`явився

прокурор - Рункевич І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Вінницької обласної прокуратури та Виконавчого комітету Вінницької міської ради на рішення Господарського суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року у справі №902/492/25 (повний текст складено 09 жовтня 2025 року, суддя Міліціанов Р.В.)

за позовом Виконавчого комітету Вінницької міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ"

за участю Вінницької обласної прокуратури

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області

про розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

Виконавчий комітет Вінницької міської ради звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" про розірвання Договору про постачання електричної енергії споживачу №1318491 від 22 січня 2025 року зі змінами та додатковими угодами.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 06 серпня 2025 року у справі №902/492/25 задоволено повідомлення Вінницької обласної прокуратури №15/2-324вих-25 від 04 серпня 2025 року. Допущено Вінницьку обласну прокуратуру до участі у справі №902/492/25. Також, даною ухвалою залучено до участі у розгляді справи у процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року у справі №902/492/25 відмовлено повністю у задоволенні позову Виконавчого комітету Вінницької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" про розірвання Договору про постачання електричної енергії споживачу №1318491 від 22 січня 2025 року зі змінами та додатковими угодами.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що станом на дату прийняття замовником рішення про визначення переможця публічної закупівлі (10 січня 2025 року) запроваджені Указом Президента України санкції не діяли та не надавали уповноваженій особі замовника повноважень для відхилення тендерної пропозиції ТОВ "ЕНЕРА ВІННИЦЯ". При цьому зазначене товариство не включене до переліку осіб, до яких застосовано санкції.

Суд наголосив, що відповідно до частини 4 статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі" саме цей Закон є спеціальним у спірних правовідносинах, а норми законодавства про публічні закупівлі не передбачають припинення чи розірвання укладених договорів виключно з підстав запровадження санкцій до кінцевого бенефіціарного власника переможця закупівлі. Єдиним передбаченим законом заходом є відхилення тендерної пропозиції, однак після визначення учасника переможцем підстави для розширювального тлумачення норм відсутні. Закон України "Про санкції" також не містить приписів щодо розірвання чинних договорів з юридичними особами, засновниками яких є підсанкційні особи. Аналіз пункту 10 частини 1 статті 4 Закону України "Про санкції" свідчить, що обмеження у сфері публічних закупівель стосуються закупівель у юридичних осіб-нерезидентів, осіб з часткою іноземної держави у статутному капіталі або товарів, робіт і послуг походженням з підсанкційної іноземної держави. ТОВ "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" під ці критерії не підпадає, оскільки є резидентом України, не має іноземної державної частки у статутному капіталі та не постачає товарів підсанкційного походження.

Суд також зазначив, що хоча застосування санкцій не залежить від волі позивача і може розглядатися як зміна обставин, самого факту їх запровадження у період дії договору недостатньо для застосування частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України. Позивачем не доведено, що подальше виконання договору істотно порушує баланс майнових інтересів сторін або позбавляє його того, на що він розраховував при укладенні договору.

За таких обставин, з огляду на недоведеність сукупності умов для розірвання договору в судовому порядку, відсутність прямої законодавчої підстави для розірвання договору публічної закупівлі у зв`язку із застосуванням санкцій до кінцевого бенефіціарного власника та неможливість ухилення від укладення договору після визначення переможця, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Вінницька обласна прокуратура звернулась до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року у справі №902/492/25 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Обгрунтовуючи свої вимоги прокурор стверджує, що рішення Господарського суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року у справі №902/492/25 ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з істотним порушенням норм процесуального права, зокрема суд не врахував обов`язкові приписи санкційного законодавства і Особливостей №1178, не надав належної оцінки висновку Держаудитслужби від 10 квітня 2025 року і доказам щодо статусу КБВ відповідача, а також не застосував релевантну практику ЄСПЛ і Верховного Суду щодо "підняття корпоративної завіси". Належним способом захисту у цій ситуації є розірвання спірного договору як такого, що суперечить публічному інтересу та санкційному режиму.

На переконання прокурора, суд першої інстанції не врахував, що після запровадження санкцій замовник, керуючись положеннями Закону України "Про санкції", Особливостей №1178 та висновком Держаудитслужби від 10 квітня 2025 року, був зобов`язаний припинити дію договору, уклавши відповідну додаткову угоду про розірвання. Іншими словами, об`єктивно система публічних закупівель не передбачає можливості відмовитися від підписання договору з визначеним переможцем після завершення аукціону, однак виявлення нових обставин, зокрема запровадження санкцій щодо кінцевого бенефіціара створює підставу для припинення зобов`язань на підставі закону.

Апелянт стверджує, що висновком Держаудитслужби у Вінницькій області від 10 квітня 2025 року підтверджено, що укладений договір порушує вимоги Закону "Про публічні закупівлі" з урахуванням Особливостей №1178, оскільки кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" є громадянин російської федерації, який не проживає в Україні на законних підставах. Відповідно до пункту 2 Особливостей №1178, замовникам заборонено здійснювати закупівлі у юридичних осіб, бенефіціаром яких є громадянин держави-агресора, окрім тих, що проживають на території України на законних підставах. Держаудитслужба чітко зобов`язала Виконавчий комітет усунути виявлені порушення шляхом припинення зобов`язань за договором, а висновок не був оскаржений, отже, є чинним і обов`язковим до виконання.

Скаржник зазначає, що суд не врахував, що запроваджені санкції до ОСОБА_1 передбачають повне припинення торговельних операцій, зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань, а також заборону участі у публічних закупівлях. Ці обмеження поширюються не лише на фізичну особу, але й на юридичні особи, де така особа є бенефіціаром, відповідно до статей 2 4 Закону України "Про санкції".

Прокурор звертає увагу суду на те, що відсутність у переліку підсанкційних осіб юридичної особи ТОВ "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" не спростовує доводи прокурора та позивача, що кінцевим вигодоодержувачем від спірного правочину є ОСОБА_1 , до якого застосовано персональні спеціальні економічні санкції. Продовження господарських відносин із юридичними особами, власником яких є ОСОБА_1 , підриває фінансово-економічні інтереси держави, адже санкції, запроваджені указами Президента України на виконання рішень РНБО, мають на меті захист національних інтересів і безпеки України від загроз, пов`язаних, зокрема, із збройною агресією рф та економічними ризиками. Хоча ОСОБА_1 формально не є стороною правочину, за даними ресурсу YouControl він є засновником і кінцевим бенефіціаром низки компаній з різних юрисдикцій, у тому числі в офшорних зонах, та має реальний вплив на їх діяльність. ОСОБА_1 є єдиним бенефіціарним власником ТОВ "ЕНЕРА ВІННИЦЯ", який здійснює вирішальний вплив на його діяльність і отримує прибутки від господарських операцій. Таким чином, юридична особа виступає лише посередником для продовження його економічної активності, що суперечить меті санкційного законодавства. Продовження дії договору в умовах чинних санкцій означає фактичне ухилення від обмежень, встановлених рішенням РНБО України, і створює ризик фінансування економічної діяльності підсанкційної особи, що прямо підриває економічну безпеку держави. Така ситуація суперечить принципам публічних закупівель, визначеним статтею 5 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме принципам законності, недискримінації та захисту державних інтересів.

Листом №902/492/25/5547/25 від 22 жовтня 2025 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Вінницької області.

04 листопада 2025 року до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №902/492/25.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 листопада 2025 року у справі №902/492/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Вінницької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року у справі №902/492/25 та призначено розгляд апеляційної скарги на 17 грудня 2025 р. об 10:20 год.

Виконавчий комітет Вінницької міської ради також не погодився з ухваленим рішенням та звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року у справі №902/492/25 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач наполягає, що з урахуванням запровадження санкцій щодо особи, пов`язаної з ТОВ "Енера Вінниця", подальше виконання Договору про постачання електричної енергії №1318491 від 22 січня 2025 року грубо суперечить законодавству України та фактично нівелює мету застосування персональних санкцій, визначену статтею 1 Закону України "Про санкції". На переконання апелянта, укладення та виконання такого договору створює умови для опосередкованого обходу санкційних обмежень і позбавляє їх реального стримувального ефекту.

Скаржник також зазначає, що управлінські рішення підсанкційної особи, як кінцевого бенефіціарного власника, можуть безпосередньо впливати на діяльність товариства, а відтак на національні інтереси та безпеку держави. В умовах збройної агресії проти України такі ризики, на думку апелянта, мають пріоритетне значення у всіх сферах функціонування держави, що узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 квітня 2024 року у справі №910/9234/23.

З огляду на це апелянт стверджує, що застосування санкцій до кінцевого бенефіціара юридичної особи слід визнавати самостійною та достатньою підставою для припинення або розірвання договору, а також для визнання неможливим його подальшого виконання з міркувань захисту національної безпеки та дотримання вимог законодавства про санкції.

Крім того, у скарзі зазначається, що звертаючись до суду з вимогами про розірвання договору, позивач повинен довести наявність обставин, з якими закон пов`язує недійсність правочинів, а також факт порушення свого права або охоронюваного законом інтересу. У цьому контексті апелянт посилається на положення частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України та зазначає, що господарський договір, який суперечить інтересам держави і суспільства, є недійсним за наявності двох обов`язкових ознак: спрямованості правочину на порушення правового господарського порядку та умислу його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору.

Апелянт підкреслює, що визначальною для оцінки такого правочину є його мета, а саме кінцевий результат, якого прагнули досягти сторони. Якщо ця мета є завідомо такою, що суперечить інтересам держави та суспільства, правочин підлягає визнанню недійсним, що, на думку скаржника, узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 червня 2020 року у справі №910/6271/17.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 листопада 2025 року у справі №902/492/25 залишено без руху апеляційну скаргу Виконавчого комітету Вінницької міської ради на рішення Господарського суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року у справі №902/492/25. Зобов`язано апелянта протягом 10 днів із дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки та надати докази надсилання копії апеляційної скарги Вінницькій обласній прокуратурі.

20 листопада 2025 року від Виконавчого комітету Вінницької міської ради надійшло клопотання про усунення недоліків.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25 листопада 2025 року у справі №902/492/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Вінницької міської ради на рішення Господарського суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року у справі №902/492/25. Об`єднано апеляційні скарги Вінницької обласної прокуратури та Виконавчого комітету Вінницької міської ради на рішення Господарського суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року у справі №902/492/25 для спільного розгляду в межах апеляційного провадження.

17 листопада 2025 року від ТОВ "Енера Вінниця" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останнє вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. При цьому, відповідач зазначає, що відповідно до умов Договору, розірвання його можливе за згодою сторін або за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Умовами Договору не передбачено підстав для розірвання Договору з урахуванням накладення санкцій на кінцевого бенефіціарного власника товариства. Звертає увагу суду апеляційної інстанції, на те, що взяті на себе обов`язки передбачені умовами Договору з постачання електричної енергії відповідачем виконуються в повному обсязі. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували наявність істотного порушення Договору відповідачем.

Відповідач вважає, що суд першої інстанції на підставі доказів та норм матеріального права - Закону України "Про публічні закупівлі", Особливостей №1178, встановив правомірність укладення Договору та його виконання сторонами, з кінцевим строком виконання до грудня 2025 року включно.

ТОВ "Енера Вінниця" зазначає, що не включене до списку юридичних осіб, щодо яких застосовуються персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції). Також, Закон України "Про санкції" не містить приписів про розірвання вже укладених та виконуваних договорів з юридичними особами, засновниками яких є підсанкційні особи. Отже, запровадження санкцій щодо кінцевого бенефіціара не створює підставу для припинення зобов`язань на підставі закону.

Також відповідач звертає увагу суду, що термін "проживання на території України на законних підставах" є застосовним виключно до іноземців чи осіб без громадянства, які не перебувають в громадянстві України, оскільки очевидним є те, що будь-який громадянин України проживає на території України на законних підставах. Факт наявності у Григоришина К.І. громадянства України підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи. Доказів, які б спростовували те, що Григоришин К.І є громадянином України ні позивачем, ні прокуратурою не надано. Не доведено встановлених законом і підстав для розірвання Договору, не встановлені такі підстави і самим Договором.

17 листопада 2025 року Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області подало письмові пояснення щодо апеляційної скарги Вінницької обласної прокуратури, у яких просило долучити такі пояснення до матеріалів справи №902/492/25 та задовольнити апеляційну скаргу прокурора.

У поданих поясненнях Управління зазначило, що за результатами моніторингу процедури закупівлі UA-2024-12-24-001517-a встановлено порушення вимог Закону України "Про публічні закупівлі" та Особливостей, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1178, оскільки Виконавчим комітетом Вінницької міської ради укладено договір про постачання електричної енергії №1318491 від 22 січня 2025 року з ТОВ "Енера Вінниця", кінцевий бенефіціарний власник якого є громадянином російської федерації та особою, до якої застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції). На думку Держаудитслужби, такі обставини свідчать про порушення заборон у сфері публічних закупівель і зумовлюють обов`язок замовника припинити зобов`язання за укладеним договором, у зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги прокуратури є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

19 листопада 2025 року від Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності учасника справи у справі №902/492/25.

26 листопада 2025 року Вінницькою обласною прокуратурою подано заперечення на відзив ТОВ "Енера Вінниця", у яких прокурор наполягає на законності й обґрунтованості вимог апеляційної скарги, просить суд врахувати подані заперечення та скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Прокурор зазначає, що хоча на момент проведення аукціону та укладення договору об`єктивних перешкод для його підписання не існувало, після введення санкцій рішенням РНБО України щодо кінцевого бенефіціарного власника ТОВ "Енера Вінниця" у замовника виник прямий обов`язок припинити зобов`язання за договором відповідно до Закону України "Про санкції" та постанови Кабінету Міністрів України №1178. Прокурор підкреслив, що застосовані санкції передбачають повне припинення торговельних операцій, зупинення виконання економічних і фінансових зобов`язань, а також заборону участі у публічних закупівлях, у зв`язку з чим продовження виконання договору прямо суперечить статтям 2 4 Закону України "Про санкції".

Окремо прокурором наголошено, що висновок Держаудитслужби про необхідність усунення порушень шляхом припинення зобов`язань за договором є чинним, неоскарженим і обов`язковим до виконання, а одностороння відмова від договору замовником обмежена законом, що зумовлює необхідність судового розірвання договору. Прокуратура також вказує, що відсутність ТОВ "Енера Вінниця" у переліку підсанкційних осіб не має вирішального значення, оскільки юридична особа є повністю підконтрольною підсанкційній фізичній особі, яка здійснює вирішальний вплив на її діяльність та є кінцевим вигодоодержувачем, а отже використання такої юридичної особи фактично нівелює мету санкцій.

Крім того, у запереченнях прокурор обґрунтовує застосування положень статей 651 652 Цивільного кодексу України, з огляду на істотну зміну обставин, яка полягає у введенні санкцій щодо кінцевого бенефіціара, що за своїм характером є такою, за якої сторони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Прокурор також послався на підхід "підняття корпоративної завіси", зазначивши, що у спірних правовідносинах штучне відокремлення юридичної особи від її єдиного бенефіціара призводить до обходу санкційного режиму та продовження економічної діяльності підсанкційної особи на території України, що є неприпустимим з огляду на публічні інтереси та національну безпеку.

26 листопада 2025 року через систему "Електронний суд" ЄСІТС від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" - Косунця Дмитра Володимировича надійшла заява про участь у судовому засіданні у справі №902/492/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27 листопада 2025 року у справі №902/492/25 задоволено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" - Косунця Дмитра Володимировича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

01 грудня 2025 року від Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому третя особа підтримує доводи апелянта та просить суд задовольнити апеляційну скаргу Виконавчого комітету Вінницької міської ради.

У відзиві зазначено, що за результатами моніторингу процедури закупівлі UA-2024-12-24-001517-a Управлінням встановлено порушення вимог законодавства у сфері публічних закупівель, а саме укладення договору про постачання електричної енергії №1318491 від 22 січня 2025 року з ТОВ "Енера Вінниця", кінцевий бенефіціарний власник якого є особою, до якої застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції). На думку Держаудитслужби, такі обставини суперечать пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №1178 та цілям санкційного законодавства, у зв`язку з чим замовник був зобов`язаний вжити заходів щодо припинення зобов`язань за договором, а вимоги апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

01 грудня 2025 року через систему "Електронний суд" ЄСІТС від представника Виконавчого комітету Вінницької міської ради - Кріпак Олени Миколаївни надійшло клопотання про участь у судовому засіданні у справі №902/492/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02 грудня 2025 року у справі №902/492/25 задоволено клопотання представника Виконавчого комітету Вінницької міської ради про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 17 грудня 2025 року, яке проводилось в режимі відеоконференції у відповідності до статті 197 ГПК України, було заслухано пояснення прокурора та представника позивача, які повністю підтримали вимоги і доводи викладені в апеляційній скарзі. Представник відповідача проти задоволення апеляційних скарг заперечив, при цьому посилався на доводи викладені у відзиві на апеляційні скарги.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників учасників провадження у справі, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів на них, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційних скарг слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24 грудня 2024 року на сайті Prozorro Виконавчим комітетом Вінницької міської ради оприлюднено оголошення про проведення процедури закупівлі товару - Електрична енергія ДК 021:2015:09310000-5:Електрична енергія /т. 1, а.с. 235-236/.

За результатами проведеної Виконавчим комітетом Вінницької міської ради закупівлі "Електрична енергія" (ідентифікатор - UА-2024-12-24-001517-а) шляхом відкритих торгів з особливостями "код ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник" 09310000-5 - електрична енергія (Електрична енергія)" ТОВ "Енера Вінниця" визначено переможцем, що підтверджується протоколом щодо прийняття рішення уповноваженою особою від 10 січня 2025 року №6 та звітом про результати проведення процедури закупівлі від 22 січня 2025 року /т.1, а.с. 242-249/.

22 січня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" (Постачальник) та Виконавчим комітетом Вінницької міської ради (Споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №1318491 /т. 1, а.с. 8-13/.

Відповідно до пункту 2.1 Договору Постачальник здійснює постачання електричної енергії, в т. ч. з урахуванням тарифу щодо послуги на передачу електричної енергії оператору системи передачі (надалі - ОСП) ПрАТ "НЕК "Укренерго", відповідно до укладеного між Постачальником та ОСП Договором, по предмету "код ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник" - 09310000-5 - електрична енергія (Електрична енергія"). Споживачу для забезпечення потреб-електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Обсяг закупівлі електричної енергії - 1630000 кВт/год.

Обов`язковою умовою для постачання електричної енергії Споживачу є наявність у нього укладених в установленому порядку з операторами системи розподілу договорів про надання послуг розподілу, на підставі яких Споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії (пункт 2.2 Договору).

Постачання електричної енергії Споживачу здійснюється Постачальником на підставі поданої Споживачем заявки (Заявка), яка має містити: інформацію щодо об`єкта (об`єктів) постачання електричної енергії, в тому числі найменування об`єкта (за наявності), адреса тощо, їх ЕІС коди, відомості щодо строку (періоду) постачання електричної енергії (в тому числі дату початку постачання) за кожним об`єктом Споживача, відомості щодо погодинного споживання, електричної енергії об`єктами Споживча (за наявності) (пункт 3.1 Договору).

Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються, відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії,, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є Додатком І до цього Договору. Ціна за 1 кВт/год електричної енергії, без урахування тарифів па її розподіл, становить 7,87723927 грн з урахуванням ПДВ, у тому числі: ціна електричної енергії - 5,87813606 грн; тариф щодо послуги па передачу електричної енергії оператору системи передачі ПрАТ НЕК "Укреиерго". відповідно до укладеного між Постачальником та ОСП Договором - 0,68623 грн; податок на додану вартість у розмірі 20% до ціни електричної енергії - 1,31287321 грн.

Загальна вартість всього обсягу поставки складає 12839900,00 грн з ПДВ з урахуванням ПДВ 2139983,33 грн.

Сторони домовились, що Ціна електричної енергії, розрахована відповідно до пунктів 5.1 цього розділу, є обов`язковою для Сторін з дати набрання нею чинності, визначена на її основі вартість електричної енергії буде застосовуватись Сторонами при складанні актів прийняття-передавання електричної енергії та розрахунках за товар згідно з умовами Договору.

Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції Постачальника (згідно-Додатку 1 до Договору).

Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії (пункт 5.2 Договору).

Згідно пункту 5.3 Договору інформація про діючу ціну електричної енергії має бути розміщена на офіційному веб-сайті Постачальника не пізніше ніж за 20 днів до початку її застосування із зазначенням порядку її формування.

Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (пункт 5.5 Договору).

За змістом пункту 5.6 Договору розрахунки Споживача за цим Договором здійснюються в безготівковому вигляді на поточний рахунок із спеціальним режимом використання (спецрахунок).

Оплата вартості електричної енергії за цим Договором здійснюється Споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок Постачальника.

Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок Постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до. умов цього Договору. Спецрахунок Постачальника зазначається у платіжних документах Постачальника, у тому числі у разі його зміни.

Оплата акта прийняття - передавання товарної продукції Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строк, визначений у акті прийняття - передавання товарної продукції, який не може бути меншим 5 робочих днів з моменту-отримання його Споживачем, або протягом 5 робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати акту прийняття - передавання товарної продукції, оформленого Споживачем (пункт 5.7 Договору).

Договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав Споживач, та набирає чинності з 01 лютого 2025 року (пункт 11.1 Договору).

Також, до договору між сторонами погоджено ряд додатків, зокрема: Додаток №1 "Комерційна пропозиція", Додаток №2 "Заява-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу постачальником" /т.1, а.с. 13-15/.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань кінцевим бенефіціарним власником Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" є ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області від 24 березня 2025 року №22-3 розпочато/проведено моніторинг закупівлі "Електрична енергія" (ідентифікатор - UА-2024-12-24-001517-а), за результатами моніторингу 10 квітня 2025 року опубліковано висновок, згідно якого встановлено, що Замовником укладено Договір на закупівлю електроенергії у ТОВ "Енера Вінниця", кінцевий бенефіціарний власник якого має громадянство російської федерації та до якого застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежу вальні заходи (санкції).

24 березня 2025 року Управлінням Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області проведено моніторинг процедури закупівлі UА-2024-12-24-001517-а, за результатами якого складено висновок /т.1, а.с. 22-27/.

У висновку за результатами моніторингу процедури закупівлі від № UА-2024-12-24-001517-а встановлено порушення вимог частини 3 статті 23 Закону №922 та пункту 28 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 року №1178 (Особливості).

24 березня 2025 року позивачем на адресу відповідача надіслано лист №01/00/011/19116 щодо розірвання договору за згодою сторін /т.1, а.с. 16-17/.

02 квітня 2025 року відповідач у листі №1.13-1922 відмовив у розірванні договору за згодою сторін, оскільки ні ТОВ "Енера Вінниця", ні кінцевий бенефіціарний власник не належить до переліку осіб, щодо яких пунктом 2 Особливостей встановлена заборона на здійснення публічних закупівель /т.1, а.с. 18-20/.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає наступне.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначені Законом України "Про публічні закупівлі".

При цьому, порядок та умови здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі" із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування визначені Особливостями здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 року №1178.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" публічна закупівля - придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом; предмет закупівлі - товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі або в межах проведення спрощеної закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції/пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі).

Предмет закупівлі визначається замовником у порядку, встановленому Уповноваженим органом, із застосуванням Єдиного закупівельного словника, затвердженого у встановленому законодавством порядку; тендерна документація - документація щодо умов проведення тендеру, що розробляється та затверджується замовником і оприлюднюється для вільного доступу в електронній системі закупівель; тендерна пропозиція - пропозиція щодо предмета закупівлі або його частини (лота), яку учасник процедури закупівлі подає замовнику відповідно до вимог тендерної документації; уповноважена особа (особи) - службова (посадова) чи інша особа, яка є працівником замовника і визначена відповідальною за організацію та проведення процедур закупівлі/спрощених закупівель згідно з цим Законом на підставі власного розпорядчого рішення замовника або трудового договору (контракту); учасник процедури закупівлі/спрощеної закупівлі (далі - учасник) - фізична особа, фізична особа - підприємець чи юридична особа - резидент або нерезидент, у тому числі об`єднання учасників, яка подала тендерну пропозицію/пропозицію або взяла участь у переговорах у разі застосування переговорної процедури закупівлі.

За положеннями частин 1 - 5 статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі" закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія, ефективність та пропорційність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників та рівне ставлення до них; об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; запобігання корупційним діям і зловживанням. Учасники (резиденти та нерезиденти) всіх форм власності та організаційно-правових форм беруть участь у процедурах закупівель/спрощених закупівлях на рівних умовах. Замовники забезпечують вільний доступ усіх учасників до інформації про закупівлю, передбаченої цим Законом. Замовники не мають права встановлювати жодних дискримінаційних вимог до учасників. Замовники, учасники процедур закупівлі, суб`єкт оскарження, а також їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом.

Згідно частини 1 статті 13 Закону України "Про публічні закупівлі" закупівлі можуть здійснюватися шляхом застосування однієї з таких конкурентних процедур: відкриті торги; торги з обмеженою участю; конкурентний діалог. Відкриті торги є основною процедурою закупівлі. Під час проведення відкритих торгів тендерні пропозиції мають право подавати всі заінтересовані особи. Для проведення відкритих торгів має бути подано не менше двох тендерних пропозицій.

Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (частина 1 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі").

Відповідно до статті 179 Господарського кодексу України, чинного на момент укладення договору, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з частинами 2, 3 статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

За приписами статті 185 Господарського кодексу України до укладення господарських договорів на біржах, оптових ярмарках, публічних торгах застосовуються загальні правила укладення договорів на основі вільного волевиявлення, з урахуванням нормативно-правових актів, якими регулюється діяльність відповідних бірж, ярмарків та публічних торгів.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 Цивільного кодексу України).

Статтею 22 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено вимоги до тендерної документації, яка по суті є пропозицією з визначенням всіх істотних умов та представленням проекту договору.

Згідно з пунктом 30 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" тендерна пропозиція - пропозиція щодо предмета закупівлі або його частини (лота), яку учасник подає замовнику відповідно до вимог тендерної документації.

Тобто, тендерна пропозиція є зустрічною пропозицією учасника укласти договір на умовах зазначених в тендерній пропозиції.

Частиною 6 статті 28 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що за результатами розгляду та оцінки тендерної пропозиції замовник визначає переможця та приймає рішення про намір укласти договір згідно з цим Законом.

Відповідно до частини 1 статі 32 Закону України "Про публічні закупівлі" рішення про намір укласти договір про закупівлю приймається замовником у день визначення переможця, та протягом одного дня після прийняття такого рішення замовник оприлюднює на веб-порталі Уповноваженого органу повідомлення про намір укласти договір та надсилає його переможцю.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що визначення переможця процедури закупівлі, прийняття рішення про намір укласти договір і направлення замовником повідомлення про намір укласти договір обґрунтовано свідчать про прийняття замовником тендерної (зустрічної) пропозиції переможця та досягнення сторонами згоди щодо укладення договору про закупівлю. За таких обставин апеляційний суд також виходить з того, що зазначені дії сторін підтверджують погодження істотних умов договору та виникнення у сторін взаємного обов`язку укласти відповідний договір у порядку та на умовах, визначених законодавством у сфері публічних закупівель.

Замовник укладає договір про закупівлю з учасником, який визнаний переможцем торгів протягом строку дії його пропозиції, не пізніше ніж через 20 днів з дня прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації та пропозиції учасника-переможця. З метою забезпечення права на оскарження рішень замовника договір про закупівлю не може бути укладено раніше ніж через 10 днів з дати оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу повідомлення про намір укласти договір про закупівлю (частина 2 статті 32 Закону України "Про публічні закупівлі").

Конструкція "замовник укладає", а не "замовник має право укласти" свідчить, що дана норма покладає саме обов`язок і саме на замовника укласти договір з переможцем торгів, проект та істотні умови якого вже узгоджені сторонами (правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі №904/4036/18).

Частиною першою статті 31 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено право замовника на відміну торгів у разі: відсутності подальшої потреби в закупівлі товарів, робіт і послуг; неможливості усунення порушень, що виникли через виявлені порушення законодавства з питань публічних закупівель; порушення порядку оприлюднення оголошення про проведення процедури закупівлі, повідомлення про намір укласти договір, передбаченого цим Законом; подання для участі в них менше двох тендерних пропозицій, а в разі здійснення закупівлі за рамковими угодами з кількома учасниками - менше трьох пропозицій; допущення до оцінки менше двох тендерних пропозицій, а в разі здійснення закупівлі за рамковими угодами з кількома учасниками - менше трьох пропозицій; відхилення всіх тендерних пропозицій згідно з цим Законом. Про відміну процедури закупівлі за такими підставами має бути чітко визначено в тендерній документації.

Повідомлення про відміну торгів або визнання їх такими, що не відбулися, оприлюднюється в електронній системі закупівель замовником протягом одного дня з дня прийняття замовником відповідного рішення та автоматично надсилається усім учасникам електронною системою закупівель (частина 3 статті 31 Закону України "Про публічні закупівлі").

Тобто, як правильно зазначив місцевий господарський суд, єдиними підставами непідписання договору є дії або бездіяльність саме учасника торгів, а не замовника: відмова переможця торгів від підписання договору про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації, неукладення договору про закупівлю з вини учасника у строк, визначений цим Законом, або ненадання переможцем документів, що підтверджують відсутність підстав, передбачених статтею 17 цього Закону.

Аналогічний висновок викладено також Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постановах від 06 лютого 2020 року у справі №904/4036/18, від 01 лютого 2018 року у справі №922/1999/17, від 13 березня 2018 року у справі №910/11239/17.

Законодавством України передбачено підстави для відміни торгів саме на стадії проведення торгів, а не після встановлення відповідності пропозиції учасника вимогам тендерної документації, вимогам Закону та укладання договору з визначеним переможцем торгів (правовий висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі №922/2987/20).

В силу дії пункту 11 частини 1 статті 17 Закону України "Про публічні закупівлі", замовник приймає рішення про відмову учаснику в участі у процедурі закупівлі та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника або відмовити в участі у переговорній процедурі закупівлі (крім випадків, зазначених у пунктах 2, 4, 5 частини другої статті 40 цього Закону) в разі, якщо учасник процедури закупівлі є особою, до якої застосовано санкцію у виді заборони на здійснення у неї публічних закупівель товарів, робіт і послуг згідно із Законом України "Про санкції".

Вказана норма кореспондується з пунктом 11 частини 47 Особливостей №1178, згідно з яким замовник приймає рішення про відмову учаснику процедури закупівлі в участі у відкритих торгах та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника процедури закупівлі в разі, коли учасник процедури закупівлі або кінцевий бенефіціарний власник, член або учасник (акціонер) юридичної особи - учасника процедури закупівлі є особою, до якої застосовано санкцію у вигляді заборони на здійснення у неї публічних закупівель товарів, робіт і послуг згідно із Законом України "Про санкції", крім випадку, коли активи такої особи в установленому законодавством порядку передані в управління АРМА.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що застосування санкцій до учасника процедури публічної закупівлі відповідно до законодавства є правовою підставою для відхилення його тендерної пропозиції та, у визначених законом випадках, для відміни торгів. Разом з тим такі процесуальні дії замовника можливі виключно на стадії розгляду та оцінки тендерних пропозицій і за умови чинності санкцій щодо відповідного учасника на момент прийняття рішення про визначення переможця.

Водночас після визнання учасника переможцем процедури закупівлі, на якого станом на цей момент дія санкцій не поширювалася, норми Закону України "Про публічні закупівлі" не передбачають можливості відмови замовника від укладення договору або ухилення від його підписання у зв`язку із подальшим застосуванням санкцій, що настали після прийняття рішення про визначення переможця.

З дослідженого місцевим судом та перевіреного колегією суддів вбачається, що оголошення про публічну закупівлю "код ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник" 09310000-5 - електрична енергія (Електрична енергія)" UA-2024-12-24-001517-а оприлюднено 24 грудня 2024 року (https://prozorro.gov.ua/uk/tender/UA-2024-12-24-001517-a), кінцевим строком подання тендерних пропозицій встановлено 02 січня 2025 року, дата та час проведення електронного аукціону 03 січня 2025 року 12:50.

До участі у публічній закупівлі пропозиції направлено трьома учасниками: ТОВ "ЕНЕРА ВІННИЦЯ", ТОВ "СК ЕНЕРДЖІ ГРУП", ТОВ "УКРГАЗТРЕЙДИНГ".

Розкриття тендерних пропозицій здійснено Замовником 03 січня 2025 року.

Відповідно до Протоколу №6 уповноваженої особи Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10 січня 2025 року ТОВ "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" визнано переможцем публічної закупівлі, як учасника, який надав найменшу цінову пропозицію за результатом проведеного аукціону /т.1, а.с. 238, 239/.

Таким чином, 10 січня 2025 року сторонами досягнуто згоди стосовно усіх істотних умов публічної закупівлі, пропозицію ТОВ "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" не відхилено. Результати публічної закупівлі не оскаржено, визначено дату підписання договору 22 січня 2025 року /т.1, а.с. 196-249/.

Рішенням Ради національної безпеки та оборони України від 19 січня 2025 року застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до фізичних осіб згідно з додатком, до переліку яких включено ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 Громадянство: Україна, Російська Федерація. Відомості згідно з Державним реєстром фізичних осіб платників податків України: реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 (пункт 9 Додатку) (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/n0002525-25#n2).

Указом Президента України №38/2025 від 19 січня 2025 року "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19 січня 2025 року "Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", уведено в дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19 січня 2025 року "Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)".

Згідно офіційного сайту Верховної Ради України, Указ Президента України №38/2025 від 19 січня 2025 року набрав чинності 21 січня 2025 року (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/38/2025#n5).

Таким чином, місцевим господарським судом правильно встановлено, що станом на момент прийняття замовником рішення про визначення переможця публічної закупівлі (10 січня 2025 року), запроваджені Указом Президента України санкції не діяли, тому не надавали уповноваженій особі Замовника достатній обсяг повноважень для відхилення пропозиції ТОВ "ЕНЕРА ВІННИЦЯ", як учасника публічної закупівлі.

Положення Закону України "Про публічні закупівлі", а також вищезазначені правові висновки Верховного Суду не передбачають підстав для відмови від підписання договору після визначення переможця закупівлі.

Крім того, Указ Президента України №38/2025 від 19 січня 2025 року не має зворотної дії в часі, тобто не міг стати підставою для відміни чи скасування публічної закупівлі після прийняття Замовником рішення про визначення переможця. Також суд зауважує, що набрання чинності Указом 21 січня 2025 року не стало перешкодою для замовника у підписанні договору 22 січня 2025 року.

Щодо застосування Закону України "Про санкції", колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про санкції" з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції).

Радою національної безпеки та оборони України приймаються рішення про обмежувальні заходи (санкції) щодо певних фізичних та юридичних осіб і таке рішення вводиться в дію відповідним указом Президента України (висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 лютого 2025 року у справі №904/3057/22).

Санкції можуть застосовуватися з боку України по відношенню до іноземної держави, іноземної юридичної особи, юридичної особи, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність.

Застосування санкцій не виключає застосування інших заходів захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, її економічної самостійності, прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави.

Перелік видів санкцій, визначений у статті 4 Закону України "Про санкції", не є вичерпним, про що свідчить вказівка у переліку видів санкцій "інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом".

Верховний Суд зауважує, що Указ Президента України про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) є актом індивідуальної дії, позаяк не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а з урахуванням рішення Ради національної безпеки і оборони України, уведеним в дію таким Указом, передбачає індивідуалізовані приписи щодо застосування санкцій до конкретних юридичних і фізичних осіб, тобто він адресований цим особам і спрямований на припинення конкретних правовідносин.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк, позаяк не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а з урахуванням рішення РНБО, уведеним у дію цим Указом, передбачає індивідуалізовані приписи щодо застосування санкцій до конкретних юридичних і фізичних осіб; адресований цим особам; не регулює певний вид суспільних відносин, а спрямований на припинення конкретних правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 лютого 2024 року у справі №990/270/23.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що забезпечення реалізації санкції, види яких прямо не названі у статті 4 Закону України "Про санкції", але зазначені у законах (наприклад Закони України "Про публічні закупівлі", "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" і т.д.) і підзаконних нормативних актах (наприклад "Особливості 1178", "Про затвердження Положення про реалізацію спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів/санкцій" Постанова 65 Правління Національного банку України від 11 травня 2023 року і т.д.), підлягають застосуванню до осіб лише у разі їх внесення до переліку видів санкцій у конкретному персональному рішенні суб`єкта за результатами розгляду Радою національної безпеки та оборони України пропозицій внесених суб`єктами подання (стаття 5) та введенням її рішення у дію в установленому законом порядку (стаття 5).

Однак, з дослідженого встановлено, що ТОВ "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" не включене до переліку осіб, до яких застосовано санкції.

Згідно вимог пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 року №1178 "Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування", замовникам забороняється здійснювати публічні закупівлі товарів, робіт і послуг у громадян Російської Федерації/Республіки Білорусь/Ісламської Республіки Іран (крім тих, що проживають на території України на законних підставах); юридичних осіб, утворених та зареєстрованих відповідно до законодавства Російської Федерації/Республіки Білорусь/Ісламської Республіки Іран; юридичних осіб, утворених та зареєстрованих відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків (далі - активи), якої є Російська Федерація/Республіка Білорусь/Ісламська Республіка Іран, громадянин Російської Федерації/Республіки Білорусь/Ісламської Республіки Іран (крім тих, що проживають на території України на законних підставах), або юридичних осіб, утворених та зареєстрованих відповідно до законодавства Російської Федерації/Республіки Білорусь/Ісламської Республіки Іран, крім випадків коли активи в установленому законодавством порядку передані в управління Національному агентству з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

З матеріалів справи вбачається, що Григоришин К.І., будучи кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" має громадянство України та є одночасно громадянином російської федерації (https://drs.nsdc.gov.ua/subjects?searchQuery=%D0%B3%D1%80%D0%B8%D0%B3%D0%BE%D1%80%D0%B8%D1%88%D0%B8%D0%BD).

Відповідно до листа Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №074/06/2-2669 від 23 липня 2025 року ОСОБА_1 має місце реєстрації постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 /т.1, а.с. 108/.

Водночас, згідно листа Державної прикордонної служби України №19/70797-25-вих від 03 вересня 2025 року, із наявної у Базі даних інформації щодо перетину державного кордону громадянином України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України у період з 01 січня 2021 року по 15 липня 2025 року ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , код - НОМЕР_1 ) значиться:

- пункт пропуску: Бориспіль-D; дата перетину: 20-03-2021 11:02; напрям: в`їзд; ОСОБА_5 ; громадянство: Україна; паспорт: НОМЕР_2 ; дата народження: НОМЕР_3 ; характеристика ТЗ: DILUI Женева - Київ;

- пункт пропуску: Бориспіль-D; дата перетину: 21-03-2021 18:58; напрям: виїзд; ОСОБА_5 ; громадянство: Україна; паспорт: НОМЕР_2 ; дата народження: НОМЕР_3 ; характеристика ТЗ: DILUI Київ- Женева;

- пункт пропуску: Бориспіль-D; дата перетину: 17-05-2021 13:43; напрям: в`їзд; ОСОБА_5 ; громадянство: Україна; паспорт: НОМЕР_2 ; дата народження: 16-11-1965; характеристика ТЗ: YUPZM Неаполь - Київ;

- пункт пропуску: Бориспіль-D; дата перетину: 25-05-2021 18:42; напрям: виїзд; ОСОБА_5 ; громадянство: Україна; паспорт: НОМЕР_2 ; дата народження: 16-11-1965; характеристика ТЗ: YUPМК Київ - Цюрих (т. 2, а.с. 1).

Доказів стосовно повернення на територію України до моменту введення в дію персональних санкцій, укладення договору про публічну закупівлю або станом на час розгляду справи до матеріалів справи не надано.

Відповідно до положень статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вказав, що реєстрація місця проживання особи за відсутності відомостей про фактичне проживання на території України не підтверджує саме факт постійного проживання.

Отже, на ТОВ "ЕНЕРА ВІННИЦЯ", кінцевим бенефіціарним власником якого є громадянин російської федерації, до якого застосовано санкції, поширюються обмеження, визначені нормативно-правовими актами, зокрема Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 року №1178 "Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування".

Частиною 4 статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що відносини, пов`язані із сферою публічних закупівель, регулюються виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законом про внесення змін до цього Закону. Якщо для реалізації положень поданого проєкту закону про внесення змін до цього Закону необхідні законодавчі зміни до інших законодавчих актів, такі зміни викладаються в розділі "Прикінцеві положення" (перехідні положення) проєкту закону про внесення змін до цього Закону.

Визначаючи співвідношення між загальною та спеціальною нормою, спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання (такий висновок викладено в пункті 9.56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі №910/18214/19).

Таким чином, згідно з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду спеціальна норма не суперечить загальній нормі та не скасовує її, а лише встановлює певні винятки із загальної норми.

Тому спеціальна норма застосовується лише до тих відносин, щодо яких вона встановлює спеціальне правило (відмінне від загального). В решті, тобто у відносинах, які не охоплені спеціальною нормою, підлягає застосуванню загальна норма.

Отже, виходячи з наведеного вище співвідношення загальних і спеціальних норм, в силу вимог частини 4 статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі" у спірних правовідносинах спеціальним законом є Закон України "Про публічні закупівлі".

Аналогічний висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17 січня 2025 року у справі №916/4954/23.

Суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим судом, що норми законодавства про публічні закупівлі не передбачають підстав припинення договірних відносин, в тому числі розірвання укладених договорів виключно внаслідок запровадження санкцій до кінцевого бенефіціарного власника переможця публічної закупівлі. Єдиним заходом впливу на такого учасника є відхилення тендерної пропозиції, однак після визнання його переможцем відсутні підстави для розширюваного тлумачення норм законодавства.

Також, Закон України "Про санкції" не містить приписів про розірвання вже укладених та виконуваних договорів з юридичними особами, засновниками яких є підсанкційні особи.

Відповідно до пункту 9 Додатку №1 рішення РНБО від 19 січня 2025 року значиться прізвище кінцевого бенефіціарного власника відповідача ОСОБА_1 , щодо якого терміном на 10 років застосовано наступні санкції:

[1] блокування активів - тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними

[2] обмеження торговельних операцій

[3] обмеження, часткове чи повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України

[4] запобігання виведенню капіталів за межі України

[5] зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань

[7] заборона участі у приватизації, оренді державного майна резидентами іноземної держави та особами, які прямо чи опосередковано контролюються резидентами іноземної держави або діють в їх інтересах

[10] заборона здійснення публічних та оборонних закупівель товарів, робіт і послуг у юридичних осіб-резидентів іноземної держави державної форми власності та юридичних осіб, частка статутного капіталу яких знаходиться у власності іноземної держави, а також публічних та оборонних закупівель у інших суб`єктів господарювання, що здійснюють продаж товарів, робіт, послуг походженням з іноземної держави, до якої застосовано санкції згідно з цим Законом

[11] заборона або обмеження заходження іноземних невійськових суден та військових кораблів до територіального моря України, її внутрішніх вод, портів та повітряних суден до повітряного простору України або здійснення посадки на території України

[12] повна або часткова заборона вчинення правочинів щодо цінних паперів, емітентами яких є особи, до яких застосовано санкції згідно з цим Законом

[16] заборона збільшення розміру статутного капіталу господарських товариств, підприємств, у яких резидент іноземної держави, іноземна держава, юридична особа, учасником якої є нерезидент або іноземна держава, володіє 10 і більше відсотками статутного капіталу або має вплив на управління юридичною особою чи її діяльність

[18] припинення дії торговельних угод, спільних проектів та промислових програм у певних сферах, зокрема у сфері безпеки та оборони

[19] заборона передання технологій, прав на об`єкти права інтелектуальної власності

[23] анулювання офіційних візитів, засідань, переговорів з питань укладення договорів чи угод

[24] позбавлення державних нагород України, інших форм відзначення

[24-1] заборона на набуття у власність земельних ділянок

[25] інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом.

Перелік застосованих санкцій відповідає частині 1 статті 4 Закону України "Про санкції".

З буквального змісту пункту 10 частини 1 статті 4 Закону, який визначає обмеження у сфері публічних закупівель, слідує, що заборона стосується здійснення саме публічних закупівель:

- товарів, робіт і послуг у юридичних осіб-резидентів іноземної держави державної форми власності;

- товарів, робіт і послуг у юридичних осіб, частка статутного капіталу яких знаходиться у власності іноземної держави;

- у інших суб`єктів господарювання, що здійснюють продаж товарів, робіт, послуг походженням з іноземної держави, до якої застосовано санкції.

Тобто, обмеження стосуються закупівель в осіб-нерезидентів або котрі мають частку іноземного статутного капіталу (суб`єктний критерій), а також товарів, робіт, послуг підсанкційної іноземної держави (об`єктний критерій).

Однак, під визначені заборони ТОВ "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" не підпадає, оскільки не є юридичною особою-нерезидентом, не має у статутному капіталі частки іноземної держави, не здійснює постачання товарів, походженням з іноземної підсанкційної держави.

Місцевий господарський суд, аналізуючи спірні правовідносини, дійшов висновку, що відповідна норма не може вважатися законом доти, допоки її не буде сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати громадянинові можливість регулювати свою поведінку; він повинен бути здатен - за потреби й за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за певних обставин, наслідки, які може потягнути його дія.

На вимогах "доступності", "передбачуваності" та "зрозумілості" наголошено також у низці інших рішень ЄСПЛ, зокрема, в рішеннях по справах "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства": особа повинна мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку; громадянин повинен мати можливість - у разі необхідності за належної правової допомоги - передбачити, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія; у внутрішньому праві повинні існувати загороджувальні заходи від довільного втручання влади у здійснення громадянами своїх прав.

ЄСПЛ у справі "Михайлюк та Петров проти України" (заява № 11932/02, пункт 25) резюмував, що вираз "згідно із законом" насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (рішення у справі "Полторацький проти України" (Poltoratskiy v. Ukraine) №38812/97, пункт 155).

Суд Європейського Союзу вважав, що принципи юридичної визначеності й леґітимних очікувань означають, що "наслідки законодавства Спільноти мають бути зрозумілими та очікуваними для тих, на кого воно поширюється" (Amministrazione delle finanze dello Stato v. SRL Meridionale Industria Salumi and Others, справа №212-217/80, пункт 10); або "що законодавство має бути зрозумілим і чітким, і що його застосування має бути передбачним для усіх зацікавлених сторін" ("Europaisch-Iranische Handelsbank AG v. Council of the European Union", справа № T434/11, пункт 93; "France v. Commission", справа № C-325/91, пункт 26).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі №812/292/18 виснувала, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

З урахуванням наведеного вище судами враховується, що за відсутності прямої вказівки в законодавстві, яке регулює публічні закупівлі положень про розірвання укладених договорів юридичними особами, до яких не застосовано санкції, однак кінцевими бенефіціарними власниками яких є підсанкційні особи, а також з огляду на зміст застосованих до такої особи санкцій, котрі не передбачали станом на 26 грудня 2024 року заборону публічної закупівлі електроенергії у резидента України, закон з достатньою чіткістю не передбачає прямих правових підстав для розірвання Договору про постачання електричної енергії №1318491 від 22 січня 2025 року.

Крім того, підпунктом 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року №187 "Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації" для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації установлено до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на: виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є російська федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором): громадяни російської федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства російської федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є російська федерація, громадянин російської федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства російської федерації; юридичні особи, утворені відповідно до законодавства іноземної держави, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, яких є російська федерація, громадянин російської федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства російської федерації, - у випадку виконання зобов`язань перед ними за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті.

Дія мораторію передбачає заборону на вчинення конкретно визначеного переліку дій між учасниками правовідносин, встановлює певний правовий режим для цих правовідносин і впливає на перебіг грошових та інших зобов`язань (постанови Верховного Суду від 30 травня 2023 року у справі №925/1248/21, від 08 листопада 2023 року у справі №915/18/23, від 21 листопада 2023 року у справі №910/14552/22).

З моменту запровадження вказаного мораторію суб`єктивне право осіб-кредиторів (стягувачів), перелік яких наведений в Постанові №187, зазнає обмежень у можливості реалізувати ними право вимоги до зобов`язаної сторони, у тому числі шляхом звернення за судовим захистом.

Також мораторій хоча і не припиняє суб`єктивне право, однак на строк дії мораторію таке право не може реалізуватися шляхом виконання.

У застосуванні положень Закону України "Про санкції", Верховний Суд також неодноразово висновував, що у подібних правовідносинах судам належить встановити, чи є позивач кредитором (стягувачем), стосовно якого встановлені обмежувальні заходи, передбачені Законом України "Про санкції", а також чи є позивач особою щодо якої Постановою Кабінету Міністрів України №187 введено заборону на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань; та чи підпадає позивач під визначення осіб, стосовно яких встановлено заборону відповідно до пункту 1 зазначеної постанови КМУ (постанови Верховного Суду від 05 грудня 2023 року у справі №910/4052/22, від 21 листопада 2023 року у справі №910/14552/22, від 08 листопада 2023 року у справі №915/18/23).

Відповідно до частин 1, 3 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями; учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Подібний висновок наведено в постановах Верховного Суду від 30 травня 2023 року у справі №925/1248/21, від 09 серпня 2023 року у справі №922/1589/22.

Зі змісту пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року №187 вбачається, що встановлений у ньому мораторій (заборона) поширюється на виконання грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є російська федерація або особи, визначені наявністю певних обставин (постанова Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у cправі №915/18/23).

Стороною у даній справі є саме юридична особа, а не безпосередньою підсанкційна фізична особа.

Предметом спору не є стягнення грошових коштів на користь юридичної особи, кінцевим бенефіціарним васником якої є підсанкційна особа.

Мораторій на виконання окремих зобов`язань не є тотожним праву на розірвання договору, оскільки застосовується відстрочення виконання, а не припинення правовідносин.

Припинення виконання зобов`язань зі сторони позивача можливе і у позасудовому порядку, зокрема шляхом припинення платежів або зміни постачальника електроенергії, що гарантовано пунктом 10.1. Договору.

Порядок зміни електропостачальника визначений розділом IV Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року №312.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком місцевого господарського суду про те, що обрання судової форми судового захисту шляхом пред`явлення вимог про розірвання договору зі спливом шести місяців після застосування санкцій, за одночасного продовження споживання електроенергії та невикористання права на зміну постачальника протягом 21 дня, спростовує доводи позивача про дійсний намір припинити договірні відносини.

Щодо доводів про розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин, колегія суддів зазначає наступне.

За загальним правилом частини першої статті 651 Цивільного кодексу України, яке застосовується до будь-яких цивільних (приватноправових) правовідносин з приводу зміни або розірвання цивільних (приватноправових) договорів, така зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винятком з цього правила (про те, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін) є приписи частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, що надають суду повноваження зі зміни або розірвання договору (без наявності згоди сторін), проте у випадках, визначених законом. Тож загальне правило про розірвання та зміну договору без згоди сторін на підставі рішення суду передбачене у частині другій статті 651 Цивільного кодексу України, що визначає універсальні засади, застосовні до усіх видів приватноправових договорів.

Відповідно до частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Водночас істотним, відповідно до цієї норми права, є таке порушення стороною договору його умов, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала під час укладення договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 918/391/23).

Підстави для зміни або розірвання договору визначені у статті 651 Цивільного кодексу України. За загальним правилом зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша цієї статті). Про таку зміну або розірвання сторони вправі домовитися у будь-який час на свій розсуд, крім випадків, обумовлених договором або у законодавстві. Тоді як зміна чи розірвання договору у судовому порядку є, зокрема, юридичним наслідком істотного порушення зобов`язання іншою стороною (пункт 2 частини першої статті 611, абзац другий частини другої статті 651 ЦК України), тобто способом реагування та захисту права від такого порушення, яке вже відбулося.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина друга статті 651 Цивільного кодексу України).

З огляду на зміст припису абзацу першого вказаної частини інші випадки, ніж істотне порушення договору, для його зміни або розірвання у судовому порядку можуть бути встановлені законом або самим договором. Настання цих випадків зумовлює право сторони ініціювати у суді питання зміни чи розірвання відповідних правовідносин.

Порушення договору на предмет істотності суд оцінює виключно за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що допустила порушення договору, не має значення ні для оцінки істотності порушення, ні для виникнення права вимагати зміни чи розірвання договору на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.

У кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття "значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору". Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Мова йде не лише про грошовий вираз зазначеної шкоди, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданої порушенням договору шкоди із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення.

Для застосування частини другої статті 651 Цивільного кодексу України суд має встановити не лише наявність порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно суттєвою є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати (аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2021 року у справі №910/2861/18 (пункти 117-120).

У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона (частини перша та друга статті 652 Цивільного кодексу України) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17).

Судами враховується, що застосування санкцій не залежить від волі позивача, як заінтересованої сторони, тому може підтверджувати істотну зміну обставин щодо виконання договірних відносин.

Однак, самого лише факту застосування санкцій у період дії договору не достатньо для застосування частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України.

Оскільки, істотним є доведення належними та допустимими доказами, що подальше виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до витребуваної місцевим судом інформації позивач повідомив, що ціна активної електроенергії згідно умов договору від постачальника ТОВ "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" за 1 КВт.год. складає 6,564366 грн без ПДВ.

Кількість спожитої електричної енергії за серпень 102072 КВт.год. Вартість спожитої електричної енергії за серпень 670037,97 грн. без ПДВ. Ціна електричної енергії від постачальника "останньої надії" в серпні складає 7,04266 грн без ПДВ. Вартість спожитої електричної енергії за серпень від постачальника "останньої надії" - 7188858,39 грн без ПДВ.

Додаткові витрати бюджету при переході до постачальника "останньої надії" за серпень складали б 48820,42 грн. без ПДВ. Витрати з ПДВ 58584,50 грн. Ціна електричної енергії від постачальника "останньої надії" в вересні складає 7,64399 грн без ПДВ.

При споживані електричної енергії на рівні серпня додаткові витрати в вересні складали б 110199,38 грн без ПДВ. Витрати з ПДВ 132 239,25 грн /т.2, а.с. 20, 21/.

Недоведення обставин порушення інтересів позивача у випадку продовження виконання договору підтверджують фактичні обставини справи, згідно яких договір виконується з лютого по вересень 2025 року, з кінцевим строком виконання до грудня 2025 року включно.

Таким чином, позивачем та прокурором не доведено наявність одночасного існування усіх істотних обставин для застосування частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України, враховуючи не доведення факту порушення співвідношення майнових інтересів сторін.

Крім того, умови Договору постачання електричної енергії №1318491 від 22 січня 2025 року не надають жодній зі сторін права на одностороннє розірвання договору у випадку застосування санкцій до кінцевого бенефіціарного власника.

Верховний Суд вважає можливим розірвання договору, оскільки умовами укладеного між сторонами договору визначено виникнення у виконавця права на односторонню відмову від правочину, зокрема, через сам факт застосування до особи пов`язаної відносинами контролю санкцій (постанова Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у cправі №910/9234/23).

За відсутності аналогічних положень у Договорі постачання електричної енергії №1318491 від 22 січня 2025 року, суди обох інстанцій вважають, що відсутні підстави для врахування цієї правової позиції.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками місцевого господарського суду та вважає їх обґрунтованими і такими, що відповідають установленим у справі обставинам та нормам матеріального права. Зокрема, підсумовуючи викладені вище мотиви у їх сукупності, місцевий господарський суд обґрунтовано дійшов висновку про недоведення одночасного існування всіх умов, необхідних для розірвання договору в судовому порядку відповідно до положень частини другої статті 652 Цивільного кодексу України, неможливість ухилення від укладення договору про публічну закупівлю після визначення переможця, а також відсутність у законодавстві, що регулює сферу публічних закупівель та застосування санкцій, прямої вказівки на підстави для розірвання укладених договорів у зв`язку із застосуванням санкцій до кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи, яка є стороною договору, яка при цьому не включена до переліку підсанкційних осіб.

Посилання прокурора у апеляційній скарзі на пункт 2 Особливостей здійснення публічних закупівель, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1178, як на самостійну підставу для припинення вже укладеного договору є помилковим, оскільки зазначена норма регулює виключно стадію проведення процедури закупівлі та допуску учасників до участі в ній, а не стадію виконання чинного договору про закупівлю. Зміст пункту 2 Особливостей №1178 не містить приписів щодо припинення або розірвання договірних зобов`язань у разі виникнення відповідних обставин після визначення переможця та укладення договору. Як правильно встановив суд першої інстанції, на дату прийняття рішення про визначення ТОВ "Енера Вінниця" переможцем процедури закупівлі та на момент укладення договору заборони, передбачені пунктом 2 Особливостей №1178, не діяли, а отже не могли бути враховані замовником при оцінці тендерної пропозиції. Законодавство про публічні закупівлі не допускає розширювального тлумачення підстав для втручання у договірні відносини після завершення процедури закупівлі та укладення договору, а тому доводи апелянта фактично зводяться до надання Особливостям №1178 зворотної дії у часі, що суперечить загальним засадам правового регулювання та принципу правової визначеності.

Твердження прокурора про обов`язковість розірвання спірного договору з огляду на неоскаржений висновок Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області також не ґрунтується на вимогах закону. Висновок органу державного фінансового контролю за своєю правовою природою не є нормативно-правовим актом і не породжує, не змінює та не припиняє цивільні права й обов`язки сторін договору. Його обов`язковість означає необхідність належного реагування з боку замовника, однак не звільняє суд від обов`язку самостійно перевірити наявність передбачених законом підстав для втручання у договірні правовідносини. Сам по собі висновок Держаудитслужби не може підміняти судову оцінку правомірності укладення та виконання договору і не створює самостійної цивільно-правової підстави для його розірвання. Саме з цієї причини суд першої інстанції обґрунтовано дослідив доводи сторін та дійшов висновку про відсутність передбачених законом умов для припинення договірних зобов`язань, а не обмежився формальним констатуванням наявності контролюючого висновку.

Посилання прокурора на доктрину "підняття корпоративної завіси" та відповідну практику Європейського суду з прав людини і Верховного Суду не є релевантними до спірних правовідносин. Зазначена доктрина має винятковий характер і застосовується у випадках доведеного зловживання корпоративною формою, використання юридичної особи як фіктивного інструменту для ухилення від відповідальності, заподіяння шкоди або обходу імперативних заборон. У межах цієї справи таких обставин не встановлено і не доведено. Сам факт наявності у юридичної особи кінцевого бенефіціарного власника, до якого застосовано санкції, не є підставою для ігнорування окремої правосуб`єктності товариства, якщо відсутні докази фіктивності його діяльності або спрямованості правочину на протиправну мету. Застосування доктрини "підняття корпоративної завіси" у даному випадку фактично означало б покладення на юридичну особу негативних правових наслідків без прямої вказівки закону та без встановлення зловживань, що суперечить частині третій статті 96 Цивільного кодексу України та усталеній правовій позиції Верховного Суду щодо виключності та обмеженості застосування цього інструменту.

Доводи прокурора про те, що застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів до ОСОБА_1 автоматично зумовлює поширення таких санкцій на ТОВ "ЕНЕРА ВІННИЦЯ", унеможливлює подальше виконання спірного договору та свідчить про фактичне ухилення від санкційного режиму шляхом використання юридичної особи як посередника, не можуть бути прийняті судом до уваги.

Зазначені твердження ґрунтуються на розширювальному тлумаченні норм санкційного законодавства. Сам по собі факт застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів до фізичної особи не означає автоматичного поширення таких санкцій на юридичних осіб, у яких ця особа є кінцевим бенефіціарним власником. Статті 2 4 Закону України "Про санкції" визначають види санкцій та коло суб`єктів, до яких вони можуть бути застосовані, однак не містять приписів про поширення санкцій, застосованих до фізичної особи, на всі юридичні особи, пов`язані з нею корпоративними відносинами. Застосування санкцій має індивідуальний характер і здійснюється виключно в межах та у спосіб, прямо визначених рішенням РНБО України, введеним у дію указом Президента України, тоді як ТОВ "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" до переліку підсанкційних осіб не включено і будь-які санкції щодо нього не запроваджені.

Посилання прокурора на те, що кінцевим вигодоодержувачем від спірного договору є підсанкційна особа, не змінює правової оцінки спірних правовідносин, оскільки чинне законодавство України виходить із принципу самостійності та відокремленості юридичної особи від її засновника чи кінцевого бенефіціара. Ототожнення економічних інтересів юридичної особи з інтересами її бенефіціара без прямої вказівки закону або без доведення зловживання корпоративною формою фактично означало б ігнорування положень частини третьої статті 96 Цивільного кодексу України та створення нових, не передбачених законом санкційних наслідків. Дані інформаційно-аналітичних ресурсів, у тому числі YouControl, самі по собі не доводять ані фіктивності діяльності товариства, ані використання його виключно як інструменту обходу санкцій, ані спрямованості спірного договору на досягнення протиправної мети.

Твердження апелянта про те, що продовження дії договору в умовах чинних санкцій означає ухилення від обмежень, встановлених рішеннями РНБО України, та створює ризики для економічної безпеки держави, мають характер припущень і не підтверджені належними та допустимими доказами. Санкційне законодавство не містить заборони на виконання чинних договорів з юридичними особами, які не є підсанкційними, і не встановлює обов`язку їх припинення виключно з мотивів корпоративної пов`язаності з підсанкційною фізичною особою.

Доводи Виконавчого комітету Вінницької міської ради щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України та визнання спірного договору таким, що суперечить інтересам держави і суспільства, не можуть бути прийняті колегією суддів, оскільки вони не відповідають ні предмету заявлених позовних вимог, ні встановленим у справі фактичним обставинам. У межах цієї справи позивач звернувся з вимогою про розірвання договору, а не про визнання його недійсним, тоді як наведені апелянтом аргументи фактично стосуються зовсім іншого способу захисту цивільного права та іншої правової конструкції, передбаченої статтею 228 Цивільного кодексу України. Підміна вимоги про розірвання договору доводами, характерними для спорів про недійсність правочину, є процесуально і матеріально неправильною та не може бути покладена в основу скасування судового рішення.

Колегія суддів також не може погодитися з доводами апелянта про те, що продовження виконання спірного договору саме по собі підриває фінансово-економічні інтереси держави та нівелює мету застосованих санкцій щодо ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається і сторонами не заперечується, що до Григоришина К.І. застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), які, зокрема, передбачають обмеження розпорядження активами та заборону здійснення фінансових операцій на його користь. Водночас саме ці санкційні обмеження унеможливлюють отримання підсанкційною особою будь-яких грошових коштів або іншої економічної вигоди від діяльності юридичних осіб, у яких вона є кінцевим бенефіціарним власником.

Отже, за наявності чинних санкцій фактичне перерахування грошових коштів на користь ОСОБА_1 є юридично неможливим, а виплата дивідендів, виведення прибутку або інше опосередковане отримання доходу підсанкційною особою блокується механізмами санкційного законодавства та фінансового моніторингу. Саме у цьому полягає реальний, а не декларативний ефект санкцій.

За таких обставин твердження апелянта про те, що виконання договору з ТОВ "Енера Вінниця" автоматично призводить до фінансування підсанкційної особи та створює загрозу економічній безпеці держави, ґрунтується на припущеннях і не підтверджене належними та допустимими доказами.

Відтак, виходячи з підстав заявлених вимог, а також враховуючи принцип обов`язковості договору, передбачений статтею 629 Цивільного кодексу України та принцип рівності сторін договору, позовні вимоги Виконавчого комітету Вінницької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" про розірвання Договору про постачання електричної енергії споживачу №1318491 від 22 січня 2025 року задоволенню не підлягають.

У силу приписів частини 1 статті 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, зазначені в апеляційних скаргах доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянти не подали жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні статей 73, 76-79, 86 ГПК України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подані апеляційні скарги не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в них доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржниками норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року у справі №902/492/25 без змін, з огляду на що апеляційні скарги Вінницької обласної прокуратури та Виконавчого комітету Вінницької міської ради задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04) зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і в процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у апеляційних скаргах, не спростовують вказаного висновку.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційних скарг покладається на скаржників згідно статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Вінницької обласної прокуратури та Виконавчого комітету Вінницької міської ради на рішення Господарського суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року у справі №902/492/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року у справі №902/492/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №902/492/25 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "18" грудня 2025 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Філіпова Т.Л.