ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/5249/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів: Принцевської Н.М., Савицького Я.Ф.,

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від Товариства з обмеженою відповідальністю "АгроЛіга Хім": не з`явився

від Фермерського господарства "Златов Ігор Васильович": Мурашко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Фермерського господарства "Златов Ігор Васильович"

на рішення Господарського суду Одеської області від 26.05.2025 року, суддя в І інстанції Рога Н.В., повний текст якого складено 26.05.2025, в м. Одесі

у справі: №916/5249/24

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "АгроЛіга Хім"

до відповідача: Фермерського господарства "Златов Ігор Васильович"

про стягнення 943 000,52 грн

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АгроЛіга Хім" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фермерського господарства "Златов Ігор Васильович", в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 943 000,52 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання договору поставки № 25-09/272 від 25.09.2024 ним було поставлено товар, який відповідач прийняв за кількістю та якістю. Сторони надалі погодили повернення надлишку товару на суму 923 000,52 грн та підписання Додаткової угоди № 3, у зв`язку з чим позивач перерахував відповідачу 923 000,52 грн як повернення коштів та 20 000 грн як компенсацію транспортних витрат.

Позивач стверджує, що товар на зазначену суму відповідачем повернутий не був. Після направлення претензії 12.11.2024 відповідач відмовився повертати кошти, пославшись на неналежну якість товару та невизнання факту поставки. У зв`язку з цим позивач вважає, що 943 000,52 грн були безпідставно отримані відповідачем, та просить стягнути їх на підставі статті 1212 ЦК України..

Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.05.2025 у справі №916/5249/24 позовну заяву задоволено; стягнуто з Фермерського господарства "Златов Ігор Васильович" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АгроЛіга Хім" кошти у розмірі 943000 грн 52 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 14 145 грн 01 коп.

Суд дійшов висновку, що сторонами фактично виконано договір поставки, а оформлені відповідачем документи на повернення товару підтверджують його отримання. Позивач, реагуючи на звернення відповідача, повернув 923 000,52 грн та 20 000 грн транспортних витрат, однак товар назад передано не було,тому кошти в сумі 943 000,52 грн є безпідставно набутими та підлягають поверненню

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Фермерського господарства "Златов Ігор Васильович", в якій останнє просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 26.05.2025 у справі №916/5249/24 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає наступне:

- у жодному документі, які наявні в матеріалах справи не зазначається, що оплата товару здійснюється виключно після фактичної поставки Товару. У суду першої інстанції не було підстав стверджувати, що оплата товару по оспорюваній господарській операції мала здійснюватись виключно після фактичної поставки Товару. Відтак, Позивач, отримавши суму попередньої оплати, за відсутності передачі товару Відповідачу, не мав права утримувати у себе отримані грошові кошти Відповідача, а Відповідач мав право вимагати повернення суми попередньої оплати. Що й було здійснено Відповідачем, який звернувся до Позивача задля повернення здійсненої попередньої оплати, а Позивач в свою чергу, не заперечуючи проти повернення попередньої оплати здійснив її повернення, чим підтвердив погодження необхідності повернення вказаних грошових коштів Відповідачу. Більше того, між сторонами на момент здійснення оплати не було погоджено поставку додаткових партій товару, відповідних додаткових угод на поставку таких додаткових партій укладено не було;

- надані позивачем у відповіді на відзив нові докази, а саме накладна повернення постачальнику №2 від 05.11.2024р. Амофос 11:52 та товаро-транспортна накладна №№0000542 від 08.11.2024р., які свідчать про те, що даний товар все ж таки був поставлений ФГ «Златов Ігор Васильович» - не можуть бути використані під час вирішення цієї справи по суті з огляду на порушення строків подачі таких доказів; ані під час підготовчого провадження, суд не виносив будь-яких рішень, зокрема у вигляді письмових чи протокольних ухвал в яких би вирішувалось питання долучення доказів до матеріалів справи, які стали підставою для встановлення факту здійснення поставки;

- Судом першої інстанції було витребувано у сторони Позивача оригінали документів на підставі яких сторона Позивача обґрунтовує заявлені позовні вимоги. Однак, стороною Позивача не було надано оригінали документів, які стали підставою для встановлення судом першої інстанції факту здійснення поставки Позивачем. У Позивача відсутні оригінали вказаних документів, тому вони не мають юридичної сили в силу положень п. 9.10.3 Договору та не створили для сторін будь-яких юридичних наслідків та не можуть бути використані в якості доказів;

- жодних документів, які б підтверджували факт поставки Товару стороною Позивача не було долучено до позовної заяви.

Разом з апеляційною скаргою відповідачем заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, відповідно до якої просить визнати поважними причини ймовірного пропуску строку на звернення із клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи та поновити Фермерському господарству «Златов Ігор Васильович» строк на звернення до суду із клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи. Призначити судово-почеркознавчу експертизу у справі №916/5249/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АгроЛіга Хім» до Фермерського господарства «Златов Ігор Васильович» про стягнення грошових коштів. Доручити проведення судово-почеркознавчої експертизи експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (місцезнаходження: 65026, Одеська обл., м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 8, ). На вирішення експертизи поставити наступні питання: - Чи виконано підпис від імені Куліша Володимира Ілліча в графі «отримав водій/експедитор» на оригінальному примірнику Товарно-транспортної накладної № 1 від 29.10.2024 Кулішом Володимиром Іллічем чи іншою особою? Викликати ОСОБА_1 до Господарського суду Одеської області для відібрання у нього експериментальних зразків підпису.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення з підстав її необґрунтованості.

Ухвалою суду від 25.07.2025 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, призначено розгляд справи на 22.10.2025 об 11:00 та в подальшому оголошено перерву до 19.11.2025 об 11:00.

Протокольною ухвалою оголошено перерву в розгляді даної справи до 08.12.2025

В судовому засіданні 08.12.2025 брав участь представник відповідача. Позивач, який клопотав про участь у даному судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, на зв`язок на вийшов. Позивач був попереджений про те, що відповідно до частини п`ятої статті 197 Господарського процесуального кодексу України, пункту 46 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, зокрема, підсистеми відеоконференцзв`язку, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом та не спростовано учасниками справи, 25.09.2024 між ТОВ "АгроЛіга Хім" (Постачальник) та ФГ "Златов Ігор Васильович" (Покупець) укладено Договір поставки №25-09/272 (далі - Договір), згідно з п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник у встановлені строки зобов`язується передати (поставити) у власність Покупця мінеральні добрива/кормові добавки, надалі іменовані "Товар", а Покупець зобов`язується прийняти Товар та оплатити його вартість відповідно до умов цього Договору. Загальний обсяг поставки, номенклатура і ціна Товару визначаються Сторонами у специфікаціях або додаткових угодах, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно з Додатковою угодою №1 від 25.09.2024р. сторони погодили поставку 24 т. Амофосу NP 11:52 за ціною 35 500 грн 02 коп. за 1 тону на суму 852 000 грн 48 коп.

Додатковою угодою № 2 від 01.10.2024р. сторони погодили поставку 54 т. Амофосу NP 11:52 за ціною 35 500 грн 02 коп. за 1 тону, на загальну суму 1 917 001 грн 08 коп.

Пунктом 1.2. Договору сторони погодили, що поставка Товару може здійснюватись партіями. У розумінні цього Договору партія Товару - товари, які призначені для поставки одному покупцю/одержувачу за одним видатковим документом (видатковою накладною). Обсяг, вартість, а також терміни та інші умови поставки (включно з даними щодо перевізника або перевізників Товару) щодо кожної окремої партії Товару, що поставляється згідно із цим Договором, визначаються сторонами у відповідних специфікаціях або додаткових угодах до цього Договору.

Згідно з п. 2.1. Договору поставка Товару може відбуватися на умовах DAP, DDP, EXW, FCA або СРТ (з обов`язковим зазначенням назви та коду станції призначення та/або назви населеного пункту та/або адреси складу, залежно від умов поставки). Умови поставки кожної конкретної партії Товару визначаються сторонами у специфікаціях або додаткових угодах до цього Договору.

Строк поставки Товару становить 7 (сім) календарних днів з моменту отримання Постачальником узгодженої сторонами оплати вартості відповідної партії Товару, якщо інше не узгоджене сторонами у відповідній специфікації або додатковій угоді до цього Договору. Строк поставки партії Товару може бути відповідно продовжений у разі несвоєчасного надання або неналежного оформлення Покупцем транспортної інструкції (заявки) на поставку Товару та/або інших документів, передбачених цим Договором, відповідною специфікацією або додатковою угодою до цього Договору (п. 2.3. Договору).

Відповідно до 2.4. Договору датою поставки Товару Покупцеві вважається дата, яка вказана у видатковій накладній Постачальника.

Згідно з п. 4.1. Договору поставки №25-09/272 товар (партія Товару) вважається переданим Постачальником та прийнятим Покупцем: За кількістю - відповідно до кількості, зазначеної у видатковій накладній (п. 4.1.1. Договору); За якістю - відповідно до сертифікату якості заводу-виробника (п. 4.1.2. Договору).

Водночас, п. 4.8. Договору сторони передбачили, що претензії щодо кількості та якості Товару (партії Товару) можуть бути пред`явлені Постачальнику протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту поставки Товару Покупцеві. Після закінчення зазначеного строку претензії Постачальником щодо кількості та якості Товару не приймаються, крім недоліків, які не могли бути виявлені в процесі приймання Товару.

Пунктом 4.10. Договору сторони погодили, що зміст та вимоги претензії щодо кількості та якості Товару (партії Товару) повинні бути підтверджені Актом експертизи відповідної регіональної Торгово-промислової палати (за кількістю) або висновком експертизи лабораторії, що належним чином акредитована та має право здійснювати відповідну експертизу якості мінеральних добрив (за якістю).

Відповідно до п. 5.1. Договору Покупець здійснює оплату Товару (партії Товару) на умовах вказаних у специфікаціях або додаткових угодах до цього Договору.

Згідно з п. 5.2. Договору оплата вартості Товару (партії Товару) здійснюється Покупцем на основі рахунка- фактури, виставленого Постачальником одночасно з підписанням відповідної специфікації або додаткової угоди до цього Договору, якщо інше не передбачене у такій додатковій угоді. Оплата здійснюється в національній валюті шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Постачальника. При цьому витрати у зв`язку з перерахуванням коштів в оплату Товару несе Покупець.

Відповідно до п. 9.1. Договору поставки №25-09/272 цей Договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами та діє 12 календарних місяців з автоматичною пролонгацією на той самий термін за відсутності письмових заперечень будь-якої сторони за календарний місяць.

Додатковою угодою №1 від 25.09.2024р. сторони Договору узгодили поставку 24т Амофосу 11:52 на суму 852 000 грн 48 коп., із оплатою товару по факту отримання.

Згідно з видатковою накладною №РН-0000512 від 25.09.2024р. та Товаро-транспортною накладною № від 03.10.2024р. ТОВ "АгроЛіга Хім" було поставлено ФГ "Златов Ігор Васильович" 24т Амофосу 11:52 на суму 852 000 грн 48 коп.

Крім того, додатковою угодою №2 від 01.10.2024р. сторони узгодили поставку 54 тон Амофосу 11:52 на загальну суму 1 917 001 грн 08 коп.

Згідно з видатковою накладною №РН-0000531 від 03.10.2024р. та Товаро-транспортною накладною № від 25.09.2024р. ТОВ "АгроЛіга Хім" було поставлено ФГ "Златов Ігор Васильович" 27т Амофосу 11:52 на суму 958 500 грн 54 коп.

Відповідно до видаткової накладної №РН-0000532 від 03.10.2024р. та Товаро-транспортної накладної № від 03.10.2024р. ТОВ "АгроЛіга Хім" було поставлено ФГ "Златов Ігор Васильович" 27т Амофосу 11:52 на суму 958 500 грн 54 коп.

Згідно з видатковою накладною №РН-0000581 від 29.10.2024р. та Товаро-транспортною накладною № від 29.10.2024р. ТОВ "АгроЛіга Хім" було поставлено ФГ "Златов Ігор Васильович" 26т Амофосу 11:52 на суму 923 000 грн 52 коп. Вищезазначені накладні було направлено позивачем на адресу відповідача супровідним листом №75 від 31.10.2024р.

Відповідач оплатив вартість поставленого товару, що підтверджується платіжною інструкцією № 1018 від 25 жовтня 2024 року щодо оплати 100 000 грн та Платіжною інструкцією №1027 від 29 жовтня 2024 року щодо оплати 823 000 грн 52 коп.

Матеріали справи містять накладну-повернення постачальнику №2 від 05.11.2024р. щодо повернення товару Амофос 11:52 у кількості 26т на суму 923 000 грн 52 коп. та товаро-транспортну накладну №0000542 від 08.11.2024р. Обидві накладні підписані відповідачем та завірені печаткою.

Листом №128 від 08.11.2024р. відповідач звернувся до позивача з вимогою повернути кошти за повернутий товар згідно Договору поставки №25-09/272 від 25.09.2024р. у сумі 923 000 грн 52 коп.

Платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №1027 від 08.11.2024р. ТОВ "АгроЛіга Хім" перераховано на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 923 000 грн 52 коп. із призначенням платежу: повернення коштів згідно листа №128 від 08.11.2024р. ПДВ20% -153 833,42 грн.

Також платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №9754 від 08.11.2024р позивачем перераховано розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 20 000 грн. із призначенням платежу: відшкодування витрат за пробіг зг. Рах. №709 від 04.11.24 ПДВ 20% 3333,33 грн.

Позивач зазначає, що на виконання договору поставки №25-09/272 від 25.09.2024 та додаткових угод ним було поставлено відповідачу товар, який той прийняв без зауважень щодо кількості та якості. Надалі сторони погодили повернення надлишку товару на суму 923 000 грн 52 коп, у зв`язку з чим відповідач надіслав позивачу рахунки та акти на підпис. Позивач перерахував відповідачу 923 000 грн 52 коп. як повернення коштів за товар, що підлягав поверненню, а також 20 000 грн як відшкодування витрат за транспортні послуги. В свою чергу, відповідач не здійснив зворотне відвантаження товару на суму 923 000 грн 52 коп., а на претензію від 12.11.2024 заявив про невизнання факту поставки та послався на нібито неналежну якість продукції. Позивач вважає ці доводи необґрунтованими та стверджує, що кошти є безпідставно отриманими відповідачем і підлягають поверненню згідно зі ст. 1212 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, місцевий господарський суд виходив з того, сторони належно виконали свої первинні зобов`язання за договором поставки №25-09/272, а матеріали справи підтверджують оформлення відповідачем накладної-повернення постачальнику та товаро-транспортної накладної щодо повернення товару на суму 923 000 грн 52 коп., що свідчить про його намір передати товар назад позивачу. На підставі звернення відповідача позивач перерахував йому 923 000 грн 52 коп. як повернення коштів та 20 000 грн як компенсацію витрат на транспортні послуги, однак фактичного повернення товару здійснено не було. Враховуючи оформлені відповідачем документи про повернення товару та оплату позивачем витрат за доставку, суд дійшов висновку, що товар у спірній частині був поставлений, а повернуті позивачем кошти - безпідставно набуті відповідачем.

Судова колегія не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на наступне.

Предметом апеляційного перегляду даної справи є наявність або відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 923 000 грн 52 коп.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до приписів частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори.

Спір між сторонами виник у зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором поставки товару, регулювання правовідносин за яким здійснюється на підставі норм § 3 глави 54 ЦК України та § 1 глави 30 ГК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Тлумачення наведених норм свідчить, що договір поставки товару за своєю правовою природою відноситься до двосторонніх, консенсуальних, оплатних договорів, укладення якого зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. У даних правовідносинах обов`язку продавця (постачальника) з передачі у власність (поставки) покупцю товару корелює обов`язок покупця з прийняття та оплати цього товару.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно зі статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною першою статті 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України, статті 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Позивач у позові зазначає, що на виконання умов договору поставки №25-09/272 від 25.09.2024 та додаткових угод ним було поставлено відповідачу товар, який той прийняв без зауважень щодо кількості та якості. Надалі сторони погодили повернення надлишку товару на суму 923 000 грн 52 коп, у зв`язку з чим відповідач надіслав позивачу рахунки та акти на підпис. Позивач перерахував відповідачу 923 000 грн 52 коп. як повернення коштів за товар, що підлягав поверненню, а також 20 000 грн як відшкодування витрат за транспортні послуги. В свою чергу, відповідач не здійснив зворотне відвантаження товару на суму 923 000 грн 52 коп., а на претензію від 12.11.2024 заявив про невизнання факту поставки та послався на нібито неналежну якість продукції.

Отже, у спірних правовідносинах господарському суду для правильного вирішення спору слід було дослідити та встановити наявність/відсутність факту поставки позивачем товару та її прийняття відповідачем.

Так, за визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже, первинний документ, згідно з цим визначенням, має дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і, власне, її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Зі змісту частин першої, другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" вбачається, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, первинні документи повинні містити відомості, які підтверджують вчинення господарської операції, на виконання якої вони складаються, у зв`язку з чим вчинення певної господарської операції фіксуватиметься документально, що в сукупності свідчить про підтвердження між учасниками такої операції певних прав та обов`язків, зокрема, і щодо обов`язку сплатити певну суму коштів, яка складатиме еквівалент певної вартості наданих послуг.

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 10.11.2020 у справі № 910/14900/19 зазначив, що за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та відображають реальні господарські операції.

Разом з тим, визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, у т.ч. необхідно досліджувати обставини поставки товару, слід з`ясовувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірним договором, інші обставини, які будуть переконливо підтверджувати реальний рух активів, свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару та які давали б змогу встановити реальність здійснених господарських операцій.

У постанові від 16.03.2021 у справі № 580/2490/19 Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив, що: «однією із судових доктрин, виділених на сьогоднішній день національним законодавством та судовою практикою Верховного Суду є доктрина реальності господарської операції. Суть вказаної доктрини полягає в тому, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

При цьому будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством... Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміна у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Враховуючи вищевказані норми законодавства, первинні документи, які складені суб`єктами господарської діяльності на операції, що не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненої операції не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку.

Згідно з п. 4.1 Договору Товар (партія Товару) вважається переданим Постачальником та прийнятим Покупцем: 4.1.1. за кількістю - відповідно до кількості, зазначеної у видатковій накладній; 4.1.2 за якістю - відповідно до сертифікату якості заводу-виробника.

Пункт 4.3. Договору передбачає, що обсяг (кількість, вага) Товару (партії Товару), що поставляється згідно із цим Договором має відповідати видатковим документам (видатковій накладній).

Враховуючи вищезазначені положення Договору належними та допустимими доказами поставки Товару за кількістю є, зокрема, видаткова накладна.

В якості обґрунтування заявлених позовних вимог Позивачем до позову було надано наступні документи: копія договору поставки, копія Додаткової угоди №1, копія Додаткової угоди №2, копія Видаткової накладної №PH-0000512, копія ТТН № , копія Видаткової накладної №PH-0000531, копія ТТН № , копія Видаткової накладної №PH-0000532, копія ТТН №, копія листа відповідача, копія рахунку на оплату №709, копія рахунку на оплату №710, копія акту надання послуг №694, копія акту надання послуг №695, копія платіжної інструкції №1027, копія платіжної інструкції № 9754, копія претензії та копія відповіді на претензію.

Так, з наданих до позову доказів вбачаться, що 25 вересня 2024 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір поставки № 25-09/272 за яким Позивач зобов`язався передати у власність Відповідача мінеральні добрива/кормові добавки. Договір підписаний та скріплений печатками сторін.

На підставі Договору було укладено Додаткову угоду № 1 на поставку 24 т. Амофосу NP 11:52 за ціною 35 500,02 грн. за 1 тону на суму 852 000,48 грн та Додаткову угоду № 2 на поставку 54 т. Амофосу NP 11:52 за ціною 35 500,02 грн. за 1 тону, на загальну суму 1 917 001,08 грн.

Вказані додаткові угоди також підписані та скріплені печатками сторін.

Позивачем було здійснено поставку товару, що підтверджується:

- 24 тони - видатковою накладною №РН-0000512 від 25 вересня 2024 року на загальну суму 852 000,48 грн та Товарно-транспортною накладною № від 25 вересня 2024 року;

- 27 тон - видатковою накладною №РН-0000531 від 03 жовтня 2024 року на загальну суму 958 500,54 грн та товарно-транспортною накладною № від 03 жовтня 2024 року;

- 27 тон - видатковою накладною №РН-0000532 від 03 жовтня 2024 року на загальну суму 958 500,54 грн та товарно-транспортною накладною № від 03 жовтня 2024 року.

Вказані копії видаткових накладних та ТТН, які були долучені позивачем разом з позовом підписані та скріплені печатками сторін без жодних зауважень.

Загальна сума поставки становить 2 769 001,56 грн.

Сторонами на заперечується факт поставки товару на загальну суму 2 769 001,56 грн за вищезазначеними накладними та ТТН.

У листі від 08.11.2024 відповідач просить повернути за повернутий товар кошти згідно ДУ №3 від 25.10.2024 до договору поставки у сумі 923 000,52 грн.

Позов містить рахунки на відшкодування витрат за пробіг, а також платіжну інструкцію про перерахування позивачем відповідачу 923 000,52 грн, у призначенні платежу зазначено «повернення коштів згідно листа №128 від 08.11.2024 та платіжну інструкцію про перерахування позивачем відповідачу 20 000 грн відшкодування витрат за пробіг.

Інших документів по суті спору позовна заява не містить.

Як свідчать матеріали справи, відповідач категорично заперечував проти заявленого позову. Відповідач у відзиві зазначив, що факт оплати Товару Відповідачем за наданими позивачем до позову видатковими накладними та ТТН підтверджується платіжною інструкцією № 6128 від 25 вересня 2024 року у розмірі 852 000,48 грн та платіжною інструкцією № 6220 від 03 жовтня 2024 року щодо оплати у розмірі 1 917 001,08 грн. 25 жовтня 2024 року Відповідачем було перераховано на рахунок Позивача грошові кошти у розмірі 100 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1018 від 25 жовтня 2024 року. 29 жовтня 2024 року Відповідачем було перераховано на рахунок Позивача грошові кошти у розмірі 823 000,52 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 1027 від 29 жовтня 2024 року. Відповідач наголосив, що останнім було здійснено саме попередню оплату у розмірі 923 000,52 грн, однак сторони не домовились щодо поставки товару на вказану суму, тому останній звернувся до позивача з проханням повернути кошти, що відразу і здійснив позивач.

Загальна суми оплати відповідачем становить 3 692 002,08 грн. При цьому Позивачем не заперечується факт отримання грошових коштів на вказану суму, враховуючи, що до позову було надано додаткові угоди №№1,2, видаткові накладні та ТТН саме на суму 2 769 001,56 грн.

В подальшому, як свідчать матеріали справи, позивачем разом з відповіддю на відзив надано видаткову накладну №РН-0000581 від 29.10.2024 та Товарно-транспортну накладну № від 29.10.2024 (яка оспорюється відповідачем), яка, на переконання позивача, свідчить про те, що ТОВ "АгроЛіга Хім" все ж таки було поставлено відповідачу - ФГ "Златов Ігор Васильович" товар (26т Амофосу 11:52) на спірну суму 923 000,52 грн.

У контексті наведеного колегія суддів відзначає, що за змістом статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Обставина, про яку стверджує сторона, підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 08.11.2023 у справі № 16/137б/83б/22б (910/12422/20)).

Аналогічний стандарт доказування застосувала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює потребу співставлення судом доказів. Отже, з введенням у дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Проаналізувавши обставини даної справи та докази надані сторонами, судова колегія зазначає наступне.

Матеріали справи не містять підписаної та скріпленої печатками сторін Додаткової угоди щодо поставки товару - 26т Амофосу 11:52 на суму 923 000 грн 52 коп, що не заперечується позивачем.

Видаткова накладна № РН-0000851 від 29 жовтня 2024 року на спірну суму 923 000,52 грн, яка за його твердження підтверджує факт поставки товару на спірну суму - не містить підпису та печатки Відповідача.

Товарно-транспортна накладна № від 29.10.2024 не містить печатки Відповідача, а лише підпис водія ОСОБА_1 .

При цьому сторона Відповідача заперечує взагалі факт існування вказаної накладної, що наявний підпис належить саме ОСОБА_1 . Відповідач також вказує про те, що водій ОСОБА_1 не уповноважений на приймання товару.

Так, судова колегія зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що водій ОСОБА_1 є уповноваженою особою на приймання товару та підписання первинних документів. Позивачем не доведено, що ОСОБА_1 є особою, яка має цивільну дієздатність на підписання вказаних документів. Інші не спірні товарно-транспортні накладні та видаткові накладні підписані саме директором Фермерського господарства "Златов Ігор Васильович" та скріплені печаткою підприємства відповідача, а не водієм ОСОБА_1 .

Суд приходить до висновку, що право приймання товару та підписання первинних документів належить керівнику підприємства або іншій особі, уповноваженій на це відповідно до закону, статуту, наказу чи довіреності. Оскільки матеріали справи не містять доказів, що водій є особою, уповноваженою на приймання товару за відсутності відповідних підтверджувальних документів, його підпис на товарно-транспортних накладних не може підтверджувати факт отримання товару відповідачем.

Відтак такий документ не може вважатися належним та допустимим доказом у розумінні статей 76- 79 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 918/780/18, печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин.

При цьому судова колегія зазначає, що разом з апеляційною скаргою відповідачем було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. На вирішення експертизи поставити наступні питання: - Чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 в графі «отримав водій/експедитор» на оригінальному примірнику Товарно-транспортної накладної № 1 від 29.10.2024 ОСОБА_1 чи іншою особою?

В обґрунтування клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи відповідач зазначає, що стороною Позивача не було долучено до позовної заяви доказів на підтвердження того, що нею було здійснено поставку Товару. Згодом стороною Позивача було надано ТТН № 1 від 29.10.2024 на якій нібито наявний підпис ОСОБА_1 . Однак, ОСОБА_1 було подано пояснювальну записку згідно з якої він вказує, що підпис на ТТН № 1 від 29.10.2024 містить елементи, які не характерні його підпису, а також те, що він не може підтвердити належність підпису саме йому. Із вказаного слідує, що підпис на вказаній ТТН в графі «отримав водій/експедитор» не належить ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Суд звертає увагу, що експертиза призначається лише за умови, коли без неї неможливо встановити факти, що входять до предмета доказування. У даному випадку предмет доказування - факт перевезення та отримання товару, а не належності чи неналежності підпису.

Судова колегія дійшла висновку, що за встановленими обставинами цієї справи - немає жодної необхідності у проведенні судової почеркознавчої експертизи для встановлення факту підписання/не підписання працівником відповідача - ОСОБА_1 . Товарно-транспортною накладною № від 29.10.2024, адже матеріали справи не містять доказів, що водій є особою, уповноваженою на приймання товару за відсутності відповідних підтверджувальних документів, його підпис на товарно-транспортних накладних не може підтверджувати факт отримання товару відповідачем.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу, що у відповіді на претензію вих.№13/11/2024 від 13.11.2024 відповідачем було повідомлено позивача про наступне:

«на виконання додаткових угод №1 і №2 Покупцем було перераховано на рахунок Постачальника грошові кошти в розмірі 852 000,48 грн та в розмірі 1 917 001,08 грн за 78 тон погодженого Товару. Відтак, Покупцем було оплачено усю вартість товару, що була погоджена між сторонами. Отже, твердження про те, що наразі у Покупця наявна заборгованість зі сплати товару не відповідає дійсності. Окрім вказаних вище коштів, Покупцем було здійснено оплату на суму 100 000 грн. - та 823 000,58 грн. Загальна вартість оплати становила 923 000,52 грн.

В той же час між сторонами не було погоджено поставку товару на вказану вартість. Більше того, Постачальником не було здійснено поставку товару на вказану суму. У зв`язку з відсутністю погодження між сторонами поставки додаткової партії Товару, а також відсутністю фактичної поставки постачальником Товару, Постачальник не отримав права на отримання грошових вказаних коштів на суму 923 000,52 грн.

Таким чином, грошові кошти в розмірі 923 000,52 грн. були набуті Постачальником безпідставно та фактично були безпідставно набутим майном. Відтак, з метою повернення безпідставно отриманих коштів враховуючи відсутність поставки та відсутність прийняття Покупцем Товару на вказану суму Постачальником, Покупець звернувся до Постачальника з проханням повернути вказані грошові кошти.

Отже, враховуючи вищезазначене можна дійти висновку, про безпідставність вимог Постачальника зазначених у претензії щодо повернення Покупцем грошових коштів v розмірі 923000,52 грн та сплати пені. Щодо постачання іншого товару ніж обумовленого договором».

А щодо постачання іншого товару ніж обумовленого договором, відповідач у відповіді на претензію зазначив, що отриманий ним товар є неналежної якості.

Як вже зазначалося вище, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції. Первинні документи, які складені суб`єктами господарської діяльності на операції, що не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненої операції не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку. Беручи до уваги предмет доказування у цьому спорі, господарському суду під час розгляду справи необхідно встановити обставину наявності/відсутності поставки товару відповідачу на спірну суму 923 000,52 грн, при цьому відповідна обставина має бути встановлена виходячи з наявних у матеріалах справи належних та допустимих доказів, які відображають реальні господарські операції за вказаними правочинами та зміст таких операцій.

Колегія суддів відзначає, що дійсно, у разі наявності дефектів первинних документів та/або невизнання стороною факту постачання товару, що має місце у спірних правовідносинах, сторони не позбавлені права доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19).

Водночас посилання позивача на фотографії як доказ не відповідають критеріям належності, допустимості, достовірності, достатності (вірогідності) (статті 76-79 ГПК України). У доданих до позивачем фотографіях не міститься жодної інформації, яка б могла ідентифікувати зображений на них об`єкт, вони не містять необхідних реквізитів електронного доказу у розумінні ст..96 ГПК України, як то фіксації дати та часу зйомки, місця події, ким було зроблено фото, тощо. Отже, інформація, яка міститься в наданих позивачем фотографіях, у даному випадку не дозволяє суду встановити взагалі будь-які обставини, про які йдеться у позовній заяві, а також з`ясувати, чи належать вони до обставин, що входять в предмет доказування.

Накладна-повернення постачальнику (позивачу) №2 від 05.11.2024 та товарно-транспортна накладна №0000542 від 08.11.2024 щодо повернення товару (Амофос 11:52 у кількості 26т) на суму 923 000,52 грн взагалі не містить підпису та печатки з боку позивача. Такі документи не можуть вважатися належними та достовірними доказами отримання такого товару саме відповідачем. Крім того, судова колегія звертає увагу, що сторони не заперечують факт поставки та отримання товару за підписаними видатковими накладними №РН-0000512 від 25 вересня 2024, №РН-0000531 від 03 жовтня 2024 року та №РН-0000532 від 03 жовтня 2024 року на загальну суму 958 500,54 грн та товарно-транспортною накладною № від 03 жовтня 2024 року.

Копія листа №128 від 08.11.2024, яким відповідач звернувся до позивача з вимогою повернути кошти за повернутий товар згідно Договору поставки №25-09/272 від 25.09.2024р. у сумі 923 000 грн 52 коп не може вважитись належним у розумінні ст..73-76 ГПК України доказом щодо отримання відповідачем саме спірного товару за відсутності підписаних з боку покупця додаткової угоди №3 щодо такого товару, видаткової накладної та товарно-транспортної накладної.

Також судова колегія звертає увагу на суперечливість поведінки позивача, яка полягає у тому, що останнім невідкладно здійснено повернення коштів за вимогою відповідача, при цьому, не маючи жодних доказів щодо направлення та отримання вказаного товару.

Крім того, у разі невизнання стороною факту надання відповідних послуг, сторони не позбавлені можливості доводити цей факт зокрема, доказами, які свідчать про відображення здійснення спірних господарських операцій з поставки та отримання товару в податковому обліку господарських товариств. Зазначений висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 03.02.2020 у справі №909/1073/17, від 04.11.2019 у справі №905/49/15 та від 04.07.2018 у справі №908/733/16.

Підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце. Такий висновок Великої Палати Верховного Суду викладено в постанові від 29.06.2021 у справі №910/23097/17.

Водночас позивачем не долучено до матеріалів справи податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних за господарськими операціями зі здійснення перевезення зокрема і спірного товару відповідачу.

З огляду на встановлені обставини справи, ураховуючи, що позивачем за наявності обставин заперечення відповідачем факту поставки спірного товару, не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження реальності здійснення господарської операції у означеній позивачем кількості/розмірі/сумі, колегія суддів доходить висновку про недоведеність здійснення позивачем такої поставки, а отже, про відсутність правових підстав для задоволення позову з огляду на його недоведеність.

Судова колегія вважає за необхідне також звернути увагу, що позивач звертаючись з позовом обґрунтовуючи позовну вимогу про стягнення/повернення коштів за товар, який відповідач не передав, застосував ст. 1212 ЦК України. Суд першої інстанції в своєму рішенні також посилався на наведену норму Закону.

Водночас, Верховний Суд у постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 зазначав, що ст. 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Системний аналіз положень статей 11, 177, 202, 1212 ЦК дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

В рамках спірних правовідносин, які склались між сторонами, не підлягають застосування норми ст.1212 ЦК України, адже між сторонами наявні господарські відносини у зв`язку з чинним договором поставки, здійснення оплат за вказаним договором, де у призначеннях вбачається, що вони здійснені на підставі такого договору, отже фактично між сторонами наявний спір щодо не сплати відповідачем за отриманий товар за укладеним між сторонами договором поставки.

Таким чином, судова колегія вважає помилковим застування судом першої інстанції зазначеної норми Цивільного Кодексу України.

Щодо посилання скаржника про порушення судом першої інстанції приписів статті 80 ГПК України щодо прийняття додаткових доказів поза межами процесуального строку на їх подання, без розгляду питання про поновлення такого строку, судова колегія вказує, що, враховуючи обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору, беручи до уваги те, що позивач надав докази на обґрунтування своїх вимог в рамках підготовчого провадження, а судом в подальшому з метою повного та всебічного розгляду даної справи було витребувано для огляду всі наявні у позивача оригінали документів, які стосуються спірних правовідносин, судова колегія дійшла висновку, що і позивач, надавши зазначені докази, і суд першої інстанції, взявши їх до уваги та оцінивши, розглянувши тим самим справу за наявними в ній доказами та побудувавши на результатах дослідження та оцінки таких доказів мотиви оскаржуваного судового рішення, не допустив при цьому порушення наведених процесуальних норм.

Тому судова колегія не вбачає неправильного застосування судом першої інстанції приписів частини восьмої статті 80 ГПК України, у зв`язку з чим такі доводи скаржника відхиляються як безпідставні.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

За таких обставин, враховуючи положення статті 275 та статті 277 ГПК України апеляційну скаргу Фермерського господарства "Златов Ігор Васильович" слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Златов Ігор Васильович" на рішення Господарського суду Одеської області від 26.05.2025 у справі №916/5249/24 - задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 26.05.2025 у справі №916/5249/24 - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АгроЛіга Хім" (25006, Кіровоградська обл., м. Кропивницький, вул. Шевченка, 48, кв.4, ) на користь Фермерського господарства "Златов Ігор Васильович" (68200, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н., смт. Сарата, вул. Промзона, буд. 4Б, ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 16 974 (шістнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири гривні) грн 01 коп.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ.

Постанова в порядку статті 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення. Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 15.12.2025.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді: Я.Ф. Савицький

Н.М. Принцевська