ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

08 грудня 2025 року м.Харків Справа № 913/503/24

Провадження №6/913/503/24

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», вул.Шолуденка, буд.1, м.Київ, 04116

до Відділу освіти Марківської селищної ради Луганської області, вул.Центральна, буд.18, смт.Марківка(з), Старобільський район, Луганська область, 92400

про стягнення 2'859'592 грн 57 коп.

Суддя Драгнєвіч О.В.

Секретар судового засідання Марченко А.Є.

У засіданні брали участь:

від позивача: адвокат Жигадло І.Б., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії РН №1321 від 04.11.2017, довіреність №136 від 12.12.2024 (в режимі відеоконференції);

від відповідача: начальник відділу Мірошніченко О.І., витяг є ЄДР (в режимі відеоконференції).

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Відділу освіти Марківської селищної ради Луганської області (далі - відповідач, споживач) про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу №11-1096/21-БО-Т від 09.11.2021 (далі - договір) в загальному розмірі 2'859'592 грн 57 коп., з яких основний борг в сумі 1'907'993 грн 14 коп., пеня в розмірі 375'814 грн 46 коп., 3% річних в сумі 119'813 грн 16 коп. та інфляційні втрати в розмірі 455'971 грн 81 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання договору позивач (ЕІС-код 56Х10Х) передав у власність відповідача (ЕІС-код 56ХS00017K86V003) протягом грудня 2021 року - лютого 2022 року природний газ загальним об`ємом 128,71109 тис.куб.м. на загальну суму 2'130'682 грн 78 коп., що підтверджується даними складених актів приймання-передачі природного газу від 31.12.2021, 31.01.2022, 28.02.2022, а також даними з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо попередніх/остаточних відборів природного газу споживачем.

Однак, відповідач розрахунки за придбаний природній газ з позивачем провів не повністю, повністю розрахувався лише за зобов`язаннями грудня 2021 року. Оскільки за зобов`язаннями січня - лютого 2022 року розрахунок проведено не було, у відповідача обліковується заборгованість в сумі 1'907'993 грн 14 коп.

Крім того, у зв`язку з допущеним простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 375'814 грн 46 коп., обраховану за загальний період з 16.03.2022 по 15.10.2022, 3% річних у сумі 119'813 грн 16 коп., обрахованих за загальний період з 16.03.2022 по 30.04.2024 та інфляційні втрати в сумі 455'971 грн 81 коп., обраховані за загальний період з квітня 2022 року по квітень 2024 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2024 справа передана на розгляд судді Драгнєвіч О.В.

Ухвалою суду від 09.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 09 січня 2025 року о 10 год. 00 хв. (враховуючи ухвалу суду про виправлення описки від 12.12.2024); явку представників сторін в судове засідання не визнано обов`язковою; встановлено позивачу строк по 18.12.2024 включно для надання додаткових письмових пояснень, в яких зазначити підстави направлення актів приймання-передачі природного газу за грудень 2021 року - лютий 2022 року за вказаним договором на електронну адресу ; зазначити чи направлялися відповідні акти для підписання відповідачу, зокрема на його електронну адресу , яка як додатковий засіб зв`язку зазначена в п.14 договору, укладеного між сторонами, в розділі «Адреса та реквізити сторін; запропонувати позивачу у строк по 18.12.2024 включно надати суду інформацію з інформаційної платформи щодо остаточної алокації відборів споживача з EIC-кодом 56ХS00017K86V003 в грудні 2021 року - лютому 2022 року, на яку міститься посилання в позовній заяві (3 арк); встановлено сторонам строки для подання заяв по суті.

24.12.2024 через підсистему «Електронний суд» від відповідача, у встановлений судом строк, надійшов відзив на позовну заяву №763 від 23.12.2024.

У відзиві відповідач заперечує проти задоволення позову, зазначаючи про передчасність та безпідставність його подання, враховуючи відсутність у відповідача доказів, на які позивач посилається в позовній заяві. Зокрема заперечуючи, відповідач посилається на наступні обставини:

- відсутність проведення досудового врегулювання спору, не направлення претензій, не здійснення обмежень постачання газу;

- відсутність підтверджень уповноваження особи на отримання актів, рахунків, проведення чи/або не проведення розрахунків;

- втрату первинної документації, систем обліку розрахунків (відсутність доступу до банківської системи казначейського обслуговування СДО «Клієнт Казначейства - Казначейство»);

- зміну керівництва та складу працівників через призупинення трудових відносин;

- втрату усіх активів установи, захопленням збройними формуваннями та окупаційною владою будівель, приміщень, техніки, обладнання та тимчасовою окупацією території громади, де здійснював діяльність відповідач. Настання в розумінні норм цивільного та господарського законодавства форс-мажорних обставин у зв`язку із повномасштабним вторгненням на територію України, тимчасовою окупацією частини її території, в тому числі місцезнаходження відповідача, введення воєнного стану на всій території країни. Торгово-промислова палата України листом №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 засвідчила, що подія, пов`язана з введенням на території України з 24.02.2022 воєнного стану до їх офіційного закінчення є обставиною непереборної сили (форс-мажором), що стосується необмеженого кола суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб. У зв`язку з тимчасовою окупацією території Марківської селищної територіальної громади Марківська селищна рада та її виконавчі органи були позбавлені можливості здійснювати свою діяльність на території громади. Начальник відділу освіти, головний бухгалтер не виїхали на підконтрольну територію України, в результаті чого фінансова діяльність відділу освіти не здійснювалась, всі документи з фінансово-господарської діяльності залишились на окупованій території. Згідно з розпорядженням секретаря Марківської селищної ради від 15 березня 2022 року № 73-к з 16.03.2022 року у роботі Марківської селищної ради та її виконавчих органів, в т.ч. Відділу освіти Марківської селищної ради, був оголошений простій;

- викладені позивачем доводи не підтверджуються належними доказами (до суду позивачем надано лише копії, а не оригінали документів), позивачем не доведено, що у встановлений договором строк ним було поінформовано відповідача про фактичний обсяг спожитого газу у спірний період часу та про необхідність сплатити визначену й підтверджену суму. До теперішнього часу позивачем не надано оригіналів належним чином оформлених та підписаних у двосторонньому порядку первинних документів (оригінал діючого договору та додаткових угод, актів приймання - передачі природного газу за періоди споживання в розрізі точок комерційного обліку природного газу по установах, рахунки на сплату, акти звірки взаєморозрахунків);

- розпорядженням начальника Марківської селищної військової адміністрації від 15.11.2022 №25-к на посаду керівника Відділу освіти Марківської селищної ради з 16.11.2022 призначено Мірошніченко О.І.; відповідно до розпорядження начальника Марківської селищної військової адміністрації від 14.11.2022 №18-к припинено простій та поновлено роботу Відділу освіти з 16.11.2022 року, але доступ до документів, які надходили на адреси електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2, зазначені позивачем, був у відповідача відсутній. Після відновлення роботи Відділу освіти відповідачем була створена інша адреса електронної пошти - ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є чинною;

- позивач посилається на договір, стороною в якому є інша особа - Відділ освіти Марківської селищної ради Марківського району Луганської області, укладений в особі начальника ОСОБА_1., однак просить стягнути кошти з Відділу освіти Марківської селищної ради Луганської області, не надаючи доказів наявності договірних відносин та підстав стягнення коштів саме з Відділу освіти Марківської селищної ради Луганської області.

30.12.2024 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив №б/н від 30.12.2024, у якій останній зауважив про те, що сторонами було укладено договір постачання природного газу та підписано уповноваженими представниками сторін, підписи яких скріплено відбитками печаток, а отже відповідачу було відомо про юридичну відповідальність за невиконання договору.

У відповідності до умов п.2.4 договору саме споживач зобов`язувався самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів; згідно з п.3.4 договору постачальник та споживач із застосуванням ресурсів інформаційної платформи оператора ГТС здійснюють щоденний моніторинг фактично відібраного споживачем обсягу природного газу. Враховуючи п.3.5.1 договору, саме споживач зобов`язувався надавати постачальнику не пізніше 5-го (п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між оператором(ами) ГРМ та/або оператором ГТС та споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ.

Зазначені обов`язки за умовами договору свідчать, на думку позивача, про проінформованість споживача щодо фактично спожитих обсягів природного газу.

Щодо підтвердження наявності форс-мажорних обставин позивач зауважує про те, що сторони передбачили необхідність надання стороною сертифікату Торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини, який засвідчував би такі обставин непереборної сили.

Крім того, досудове врегулювання спору для даних правовідносин не є обов`язковим.

Також позивач долучив до відповіді на відзив роздруківки зі свого електронного кабінету з деталізованими даними з інформаційної платформи щодо попередніх/остаточних відборів природного газу споживача з EIC-кодом 56ХS00017K86V003 за період з 01.12.2021 по 28.02.2022 по дням.

06.01.2025 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив №б/н від 05.01.2025.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за необґрунтованістю та передчасністю заявлених вимог, посилаючись на обставини, які раніше вже наводились у відзиві на позовну заяву №763 від 23.12.2024.

Протокольною ухвалою суду від 09.01.2025 відкладено підготовче судове засідання на 27.01.2025 о 10 год. 20 хв.; явку представників сторін в судове засідання визнано необов`язковою; надані сторонами заяви по суті: відзив, відповідь на відзив, заперечення - долучено до матеріалів справи; повідомлено учасників ухвалою-повідомленням від 10.01.2025.

10.01.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшли додаткові пояснення, оформлені заявою №б/н від 10.01.2025 з долученими додатково доказами.

Позивач у додаткових поясненнях стверджує, що згідно даних витягу з ЄДР відбулась зміна назви відповідача з Відділу освіти Марківської селищної ради Марківського району Луганської області на Відділ освіти Марківської селищної ради Луганської області. Разом з тим, це є тією ж юридичною особою, що уклала правочин.

До додаткових пояснень позивач долучив додаткові документи в якості додаткових доказів, а саме - лист Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Лугансьгаз» (далі - АТ «Луганськгаз») №01-02-52/358 від 08.04.2022, що був наданий при розгляді іншої судової справи, а також роздруківку з ЄДР юридичних осіб щодо зміни назви відповідача.

Позивач зазначає, що в наданому листі АТ «Луганськгаз» повідомляє про неможливість виконання своїх обов`язків в зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України та захопленням газопроводів, обладнання, що відбувалося з 24-25 лютого 2022 року на території Луганської області. В цьому листі АТ «Луганськгаз» наводить перелік фізичних точок надходження у зоні обслуговування із зазначенням дат, починаючи з яких було втрачено контроль та можливість визначення обсягів надходження природного газу за вузлами обліку. Оскільки, як було зазначено в листі АТ «Луганськгаз» над Марківкою (ГРС смт.Марківка) було втрачено контроль оператором ГРМ з 05.03.2022, а період заявлених вимог у позовній заяві складає з грудня 2021 року по лютий 2022 року (тобто періоди, що були під контролем України), позивач вважає, що немає наразі перешкод для розгляду судової справи №913/503/24.

Ухвалою суду від 27.01.2025 прийнято додаткові пояснення позивача №б/н від 10.01.2025; відкладено вирішення питання про прийняття поданих позивачем разом із додатковими поясненнями №б/н від 10.01.2025 додаткових документів в якості додаткових доказів до наступного судового засідання; провадження у справі №913/503/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» до Відділу освіти Марківської селищної ради Луганської області про стягнення 2'859'592 грн 57 коп. зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду справи №908/1162/23 та оприлюднення повного тексту судового рішення ухваленого за результатами такого розгляду; про дату, час та місце проведення судового засідання у цій справі учасників вирішено повідомити ухвалою суду після поновлення провадження у справі.

Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду 03.10.2025 прийнято постанову (забезпечено надання загального доступу до тексту: 08.10.2025) у справі №908/1162/23, якою касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІМК» залишено без задоволення; постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2023 у справі №908/1162/23 залишено без змін.

В постанові від 03.10.2025 Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладені висновки щодо застосування статей 13 та 131 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Ухвалою суду від 17.10.2025 поновлено провадження у справі №913/503/24 (враховуючи ухвалу суду про виправлення описки від 04.11.2025); продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, по 25.11.2025 включно; призначено судове засідання в підготовчому провадженні на 10.11.2025 о 12 год. 15 хв.; явку представників сторін в судове засідання не визнано обов`язковою; запропоновано позивачу та відповідачу у строк по 27.10.2025 надати суду додаткові письмові пояснення (заяви/клопотання) враховуючи висновки, наведені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2025 у справі №908/1162/23 (у разі подання - долучити докази їх направлення іншій стороні).

На виконання ухвали суду від 17.10.2025 через підсистему «Електронний суд» 27.10.2025 від відповідача надійшли додаткові пояснення за вих.№24.10.2025 №631 від 26.10.2025 з урахуванням висновків наведених у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2025 у справі №908/1162/23.

В поданих додаткових поясненнях відповідач просить суд прийняти до уваги під час розгляду цієї справи висновки наведені Верховним Судом у постанові від 03.10.2025 у справі №908/1162/23, та зауважує, що відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окуповані Російською Федерацією» та в оновленому Переліку, затвердженому наказом від 28.02.2025 №376, датою тимчасової окупації Марківської селищної територіальної громади визначено 24.02.2022.

Тому, територія Марківської селищної територіальної громади визнана тимчасово окупованою в умовах воєнного стану, з чого вбачається, що положення статей 13 та 131 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» можуть бути поширені на такі території з урахування ч.1 цих статей, а саме за рішенням Кабінету Міністрів України. Отже, з 24.02.2022 позивач не мав права здійснювати господарську діяльність щодо постачання природного газу відповідачу.

Крім того відповідач зазначає, що позивачем не доведено постачання природного газу у власність безпосередньо Відділу освіти Марківської селищної ради Луганської області протягом грудня 2021 року - лютого 2022 року природного газу на загальну суму 2'130'682 грн 78 коп. З наданої до суду, копії договору вбачається, що стороною є Відділ освіти Марківської селищної ради Марківського району Луганської області - споживач - в особі начальника ОСОБА_1. (на розгляді у Покровському районному суді Дніпропетровської області знаходиться судова справа №189/273/23 (номер судового провадження 1-кп/189/176/23) у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000012 від 22.01.2020 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.336, ч.3 ст.191, ч.5 ст.111-1 Кримінального кодексу України).

Також, посилаючись на норми Цивільного кодексу України, відповідач зазначає про безпідставність на його думку вимог позивача щодо стягнення штрафних санкцій. А оскільки, за твердженням відповідача, відсутні докази порушення зобов`язань саме стороною договору, якою необгрунтовано визначено Відділ освіти Марківської селищної ради Луганської області, наявні підстави для відмови в позові.

На виконання ухвали суду від 17.10.2025 через підсистему «Електронний суд» 05.11.2025 від позивача надійшли додаткові пояснення за вих.№39/10-0511/5 від 05.11.2025 з урахуванням висновків наведених у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2025 у справі №908/1162/23, які містять також клопотання про поновлення позивачу строку для подання цих додаткових пояснень.

В поданих додаткових поясненнях позивач зазначає про те, що на момент дії спірних відносин, був відсутній законодавчо затверджений перелік окупованих територій, у зв`язку з чим позивач не мав можливості встановити чи перебуває відповідач на окупованій території України в час поставки природного газу.

Крім того, основне споживання природного газу, а саме з грудня 2021 року та більша частина лютого 2022 року припадає на період до окупації. Згідно листа оператора ГРМ АТ «Лугансьгаз», що наявний в матеріалах справи, окупація не настала одночасно 24.02.2022 по всьому регіону, а втрата контролю відбувалась поступово, відповідно, недоречні пояснення відповідача щодо відмови у позовних вимогах повністю. Також, тимчасова окупація територій України не призводить до автоматичної втрати громадянства її мешканців, щоб залишити їх без опалення під час опалювального сезону.

Разом з тим, позивач зауважує про те, що згідно зі ст.13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема: « 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів». Відповідно до Правил постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року №2496 споживач зобов`язується: дотримуватись вимог цих Правил; забезпечувати дотримання дисципліни відбору (споживання) природного газу в обсягах та на умовах, визначених договорами; своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений природний газ на умовах, визначених договорами; самостійно обмежувати (припиняти) споживання природного газу в інших випадках, передбачених цими Правилами та чинним законодавством.

Також потрібно враховувати, що одномоментно припинити постачання газу непобутовому споживачу неможливо. Процедура припинення (обмеження) постачання газу регламентована Кодексом газорозподільних систем, Правилами постачання природного газу тощо. У відповідності до Правил постачання природного газу, Кодексу ГТС, припинення газопостачання відбувається за ініціативою споживача або тимчасово (наприклад, для ремонту, реконструкції, технічного переоснащення), або остаточно (у зв`язку з розірванням договору).

Однак, відповідачем належних та допустимих в розумінні ст.ст.77, 78 ГПК України доказів - актів про припинення споживання, розподілу, постачання природного газу на об`єкти відповідача, до матеріалів справи не представлено як і відповідних доказів (наказу, розпорядження тощо), що він призупинив свою діяльність або те, що він не користувався майном (обладнанням тощо) за яким відбувалось споживання природного газу у спірний період; не спростовано факт споживання природного газу за умовами договору, та не надано доказів оплати отриманого природного газу.

Крім того, не повернення належно оформлених актів приймання-передачі природного газу на адресу позивача не звільняє сторону від відповідальності та не спростовує факт отримання природного газу. Відомості інформаційної платформи, що наявні в матеріалах справи: копія листа оператора ГТС від 18.06.2024 за №ТОВВИХ-24-9130 та копії інформації щодо остаточних алокацій відборів відповідача за період поставки є, за твердженнями позивача, належними доказами отримання природного газу, відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного зокрема в постанові Верховного Суду від 14.06.2023 у справі №904/2867/22.

Позивач стверджує про те, що в спірний період відбулось споживання природного газу за точками обліку, які належать відповідачу, що підтверджується даними з інформаційної платформи. Військова агресія Російської Федерації на територію України була неочікуваною. Разом з цим, відповідач мав виконувати свої зобов`язання, в тому числі припинити споживання газу, уникнувши нарахувань та сплати судового збору за вирішення спору в судовому порядку.

Також через підсистему «Електронний суд» 07.11.2025 від позивача надійшла заява за вих.№39/10-0711/3 від 07.11.2025, яке містить клопотання про поновлення строку для подання додаткових доказів, долучених до раніше поданих позивачем додаткових пояснень від 10.01.2025.

В судовому засіданні від 10.11.2025 судом були постановлені ухвали без оформлення окремих документів, із внесенням до протоколу судового засідання від 10.11.2025, згідно з якими суд ухвалив: 1) поновити позивачу строк для подання додаткових пояснень за вих.№39/10-0511/5 від 05.11.2025 по день фактичного їх надходження до суду 05.11.2025, долучити їх до матеріалів справи; задовольнити клопотання представника позивача, яке міститься в заяві за вих.№39/10-0711/3 від 07.11.2025, поновити строк для подання додаткових доказів, долучених до раніше поданих додаткових пояснень від 10.01.2025, долучити вказані документи до матеріалів справи; 2) прийняти та долучити до матеріалів справи подані відповідачем додаткові письмові пояснення у формі заяви за вих.№24.10.2025 №631 від 26.10.2025; 3) закрити підготовче провадження у справі та призначити судове засідання з розгляду справи по суті на 08.12.2025 о 12 год. 00 хв.; явку представників сторін в судове засідання визнати необов`язковою; про що повідомив учасників справи ухвалою-повідомленням від 11.11.2025.

Через підсистему «Електронний суд» 19.11.2025 від позивача надійшли додаткові пояснення за вих.№39/10-1811/6 від 18.11.2025 з клопотанням про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі №280/5808/23.

В поданих додаткових поясненнях від 18.11.2025 позивач повідомив суд про те, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вирішив передати справу №280/5808/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою відступу від висновків щодо застосування норм права (ст.ст.13 та 131 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»), викладених у раніше ухвалених постановах Касаційного господарського суду від 7 березня 2024 року у справі №910/9680/23, від 23 жовтня 2025 року у справі №916/1650/23 та від 3 жовтня 2025 року у справі №908/1162/23; позивач просить зупинити провадження у цій справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі №280/5808/23, посилаючись на підстави передачі Касаційним адміністративним судом цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а також на те, що за вказаних обставин висновок за результатами розгляду справи №280/5808/23 може вплинути на правильність вирішення спору у цій справі №913/503/24, а тому наявні підстави для зупинення провадження у справі відповідно до п.7 ч.1 ст.228 ГПК України до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №280/5808/23.

Також в поданих поясненнях представник позивача просив суд на підставі ст.119 ГПК України поновити йому строк для подання цих додаткових пояснень з огляду на те, що викладені в них обставини (передача Касаційним адміністративним судом справи №280/5808/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду) стали відомі позивачу лише нещодавно.

В судовому засіданні 08.12.2025, перед початком розгляду справи по суті, суд поставив на обговорення заявлене позивачем клопотання.

У судовому засіданні представник позивача надав пояснення з приводу заявленого клопотання та просив його задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення клопотання про зупинення провадження у справі та просив на підставі ст.207 ГПК України залишити подане представником позивача клопотання без розгляду, як таке, що не було своєчасно заявлене позивачем на стадії підготовчого провадження.

Розглянувши заявлені учасниками клопотання, судом враховується наступне.

Судом перевірені дані, наведені представником позивача в додаткових поясненнях за вих.№39/10-1811/6 від 18.11.2025, та з`ясовано, що ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05.11.2025 було передано справу №280/5808/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою відступу від висновків, викладених у раніше ухвалених постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.03.2024 у справі №910/9680/23 та від 03.10.2025 у справі №908/1162/23 щодо можливості застосування обмежень, передбачених статтями 13 та 131 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» до правовідносин, що виникли на територіях, які були фактично окуповані, але щодо яких Кабінетом Міністрів України не приймалося окреме рішення про застосування обмежень.

В даному випадку Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в ухвалі від 05.11.2025 у справі №280/5808/23 підстави передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду мотивував, зокрема, таким:

- у постановах Верховного Суду від 07.03.2024 у справі №910/9680/23, від 23.10.2025 у справі №916/1650/23 та від 03.10.2025 у справі №908/1162/23 не враховано, що для застосування обмежень, передбачених статтями 13 та 131 Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», необхідним є не лише факт визнання відповідних територій тимчасово окупованими, а й наявність окремого рішення Кабінету Міністрів України про введення відповідних обмежень господарської діяльності на цих територіях;

- при цьому рішення про визнання територій тимчасово окупованими, яке на момент виникнення спірних правовідносин відповідно до визначеного Кабінетом Міністрів України порядку приймалось Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, не може замінювати собою рішення Кабінету Міністрів України про введення обмежень, передбачених статтями 13 та 131 Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»;

- загальновідомий факт окупації певних територій сам по собі не може вважатися достатньою правовою підставою для застосування встановлених законом економічних обмежень; ця обставина також не була врахована у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2025 у справі №908/1162/23, в якій суд дійшов висновку про можливість застосування відповідних заборон без наявності спеціального рішення Кабінету Міністрів України щодо введення таких обмежень.

Звертаючись із відповідним позовом до Господарського суду Луганської області у цій справі позивач вказав адресу місцезнаходження відповідача: вул.Центральна, буд.18, смт.Марківка(з), Старобільський район, Луганська область, 92400.

Суд враховує, що зареєстрованою адресою місцезнаходження відповідача, Відділу освіти Марківської селищної ради Луганської області, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є вказана вище адреса.

Згідно з даними Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025 Марківська селищна територіальна громада Старобільського району Луганської області з 24.02.2022 - є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України (наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 втратив чинність від 20.03.2025).

Як вбачається із матеріалів справи, що розглядається, позивачем заявлено до стягнення основну заборгованість у сумі 1'907'993 грн 14 коп. за поставлений відповідачу природний газ фактично за спірний період січня - лютого 2022 року (з 01.01.2022 по 28.02.2022 включно).

Разом з тим, період, за який позивачем нараховано основну заборгованість, частково охоплюється періодом перебування території місцезнаходження відповідача в тимчасовій окупації.

Положеннями ст.228 ГПК України визначені випадки, в яких суд може за заявою учасника справи або з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

За умовами п.11 ч.1 ст.229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому п.7 ч.1 ст.228 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Пунктом 4 ч.4 ст.17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що єдність системи судоустрою забезпечується єдністю судової практики.

Згідно з ч.1, п.6 ч.2 ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

В силу приписів ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом, і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок, у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах із зазначенням обставин, які потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, не нав`язуючи при цьому судам нижчого рівня результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення.

Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" унормовано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Лейла Шахін проти Туреччини" від 10.11.2005 зазначається, що згідно з практикою закон є чинним положенням, яке застосовується з урахуванням тлумачення, яке дають йому компетентні суди.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають обирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення у справі "Воловік проти України" від 06.12.2007).

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення у справі "Кантоні проти Франції" від 11.11.1996; рішення у справі "Вєренцов проти України" від 11.04.2013).

Ураховуючи вищевикладене, з метою дотримання єдності судової практики та правильності вирішення спору у цій справі, зважаючи на предмет та підстави позову (стягнення заборгованості за природний газ, який в період лютого 2022 року, зокрема після 24 лютого 2022 року постачався на тимчасово окуповану територію), суд дійшов висновку про обгрунтованість клопотання позивача та необхідність зупинення провадження у цій справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №280/5808/23.

Як уже зазначалося вище, відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав - учасниць Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу розгляду справи судами впродовж розумного строку.

Зокрема, в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Разом з тим, оскільки у межах спірних правовідносин тривалий розгляд справи зумовлений об`єктивними причинами, незалежними безпосередньо від господарського суду, суд в даному випадку вважає виправданим зупинення провадження у даній справі з огляду на положення ст.236 ГПК України, відповідно до якої рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд зауважує про те, що відповідний висновок про необхідність зупинення провадження у цій справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №280/5808/23 цілком узгоджується із висновками судів апеляційної інстанції у подібних справах, про що свідчать постановлені ухвали Східним апеляційним господарським судом від 09.12.2025 у справі № 913/452/24, від 25.11.2025 у справі №913/448/24, від 25.11.2025 у справі №922/4531/24, від 25.11.2025 у справі №913/556/24, від 25.11.2025 у справі №913/477/24, Центральним апеляційним господарським судом від 03.12.2025 у справі № 908/1166/24 .

Судом також враховується, що Верховний Суд в ухвалах від 13.11.2025 у справі №910/1896/23, від 19.11.2025 у справі №916/3666/22, від 19.11.2025 у справі №904/6645/23, від 19.11.2025 у справі №916/1218/23, від 18.11.2025 у справі №916/1946/23, від 18.11.2025 у справі №913/265/23, від 10.11.2025 у справі №908/2241/23, від 11.11.2025 у справі №910/3831/22, дійшов висновку про необхідність зупинення касаційних проваджень у справах до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі №280/5808/23.

Крім того, вирішуючи заявлені клопотання, суд зважає на те, що на час постановлення судом ухвали без оформлення окремого документа, із внесенням до протоколу судового засідання від 10.11.2025, якою було вирішено закрити підготовче провадження у справі та призначити судове засідання з розгляду справи по суті на 08.12.2025, ні суду, ні позивачу (про що представник позивача зазначає в наданих в подальшому поясненнях із заявленим клопотанням про зупинення провадження у цій справі від 18.11.2025) не було ще відомо про прийняття Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду ухвали від 05.11.2025, якою було вирішено передати справу №280/5808/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою відступу від висновків, викладених у раніше ухвалених постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.03.2024 у справі №910/9680/23 та від 03.10.2025 у справі №908/1162/23.

За даними Державного реєстру судових рішень відповідна ухвала Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ухвали від 05.11.2025 була оприлюднена лише 07.11.2025.

При чому суд, не будучи обізнаним із вказаними обставинами станом на 10.11.2025, закрив підготовче провадження у справі та призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 08.12.2025 фактично за наявності ще достатнього строку для проведення підготовчого провадження у справі.

А представник позивача із відповідним клопотанням про зупинення провадження у справі звернувся 18.11.2025, тобто до початку судом розгляду справи по суті, пояснивши, що про вказані обставини (передачу справи №280/5808/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду) представнику позивача стало відомо лише нещодавно.

Крім того, за вказаних вище обставин та підстав зупинення провадження - зупинення провадження у цій справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі №280/5808/23, за висновком суду не призводить до порушення прав відповідача, адже сприяє дотриманню єдності судової практики і реалізації принципу правової визначеності, а також правильності вирішення спору у цій справі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість врахування наданих пояснень представником позивача щодо підстав незаявлення вказаного клопотання на стадії підготовчого провадження у цій справі, та вважати що таке клопотання не було своєчасно заявлено з об`єктивних причин, які визнаються поважними.

Відповідно усне клопотання представника відповідача про залишення без розгляду згідно зі ст.207 ГПК України клопотання позивача про зупинення провадження у справі №913/503/24 за вих.№39/10-1811/6 від 18.11.2025, не підлягає задоволенню.

Як вбачається, в поданих додаткових поясненнях від 18.11.2025, в яких заявлено клопотання про зупинення провадження у справі, представник позивача також просив суд на підставі ст.119 ГПК України поновити йому строк для подання цих додаткових пояснень з огляду на те, що викладені в них обставини (передача Касаційним адміністративним судом справи №280/5808/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду) стали відомі позивачу лише нещодавно.

Положеннями ст.119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Суд зауважує про те, що наразі судом не встановлювався сторонам строк для подання додаткових пояснень.

В той же час, у відповідності до положень ст.42 ГПК України учасники мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб;

Разом з цим, у відповідності до ч.5 ст.161 ГПК України суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Тому за вказаних обставин суд не вбачає підстав для поновлення або продовження позивачу строку для подання вказаних письмових пояснень разом із клопотанням про зупинення провадження у справі, а приймає подані пояснення від 18.11.2025 та долучає їх до справи у відповідності до положень ст.42, ч.5 ст.161 ГПК України.

Вирішуючи заявлене клопотання позивача про зупинення провадження у цій справі, окремо суд звертає увагу також на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.182 ГПК України у підготовчому засіданні суд вирішує заяви та клопотання учасників справи, здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Згідно з ч.3 ст.195 ГПК України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється з підстав, встановлених пунктами 1-31 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

Отже, процесуальним законом не передбачено можливості зупиняти провадження до перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, на стадії розгляду справи по суті.

Разом з цим, у постанові Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №204/6085/20 зазначено, що суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть ухвалити рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних них дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження. Разом з тим такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті.

Аналогічні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №902/271/18, від 16.02.2021 у справі №922/2115/19, в ухвалі від 22.06.2021 у справі №923/525/20, постанові від 16.12.2021 у справі №910/7103/21, від 14.03.2023 у справі №921/174/21.

Відповідно до ч.1 ст.2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, змагальність сторін, диспозитивність, пропорційність, обов`язковість судового рішення, забезпечення права на апеляційний перегляд справи, забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках, розумність строків розгляду справи судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (ч.2 ст.2 ГПК України).

У відповідності до положень ст.177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Як уже зазначалося вище, з урахуванням наведених обставин з метою забезпечення єдності судової практики і реалізації принципу правової визначеності, а також правильності вирішення спору у цій справі, суд вбачає наявність обгрунтованих підстав для зупинення провадження у цій справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі №280/5808/23.

Разом з цим, оскільки вчинення цих процесуальних дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті (зупинення провадження у справі у відповідності до п.7 ч.1 ст.228 ГПК України) можливе саме на стадії підготовчого провадження, суд дійшов висновку про необхідність повернення до стадії підготовчого провадження у цій справі.

Керуючись ст.ст.2, 161, 228-229, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Повернутись на стадію підготовчого провадження у справі №913/503/24.

2. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» про зупинення провадження у справі №913/503/24 за вих.№39/10-1811/6 від 18.11.2025 задовольнити.

3. Провадження у справі №913/503/24 зупинити до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі №280/5808/23 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого перегляду.

4. В задоволенні усного клопотання представника відповідача про залишення без розгляду клопотання ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» про зупинення провадження у справі №913/503/24 за вих.№39/10-1811/6 від 18.11.2025 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення у відповідності до ст.235 ГПК України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 ГПК України та в порядку, визначеному ст.257 ГПК України.

Повна ухвала підписана 15.12.2025.

Суддя Олена ДРАГНЄВІЧ