ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/1580/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,

секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,

за участю представників:

позивача - Дудій А. І. (адвокат),

відповідача - Ляха К. М. (адвокат),

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2025 у справі

за первісним позовом фізичної особи-підприємця Топора Костянтина Вікторовича

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про розірвання договору

та за зустрічним позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр охорони здоров`я" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до фізичної особи-підприємця Топора Костянтина Вікторовича

про стягнення 492 103,74 грн.

Короткий зміст і підстави вимог первісного та зустрічного позовів

1. 27.01.2023 фізична особа-підприємець Топор Костянтин Вікторович (далі - ФОП Топор К. В., Підприємець, орендар, позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця", Товариство, орендодавець, відповідач) про розірвання договору оренди нерухомого майна від 20.01.2022 № ЦОЗ/ТН-1018 (далі - договір оренди від 20.01.2022, договір № ЦОЗ/ТН-1018), укладеного між сторонами, посилаючись на положення статей 652, 760, 784 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 188, 291 Господарського кодексу України, чинного до 27.08.2025 (далі - ГК України).

Позовна заява обґрунтовується істотною зміною обставин, якою Підприємець вважає неможливість проведення господарської діяльності за адресою: просп. Повітрофлотський, 9, м. Київ, через військову агресію російської федерації проти України та введення воєнного стану, погіршення економічного стану орендаря, а також відсутність доступу до об`єкта оренди.

2. 14.03.2023 АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр охорони здоров`я" звернулося до Господарського суду міста Києва із зустрічним позовом до ФОП Топора К. В. про стягнення з орендаря 492 103,74 грн, з яких: 383 190,07 грн заборгованості з орендної плати за договором оренди від 20.01.2022; 69 548,57 грн пені; 8364,63 грн штрафу; 25 864,25 грн заборгованості з витрат на утримання орендованого нерухомого майна за договором про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна від 14.02.2022 № ЦОЗ/ТН-1040 (далі - договір відшкодування витрат від 14.02.2022, договір № ЦОЗ/ТН-1040); 5136,22 грн пені, посилаючись на положення статей 526, 549, 610, 611, 629, 762 ЦК України, статей 193, 216, 217, 231, 284, 286 ГК України.

Зустрічна позовна заява аргументована неналежним виконанням Підприємцем умов договору № ЦОЗ/ТН-1018 (у частині своєчасного внесення орендної плати) та умов договору № ЦОЗ/ТН-1040 (у частині своєчасного відшкодування витрат орендодавця на утримання та обслуговування майна), внаслідок чого в орендаря виникла прострочена заборгованість у сумі 383 190,07 грн зі сплати орендної плати та в сумі 25 864,25 грн за відшкодування витрат на утримання майна за період із лютого 2022 року по січень 2023 року (далі - спірний період).

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 (суддя Селівон А. М.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2025 (головуючий - Демидова А. М., судді Владимиренко С. В., Ходаківська І. П.), провадження у справі № 910/1580/23 за первісним позовом закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у зв`язку з відсутністю предмета спору. Зустрічні позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ФОП Топора К. В. на користь АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр охорони здоров`я" 86 497,44 грн орендної плати за договором оренди від 20.01.2022 та 9705,22 грн пені, 25 864,25 грн витрат на утримання майна за договором відшкодування витрат від 14.02.2022 і 5136,22 грн пені. У задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовлено.

4. Рішення та постанова мотивовані посиланням на норми статей 14, 16, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 629, 651, 760, 762, 782 ЦК України, статей 63, 173, 188, 193, 230, 231, 283, 284, 286, 291 ГК України, статті 2 Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", підпунктів 2, 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану" (далі - постанова КМУ № 634), статей 73, 74, 76, 77, 79, 86, 231, 236, 269 ГПК України, застосовуючи які, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли висновку про відсутність предмета спору за первісним позовом і про часткову обґрунтованість вимог зустрічного позову з огляду на те, що:

1) орендодавець, надіславши орендарю листа від 31.10.2023 № ЦОЗ-06/272 із посиланням на несплату Підприємцем орендної плати понад 3 місяці, реалізував передбачене підпунктом 3 пункту 11.5.4 договору оренди від 20.01.2022 право на односторонню відмову від цього договору, яка (відмова) не потребує узгодження з орендарем, тому договір № ЦОЗ/ТН-1018 слід вважати припиненим (розірваним) із 15.11.2023, тобто під час розгляду справи судом;

2) беручи до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду про те, що Закон України "Про приватизацію державного майна" не відносить до способів приватизації передання державного майна до статутного фонду (капіталу) заснованого нею акціонерного товариства, а тому державне майно, передане державою до статутного фонду (капіталу) акціонерного товариства, 100 % акцій якого залишається у власності держави, до моменту завершення процедури приватизації (продажу у приватну власність належних державі акцій такого акціонерного товариства) є державною власністю, викладений в постанові від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21, та враховуючи встановлені обставини розташування орендованого нерухомого майна в місті Києві (у складі нежитлового приміщення 1-го поверху дев`ятиповерхового терапевтичного корпусу (літ. "В") Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 2 за адресою: просп. Повітрофлотський, 9, м. Київ), яке (нерухоме майно) згідно з витягом про державну реєстрацію прав від 11.01.2011 № 28629978 у спірний період належало до державної форми власності, на підставі підпунктів 2, 4 пункту 1 постанови КМУ № 634 у ФОП Топора К. В. на період воєнного стану, а саме з 24.02.2022 по 30.09.2022 виникло право як на звільнення від сплати орендної плати за договором оренди від 20.01.2022, так і на зменшення після 30.09.2022 розміру нарахованої орендодавцем орендної плати на 50 %, як наслідок, обґрунтований розмір орендної плати за період із 07.02.2022 до 23.02.2022 становить 17 165,14 грн (у пропорційному співвідношенні з часом фактичного користування Підприємцем майном), а за період із 01.10.2022 до 31.01.2023 становить 69 332,30 грн, тобто разом - 86 497,44 грн орендної плати;

3) за результатами здійсненої перевірки нарахування заявленої до стягнення пені за несвоєчасну сплату орендної плати, враховуючи положення постанови КМУ № 634 і визначений судом період прострочення орендної плати, необхідної до сплати в періоди з 07.02.2022 до 23.02.2022 та за жовтень 2022 року - січень 2023 року, розмір нарахованої пені становить 9705,22 грн;

4) відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог у частині стягнення 8364,63 грн штрафу, нарахованого згідно з пунктом 8.4 договору оренди від 20.01.2022, зумовлена тим, що Товариством обчислено штраф із урахуванням заборгованості в сумі 278 821,13 грн за період із лютого по жовтень 2022 року, що не відповідає вимогам постанови КМУ № 634, виходячи зі змісту якої обґрунтованим є період стягнення орендної плати за лютий 2022 року (з 07.02.2022 до 23.02.2022) та жовтень 2022 року, що становить менше 3 місяців несплати орендної плати підряд, а тому здійснене орендодавцем нарахування штрафу суперечить умовам його застосування, які визначено цим пунктом договору;

5) обґрунтованими є вимоги орендодавця про стягнення з орендаря 25 864,25 грн витрат на утримання майна за спірний період і 5136,22 грн пені, нарахованої за прострочення виконання Підприємцем зобов`язань за договором відшкодування витрат від 14.02.2022, позаяк постановою КМУ № 634 передбачено підстави для звільнення орендаря та зменшення для нього виключно орендної плати.

Водночас, відхиляючи доводи АТ "Українська залізниця" про неприналежність орендованого майна до державної власності та зумовлене цим помилкове застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень постанови КМУ № 634 і звільнення орендаря від орендної плати та штрафних санкцій, суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії витягу про державну реєстрацію прав від 11.01.2011 № 28629978 власником об`єкта - Дорожньої клінічної лікарні № 2 ст. Київ Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця", розташованого за адресою: м. Київ, просп. Повітрофлотський, 9, частина якого (об`єкта) є предметом договору оренди від 20.01.2022, є Держава Україна в особі Міністерства транспорту та зв`язку України, а матеріали справи не містили будь-яких інших доказів (витягу з державного реєстру прав, свідоцтва про права власності), які би станом на момент ухвалення рішення суду першої інстанції спростовували наведені відомості.

При цьому апеляційний суд не взяв до уваги посилання відповідача на здійснення в червні 2025 року державної реєстрації за АТ "Українська залізниця" права власності на майновий комплекс на проспекті Повітряних Сил, 9 у м. Києві, до складу якого входить орендоване приміщення, оскільки така реєстрація відбулася вже після розірвання договору оренди від 20.01.2022 і не стосується спірного періоду (із лютого 2022 року по січень 2023 року), за який стягується заборгованість з орендної плати і витрат на утримання майна та нараховувалися штрафні санкції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погоджуючись із рішенням місцевого господарського суду та постановою суду апеляційної інстанції, АТ "Українська залізниця" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення скасувати в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог про стягнення 364 900,61 грн (296 692,63 грн заборгованості з орендної плати, 59 843,35 грн пені та 8364,63 грн штрафу) та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6. На обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на неправильне застосування та порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, наголошуючи на тому, що суди не врахували висновків щодо застосування положень статей 4, 5, 10 Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" в подібних правовідносинах (щодо особливостей формування статутного капіталу АТ "Українська залізниця", зокрема чіткого розмежування складу і переліку майнових об`єктів, що передаються як внесок до статутного капіталу саме на праві власності, та майнових об`єктів, щодо яких до статутного капіталу передаються лише похідні (обмежені) речові права - право господарського відання та право постійного користування; в контексті того, що визначення передавального акта та/або зведеного акта оцінки майна документами, які підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на майно, внесене до статутного капіталу Товариства, тоді як невчинення дій щодо переоформлення правовстановлюючих документів на таке майно не може бути підставою для висновку про відсутність переходу до Товариства відповідних речових прав), викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/5953/17, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 918/792/18 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 904/5881/18, від 17.07.2024 у справі № 917/730/22, від 14.05.2025 у cправі № 907/1164/23.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

7. ФОП Топор К. В. у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення з мотивів, викладених в оскаржуваних рішенні та постанові.

Розгляд справи Верховним Судом

8. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.11.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2025 у справі № 910/1580/23 та призначено розгляд цієї справи в судовому засіданні на 09.12.2025.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

9. 20.01.2022 між АТ "Українська залізниця" (орендодавець) і ФОП Топором К. В. (орендар) було укладено договір № ЦОЗ/ТН-1018, за умовами пунктів 1.1, 1.3, 1.4, 1.5, 2.1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нерухоме майно загальною площею 60,5 м2, а саме: частина нежитлового приміщення 1-го поверху дев`ятиповерхового терапевтичного корпусу (літ. "В") Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 2, яке знаходиться за адресою: просп. Повітрофлотський, 9, загальною площею 14 113,5 м2 (далі - майно, об`єкт оренди), в тому числі коефіцієнт загальних площ 0,43 % згідно з планом за поверхами, з викопіюванням з поверхового плану, відповідно до акта приймання-передачі майна, що складає невід`ємну частину цього договору. Майно надається орендарю для використання за цільовим призначенням - розміщення кабінету комп`ютерної томографії. Вартість майна відповідно до довідки про балансову вартість станом на 01.12.2021 становить 151 247,21 грн. Використання майна для цілей, не зазначених у пункті 1.3 цього договору, визнається користуванням майном усупереч цільовому призначенню. Передача орендарю майна в строкове платне користування здійснюється на підставі акта приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря, складеного згідно з формою, що є невід`ємною частиною цього договору (додаток 1). Майно вважається переданим орендодавцем орендарю з дати підписання уповноваженими представниками сторін акта приймання-передачі майна та скріплення печатками (у разі наявності) в строки, встановлені цим договором.

У пунктах 3.1- 3.6, 3.9 договору оренди від 20.01.2022 сторони погодили, що розмір орендної плати визначається за результатами електронних торгів (аукціону) і становить за перший базовий місяць (грудень 2021 року) користування за 1 м2 майна - 389,42 грн, крім того ПДВ - 77,88 грн, а разом з ПДВ - 467,30 грн. Загальний розмір орендної плати за перший базовий місяць (грудень 2021 року) користування майном становить 23 560 грн, крім того ПДВ - 4712 грн, а разом з ПДВ - 28 272 грн (далі - орендна плата). У разі підписання сторонами акта приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря у місяці, що не є місяцем проведення аукціону, розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць, визначений у пункті 3.1 договору, на індекс інфляції за місяць, що передує місяцю підписання, та за місяць підписання сторонами акта приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Сторони погодили, що для розрахунків приймається індекс інфляції, розрахований Державною службою статистики України та опублікований на офіційному ресурсі htttps://index.minfin.com.ua/economy/inflation. Орендна плата нараховується, починаючи з дати передачі майна за актом приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря, та сплачується орендарем щомісяця шляхом перерахування у безготівковій формі на поточний банківський рахунок орендодавця до 20 числа поточного місяця, за попередній місяць, за який здійснюється розрахунок. Невиставлення рахунка орендодавцем не звільняє орендаря від сплати орендної плати за договором. Орендна плата не включає вартості комунальних послуг (послуг з електропостачання, теплопостачання, газопостачання, водопостачання та водовідведення), експлуатаційних та інших витрат, що безпосередньо пов`язані з майном. Відшкодовування вартості комунальних послуг (послуг з електропостачання, теплопостачання, газопостачання, водопостачання та водовідведення), експлуатаційних та інших витрат, що безпосередньо пов`язані з майном, відшкодування земельного податку здійснюється орендарем орендодавцю щомісячно на підставі окремого підписаного сторонами договору про відшкодування витрат на утримання майна та надання комунальних послуг. Договір про відшкодування витрат на утримання майна та надання комунальних послуг орендарем та орендодавцем укладається протягом 5 робочих днів з дня підписання сторонами акта приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря. У разі користування майном протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) добова орендна плата за дні користування визначається на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування. Нарахування орендної плати здійснюється за весь час фактичного користування майном. У разі припинення (розірвання) цього договору орендар сплачує орендну плату до дати фактичного повернення майна від орендаря до орендодавця за актом приймання-передачі майна від орендаря до орендодавця включно. Закінчення строку дії цього договору не звільняє орендаря від виконання перед орендодавцем всіх грошових зобов`язань за цим договором, враховуючи і відповідальність за порушення умов договору.

Згідно з пунктами 4.1, 4.3- 4.5 договору № ЦОЗ/ТН-1018 орендар зобов`язаний перерахувати на рахунок орендодавця гарантійний платіж у розмірі подвійної базової орендної плати, що у сумі становить 47 120 грн без ПДВ, ПДВ 9424 грн, разом включно з ПДВ - 56 544 грн (далі - гарантійний платіж) протягом 10 (десяти) банківських днів з дати укладення цього договору, але у будь-якому разі не пізніше дня підписання сторонами акта приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря. У разі повного та належного виконання орендарем усіх грошових зобов`язань за цим договором за наявності у орендодавця гарантійного платежу, а також у разі дострокового розірвання договору з ініціативи орендодавця, гарантійний платіж зараховується у якості плати за останні два місяці оренди. У разі дострокового розірвання (припинення) договору з ініціативи орендаря гарантійний платіж залишається у орендодавця (не повертається орендарю) та не зараховується як орендна плата за останні два місяці оренди. У разі невиконання або неналежного виконання орендарем своїх зобов`язань за цим договором, орендодавець має право здійснювати погашення грошової заборгованості орендаря за цим договором і нарахованих штрафних санкцій з суми гарантійного платежу з обов`язковим поновленням/поповненням орендарем гарантійного платежу до розміру, встановленого у пунктах 4.1, 4.2 цього договору.

Відповідно до підпунктів 6.2.3, 6.2.11 пункту 6.2 договору оренди від 20.01.2022 орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі, передбачені договором. Орендар зобов`язаний у визначені цим договором строки укласти з орендодавцем договір про відшкодування витрат на утримання майна та надання комунальних послуг пропорційно орендованій площі та відшкодовувати орендодавцю на підставі цього договору витрати на утримання прибудинкової території, витрати за користування земельною ділянкою, комунальні платежі тощо.

Пунктами 11.1, 13.5 договору № ЦОЗ/ТН-1018 передбачено, що строк дії договору оренди - з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін (за наявності) і до 15.01.2025, та в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. На відносини сторін не поширюються норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 № 786.

На виконання пункту 4.1 договору оренди від 20.01.2022 Підприємець згідно з платіжним дорученням від 12.07.2022 № 200 сплатив на рахунок орендодавця гарантійний платіж у сумі 56 544 грн.

Об`єкт оренди передано ФОП Топору К. В. (орендарю) Товариством (орендодавцем) у строкове платне користування та прийнято орендарем без будь-яких зауважень, що оформлено актом приймання-передачі майна від 07.02.2022.

10. 14.02.2022 між ФОП Топором К. В. (орендар) та філією "Центр охорони здоров`я" АТ "Українська залізниця" (орендодавець) було укладено договір № ЦОЗ/ТН-1040, за умовами пунктів 1.1, 1.3 якого орендодавець забезпечує утримання та обслуговування об`єкта нерухомого майна, а також утримання прибудинкової території, а орендар бере участь у витратах щодо обслуговування та утримання будівлі шляхом їх відшкодування орендодавцю пропорційно до займаної площі. Перелік та розрахунок розміру витрат з оплати комунальних послуг та інших витрат балансоутримувача, які підлягають відшкодуванню орендарем, встановлюється додатком до цього договору.

Згідно з підпунктами 2.2.3, 2.2.4 пункту 2.2.4 договору відшкодування витрат від 14.02.2022 орендар зобов`язується визнавати розміри плати в рахунок відшкодування витрат на утримання та обслуговування приміщення згідно з розрахунками орендодавця та відповідно до виставлених рахунків не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним, вносити плату на рахунок орендодавця.

Розділом 4 договору № ЦОЗ/ТН-1040 визначено порядок розрахунків між сторонами, а саме за змістом пунктів 4.1- 4.3 розмір сум, що підлягають оплаті орендарем в рахунок відшкодування витрат орендодавця на утримання та обслуговування будівлі/приміщення, визначається пропорційно відношення площі орендованого приміщення до загальної площі будівлі, визначених згідно цього договору. Розмір сум, що підлягають оплаті орендарем відшкодування, визначаються, виходячи із сум платежів, виставлених згідно з рахунками обслуговуючих підприємств, декларацій про сплату податку тощо, та зазначаються балансоутримувачем у відповідних рахунках. Орендар проводить оплату рахунків у строк до 20 числа місяця, наступного за звітним, на підставі виставлених рахунків.

Відповідно до пункту 6.1 договору відшкодування витрат від 14.02.2022 цей договір укладено на період дії договору оренди від 20.01.2022, а саме з 14.02.2022 до 15.01.2025. Строк дії договору може бути продовжено сторонами в разі продовження строку дії договору оренди на відповідний період додатковою угодою сторін.

Додатком № 1 до договору № ЦОЗ/ТН-1040 погоджено перелік платежів за обслуговування та утримання приміщення, а саме: за опалення, водопостачання та водовідведення, електроенергію, вивіз сміття, податок на землю та податок на майно - згідно з розрахунком щомісячно.

11. ФОП Топором К. В. було проведено монтаж комп`ютерного томографа, який він збирався використовувати у власній роботі, а саме було змонтовано комп`ютерний томограф Аquilion 64 зрізовий ТSХ 101А б/в 2005 року виробництва, який було прийнято позивачем у користування на підставі договору оренди від 07.02.2022 № 070222-01, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "АСИСТ МЕДІКАЛ" як орендодавцем.

У зв`язку із введенням в Україні з 24.02.2022 воєнного стану через військову агресію російської федерації, наказом від 25.02.2022 № 25/02 Підприємець тимчасово призупинив ведення господарської діяльності (кабінет комп`ютерної томографії) в частині нежитлового приміщення загальною площею 60,5 м2 терапевтичного корпусу (літ. "В") Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 2 філії "Центр охорони здоров`я" АТ "Українська залізниця" на 1-ому поверсі за адресою: м. Київ, просп. Повітрофлотський, 9, до припинення воєнного стану або до наказу ФОП Топора К. В. про відновлення такої діяльності, оскільки орендар виїхав із м. Києва до м. Одеси, де фактично і проживав, що підтверджується актом про встановлення фактичного місця проживання від 30.11.2022.

12. У подальшому, ФОП Топор К. В. звернувся до в. о. директора філії "Центр охорони здоров`я" АТ "Українська залізниця" із листом від 28.02.2022 № 28/02, в якому, посилаючись на введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022, лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 щодо підтвердження форс-мажорної обставини - військової агресії російської федерації проти України та введення в Україні в зв`язку із цим воєнного стану, а також частину 6 статті 762 ЦК України, просив орендодавця звільнити його від сплати орендної плати на період дії в Україні воєнного стану.

Зазначений лист із доданою до нього додатковою угодою від 25.02.2022 № 1 до договору оренди про призупинення дії на період воєнного стану в Україні розділів 3 і 4 договору оренди був надісланий на поштову адресу філії "Центр охорони здоров`я" АТ "Українська залізниця", що підтверджується експрес-накладною від 15.06.2022 № 4332, копія якої міститься в матеріалах справи.

Крім того, листом від 16.03.2022 ФОП Топор К. В. повідомляв орендодавця про неможливість виконання зобов`язання зі сплати орендної плати у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022 та його продовженням.

13. Наказом від 01.05.2022 орендар відновив господарську діяльність за адресою: м. Київ, просп. Повітрофлотський, 9, для проведення в орендованому приміщенні ремонтних робіт та пізніше звернувся до філії "Центр охорони здоров`я" АТ "Українська залізниця" з листом від 27.06.2022 № 27/06 щодо дострокового припинення договору оренди з 29.07.2022 на підставі підпункту 11.5.1 пункту 11.5 договору оренди від 20.01.2022 (за взаємною згодою сторін) у зв`язку з неможливістю проведення позивачем господарської діяльності в орендованому приміщенні через складну економічну ситуацію, спричинену бойовими діями.

Факт надсилання цього листа, який орендодавцем отримано 06.07.2022, підтверджується копією фіскального чека від 28.06.2022.

Із акта приймання-передачі ключів від приміщення від 05.08.2022, підписаного Підприємцем, представником за довіреністю Мірча М. В., а також інженером технічної служби Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 2, заступником директора філії "Центр охорони здоров`я" АТ "Українська залізниця" з технічних питань, медичним директором філії "Центр охорони здоров`я" АТ "Українська залізниця", орендар передав ключі в кількості 8 одиниць від орендованого приміщення.

14. 08.08.2022 Товариство отримало лист-звернення ФОП Топора К. В. від 05.08.2022 № 05/08 з проханням призначити робочу зустріч із уповноваженими представниками орендодавця з метою засвідчення факту передачі ключів від приміщення, а також надати, зокрема, інформацію щодо незазначення відомостей про лот - частини приміщення, що передавалося в оренду за адресою: м. Київ, просп. Повітрофлотський, 9, інформації про знаходження в ньому комп`ютерного томографа Сt/е, серійний номер № 45542НМ8.

Листом від 15.08.2022 № Ц03-06/164 філія "Центр охорони здоров`я" АТ "Українська залізниця" надала відповідь орендарю на звернення від 27.06.2022 № 27/06 (щодо дострокового припинення договору оренди), в якому (листі) поінформувала про відсутність підстав для дострокового припинення договору оренди від 20.01.2022 і запропонувала провести 18.08.2022 зустріч уповноважених представників орендаря та орендодавця для обговорення і вирішення питання стосовно дострокового припинення зазначеного договору.

Листом від 02.09.2022 № 02/09 Підприємець повідомив філію "Центр охорони здоров`я" АТ "Українська залізниця" про неможливість здійснити сплату орендної плати у зв`язку з ситуацією в країні, економічним становищем та складним майновим станом, зокрема, нездійсненням орендарем господарської діяльності в орендованому приміщенні, у відповідь на який філія листом від 23.09.2022 № ЦОЗ-06/193 зазначила про те, що вирішення питання про розірвання договору оренди за згодою сторін і підписання у зв`язку з цим акта приймання-передачі приміщення та додаткової угоди буде можливим лише після сплати орендарем заборгованості з орендної плати і відшкодування комунальних витрат, розмір якої станом на 05.08.2022 становив 209 321,81 грн, у тому числі: 183 469,36 грн орендної плати; 25 852,45 грн відшкодування комунальних витрат.

Позиція Верховного Суду

15. Згідно з положеннями частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Оскільки вимоги поданої касаційної скарги стосуються незгоди Товариства із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій саме в частині відмови в задоволенні вимог зустрічного позову про стягнення з ФОП Топора К. В. 364 900,61 грн, з яких: 296 692,63 грн заборгованості з орендної плати; 59 843,35 грн пені; 8364,63 грн штрафу, то колегія суддів здійснює їх касаційний перегляд лише у відповідній частині.

Таким чином, рішення та постанова судом касаційної інстанції наразі не переглядаються в частині закриття провадження в справі по первісному позову та в частині задоволених вимог зустрічного позову (про стягнення з Підприємця 86 497,44 грн орендної плати та 9705,22 грн пені, 25 864,25 грн витрат на утримання майна та 5136,22 грн пені).

16. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

17. Колегія суддів погоджується із висновком судів першої та апеляційної інстанцій про необґрунтованість зустрічного позову в частині стягнення з ФОП Топора К. В. 296 692,63 грн заборгованості з орендної плати, 59 843,35 грн пені, 8364,63 грн штрафу з огляду на таке.

18. Згідно з підпунктом 2 пункту 1 постанови КМУ № 634 (в редакції, чинній в спірний період) установлено, що на період воєнного стану, але у будь-якому разі не довше ніж до 30.09.2022, за договорами оренди державного майна, чинними станом на 24.02.2022 або укладеними після цієї дати за результатами аукціонів, що відбулися 24.02.2022 або раніше, звільняються від орендної плати орендарі, які використовують майно, розміщене на територіях Київської, Чернігівської, Сумської, Харківської, Запорізької, Миколаївської областей і м. Києва.

Підпунктом 4 пункту 1 постанови КМУ № 634 (в редакції, чинній в спірний період) передбачено, що на період воєнного стану і протягом трьох місяців після його припинення чи скасування за договорами оренди державного майна, чинними станом на 24.02.2022 або укладеними після цієї дати за результатами аукціонів, що відбулися 24.02.2022 або раніше: орендарям на територіях, визначених у підпункті 2 цього пункту, орендна плата нараховується у розмірі 50 відсотків розміру орендної плати, встановленої договором оренди (з урахуванням її індексації) після 30.09.2022 і до закінчення строку, визначеного в абзаці 1 цього підпункту.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 постанови КМУ № 634 звільнення або перерахунок орендної плати відповідно до цього пункту здійснюється без окремого рішення орендодавця.

19. Таким чином, за договорами оренди державного майна, що були чинними станом на 24.02.2022, для орендарів, які використовують майно, розміщене на території м. Києва, КМУ на підставі пункту 61 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна" на період дії воєнного стану зазначеною постановою встановив такі пільги щодо внесення орендної плати: 1) звільнення від орендної плати в період з 24.02.2022 до 30.09.2022; 2) зменшення розміру нарахованої орендної плати на 50 % у період із 01.10.2022 і протягом трьох місяців після припинення чи скасування воєнного стану.

20. Колегія суддів зауважує, що норми підпунктів 2, 4, 5 пункту 1 постанови КМУ № 634 узгоджуються з положеннями пункту 1291 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою КМУ від 03.06.2020 № 483 (у редакції, чинній з 16.09.2022), згідно з яким якщо у зв`язку із змінами у соціально-економічному становищі в країні або в окремих її регіонах внаслідок економічної кризи, стихійного лиха, запровадження карантинних обмежень або інших подій, які можуть негативно вплинути на здатність орендарів продовжувати сплачувати орендну плату за укладеними договорами оренди, КМУ або представницький орган місцевого самоврядування ухвалили рішення про надання орендних знижок, звільнень від сплати орендної плати за договорами оренди певного майна або за договорами оренди майна, яке використовується за певними цільовими призначеннями, визначеними у такому рішенні, то підставою для застосування таких звільнень або знижок є наказ орендодавця, прийнятий на підставі звернення орендаря, на якого вони поширюються, крім випадків, коли у рішенні КМУ або представницького органу місцевого самоврядування зазначається про те, що знижки або звільнення застосовуються без окремого рішення орендодавця.

21. У такий спосіб у пункті 1 постанови КМУ № 634 чітко визначено коло орендарів, яким надаються орендні знижки або звільнення на період воєнного стану за договорами оренди державного та комунального майна, а також визначено дати, з яких у відповідних випадках надаються такі орендні знижки або звільнення. При цьому врегульовано, що питання звільнення або перерахунок орендної плати відповідно до цього пункту постанови здійснюється без окремого рішення орендодавця (аналогічний висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.11.2023 у справі № 916/3587/22, від 09.10.2024 у справі № 916/2673/23, від 25.02.2025 у cправі № 916/3377/22, від 02.07.2025 у справі № 916/3004/24).

22. Велика Палата Верховного Суду з метою забезпечення єдності судової практики в питанні щодо допустимості зміни державної форми власності виключно шляхом приватизації, а не шляхом внесення державного майна до статутного капіталу акціонерного товариства, в пунктах 94, 98- 105, 107- 114, 214, 273, 274 постанови від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21 сформулювала такі загальні висновки щодо комплексного застосування норм статті 115 ЦК України, статей 22, 145 ГК України, статей 15, 18 Закону України від 04.03.1992 № 2163-XII "Про приватизацію державного майна" (чинного до 06.03.2018), статті 12 Закону України "Про господарські товариства" та положень Указу Президента України від 15.06.1993 № 210/93 "Про корпоратизацію підприємств" у подібних правовідносинах:

"Крім загального порядку визначення правового режиму майна господарських товариств, акціонерне товариство, засновником і єдиним акціонером якого є держава, має спеціальний правовий режим майна порівняно з іншими господарськими товариствами.

Утворення акціонерних товариств на базі майна корпоратизованих державних унітарних товариств та особливий склад осіб, які беруть участь у їх заснуванні, серед яких державні органи, що здійснюють управління державним майном, зумовлює своєрідний порядок набуття такими акціонерними товариствами права власності на майно, що передається державою до їхнього статутного фонду.

За загальними правилами, установленими статтею 12 Закону України "Про господарські товариства" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), товариство є власником майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність.

Тобто якщо засновниками акціонерного товариства є фізичні або юридичні особи приватного права, власником такого майна стає акціонерне товариство.

Проте на відміну від акціонерних товариств, які засновуються на базі приватної власності, створення акціонерних товариств на базі майна державних підприємств регулюється не лише нормами ЦК України, ГК України та зазначеного вище Закону, а й спеціальним законодавством.

Відповідно до статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на державне майно у разі його приватизації.

Разом з тим частина третя статті 145 ГК України передбачає, що правовий режим майна суб`єкта господарювання, заснованого на державній власності, може бути змінено тільки шляхом приватизації майна державного підприємства.

Згідно із частиною першою статті 15 Закону України "Про приватизацію державного майна" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до вичерпного переліку способів приватизації державного майна не належала передача державного майна до статутного фонду акціонерного товариства, створеного шляхом корпоратизацїї державного унітарного підприємства, а також вона не є способом його приватизації.

Отже, передача державного майна до статутного фонду акціонерного товариства, створеного шляхом корпоратизації державного унітарного підприємства, не є рішенням власника, яке б надавало такому товариству право на його відчуження, а спрямована виключно на зміну організаційно-правової форми державного підприємства.

Крім того, згідно із частиною п`ятою статті 18 Закону України "Про приватизацію державного майна" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при перетворенні державного унітарного підприємства в акціонерне товариство воно стає правонаступником підприємства, що приватизується.

Водночас акціонерні товариства, засновником і єдиним акціонером яких є держава в особі органів виконавчої влади, мають спеціальний (особливий) правовий режим майна порівняно з іншими господарськими товариствами, які створюються в загальному порядку, а державне майно, передане до статутного фонду державних акціонерних товариств, залишається у державній власності й відчуження його можливе тільки органами приватизації через визначені законом приватизаційні процедури.

Отже, до моменту завершення процедури приватизації до створюваного акціонерного товариства в силу правонаступництва переходять права та обов`язки, які мало державне унітарне підприємство, у тому числі й обсяг майнових прав на державне майно. У цьому випадку на праві господарського відання.

Вимоги про необхідність дотримання процедури приватизації при відчуженні майна господарських організацій з корпоративними правами держави понад 25 % їх статутного фонду закріплено і в Законі України "Про управління об`єктами державної власності" (пункти 19, 20 статті 11 цього Закону).

Таким чином, державне майно, яке закріплювалося за державним підприємством на праві господарського відання, перебуває у створюваного акціонерного товариства на праві господарського відання.

У свою чергу, корпоратизація державних унітарних підприємств через їх перетворення у господарські товариства є лише передумовою для подальшої приватизації майна, переданого державою до їх статутного фонду.

Проведення корпоратизації державного унітарного підприємства в акціонерне товариство не є його приватизацією, а тому внесення майна до статутного фонду такого товариства не може розглядатися як підстава для зміни його форми власності.

У зв`язку із цим державне майно, передане державою до статутного фонду державного унітарного підприємства, корпоратизованого в акціонерне товариство, 100 % акцій статутного фонду якого залишаються у власності держави, до моменту завершення процедури приватизації є державною власністю.

Велика Палата Верховного Суду для забезпечення єдності судової практики щодо зміни державної форми власності виключно шляхом приватизації виснує, що Закон України "Про приватизацію державного майна" не відносить до способів приватизації передання державного майна до статутного фонду (капіталу) заснованого нею акціонерного товариства, а тому державне майно, передане державою до статутного фонду (капіталу) акціонерного товариства, 100 % акцій якого залишається у власності держави, до моменту завершення процедури приватизації (продажу у приватну власність належних державі акцій такого акціонерного товариства) є державною власністю, і з огляду на свої висновки, викладені у цій постанові, відступає від висновку, сформульованого в постанові КАС ВС від 09 жовтня 2018 року у справі № 826/11262/15, щодо того, що власником майна, переданого до статутного капіталу, є саме товариство, а не держава.

Здійснивши правовий аналіз Конституції України, ГК України, ЦК України, Закону України "Про господарські товариства", який діяв щодо акціонерних товариств до набрання чинності законами України "Про акціонерні товариства", "Про управління об`єктами державної власності", "Про приватизацію державного майна", стосовно корпоратизації на підставі Указу Президента України від 15 червня 1993 року № 210/93 "Про корпоратизацію підприємств", законами України "Про холдингові компанії в Україні", "Про банки і банківську діяльність" та "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зміна державної форми власності може відбуватися виключно шляхом приватизації, а Закон України "Про приватизацію державного майна" не відносить до способів приватизації передання державного майна до статутного фонду (капіталу) заснованого нею акціонерного товариства.

Тому державне майно, передане державою до статутного фонду (капіталу) акціонерного товариства, 100 % акцій якого залишається у власності держави, до моменту завершення процедури приватизації (продажу у приватну власність належних державі акцій такого акціонерного товариства) є державною власністю".

23. Зміст оскаржуваних рішення та постанови переконливо свідчить про те, що, беручи до уваги наведений вище висновок Великої Палати Верховного Суду про те, що Закон України "Про приватизацію державного майна" не відносить до способів приватизації передання державного майна до статутного фонду (капіталу) заснованого нею акціонерного товариства, а тому державне майно, передане державою до статутного фонду (капіталу) акціонерного товариства, 100 % акцій якого залишається у власності держави, до моменту завершення процедури приватизації (продажу у приватну власність належних державі акцій такого акціонерного товариства) є державною власністю, викладений у постанові від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21, та враховуючи встановлені обставини розташування орендованого нерухомого майна в місті Києві (у складі нежитлового приміщення 1-го поверху дев`ятиповерхового терапевтичного корпусу (літ. "В") Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 2 за адресою: проспект Повітрофлотський, 9), яке (нерухоме майно) згідно з витягом про державну реєстрацію прав від 11.01.2011 № 28629978 у спірний період (із лютого 2022 року по січень 2023 року) належало до державної форми власності, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що на підставі підпунктів 2, 4 пункту 1 постанови КМУ № 634 на період дії воєнного стану, а саме з 24.02.2022 до 30.09.2022 у ФОП Топора К. В. виникло право на звільнення від сплати орендної плати за договором оренди від 20.01.2022, тоді як у період із 01.10.2022 до 31.01.2023 - право на зменшення розміру нарахованої орендодавцем орендної плати вдвічі (на 50 %), як наслідок, обґрунтований розмір орендної плати за період із 07.02.2022 до 23.02.2022 становить 17 165,14 грн (у пропорційному співвідношенні з часом фактичного користування Підприємцем майном до введення в Україні воєнного стану), а за період із 01.10.2022 до 31.01.2023 становить 69 332,30 грн, що разом свідчить про виникнення в орендаря 86 497,44 грн заборгованості з орендної плати.

24. Як наслідок, суд першої інстанції цілком правомірно відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог у частині стягнення з Підприємця 296 692,63 грн заборгованості з орендної плати, яку (суму орендної плати) усупереч вимогам підпунктів 2, 4 пункту 1 постанови КМУ № 634 було нараховано орендодавцем за періоди з 24.02.2022 до 30.09.2022 (в повній сумі, тобто без урахування звільнення орендаря від її сплати в цей період) і з 01.10.2022 до 31.01.2023 (без урахування нормативної знижки в розмірі 50 % орендної плати).

25. У свою чергу, відмовляючи в задоволенні вимог зустрічного позову в частині стягнення з Підприємця штрафних санкцій (59 843,35 грн пені та 8364,63 грн штрафу), суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з тих обставин, що:

1) за результатами здійсненої перевірки нарахування заявленої до стягнення пені за несвоєчасну сплату орендної плати, а також враховуючи положення постанови КМУ № 634 і визначений судом період прострочення внесення орендної плати, необхідної до сплати в періоди з 07.02.2022 до 23.02.2022 (в повному обсязі) та з 01.10.2022 до 31.01.2023 (у розмірі 50 % від нарахованої суми), сума підлягаючої до сплати пені становить 9705,22 грн;

2) немає підстав для стягнення з орендаря 8364,63 грн штрафу, нарахованого згідно з пунктом 8.4 договору оренди від 20.01.2022, позаяк Товариством помилково обчислено такий штраф із урахуванням заборгованості в сумі 278 821,13 грн за період із лютого по жовтень 2022 року, що не відповідає вимогам постанови КМУ № 634, виходячи зі змісту якої обґрунтованим є періоди стягнення орендної плати за лютий 2022 року (з 07.02.2022 до 23.02.2022) та за жовтень 2022 року, що становить менше 3 місяців несплати орендної плати підряд, а тому здійснене орендодавцем нарахування штрафу суперечить умовам його застосування, які визначено зазначеним пунктом договору оренди.

26. Таким чином, суд апеляційної інстанції переглянув рішення місцевого господарського суду якраз відповідно до викладених у постанові від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21 висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм статті 115 ЦК України, статей 22, 145 ГК України, статей 15, 18 Закону України від 04.03.1992 № 2163-XII "Про приватизацію державного майна" (чинного до 06.03.2018), статті 12 Закону України "Про господарські товариства" та положень Указу Президента України від 15.06.1993 № 210/93 "Про корпоратизацію підприємств" (у контексті допустимості зміни державної форми власності виключно шляхом приватизації, до способів якої закон не відносить передання державного майна до статутного фонду (капіталу) заснованого нею акціонерного товариства), що наразі фактично є останньою правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в подібних правовідносинах.

27. Отже, суди попередніх інстанцій, дослідивши належним чином зібрані в справі докази в їх сукупності, дійшли правильного висновку про відсутність передбачених законом підстав для стягнення з ФОП Топора К. С. 296 692,63 грн заборгованості з орендної плати, 59 843,35 грн пені, 8364,63 грн штрафу та зумовлену цим наявність підстав для часткового задоволення зустрічного позову.

28. Товариство в поданій касаційній скарзі посилається на наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, а саме якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України

29. Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування положень статей 4, 5, 10 Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" в подібних правовідносинах (щодо особливостей формування статутного капіталу АТ "Українська залізниця", зокрема чіткого розмежування складу і переліку майнових об`єктів, що передаються як внесок до статутного капіталу саме на праві власності, та майнових об`єктів, щодо яких до статутного капіталу передаються лише похідні (обмежені) речові права - право господарського відання та право постійного користування; в контексті того, що визначення передавального акта та/або зведеного акта оцінки майна документами, які підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на майно, внесене до статутного капіталу Товариства, тоді як невчинення дій щодо переоформлення правовстановлюючих документів на таке майно не може бути підставою для висновку про відсутність переходу до Товариства відповідних речових прав), викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/5953/17, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 918/792/18 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 904/5881/18, від 17.07.2024 у справі № 917/730/22, від 14.05.2025 у cправі № 907/1164/23, з огляду на таке.

30. Відповідно до статті 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Велика Палата Верховного Суду:

1) у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права;

2) діє як суд апеляційної інстанції у справах, розглянутих Верховним Судом як судом першої інстанції;

3) аналізує судову статистику та вивчає судову практику, здійснює узагальнення судової практики;

4) здійснює інші повноваження, визначені законом.

Таким чином, саме Велика Палата Верховного Суду є спеціально створеним колегіальним органом Верховного Суду, метою діяльності якого є забезпечення однакового застосування судами норм права.

При цьому Велика Палата Верховного Суду в постановах від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, від 03.07.2019 у справі № 127/2209/18, від 10.11.2021 у справі № 825/997/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані всі постанови, в яких викладено правову позицію, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення подібних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

31. Як зазначено вище, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21 викладено висновок про те, що зміна державної форми власності може відбуватися виключно шляхом приватизації, а Закон України "Про приватизацію державного майна" не відносить до способів приватизації передання державного майна до статутного фонду (капіталу) заснованого нею акціонерного товариства, який (висновок) наразі фактично є останньою правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в подібних правовідносинах і саме цей правовий висновок фактично врахували місцевий та апеляційний господарські суди при вирішенні цього господарського спору (в частині вимог зустрічного позову).

32. Разом із тим наявні заперечення скаржника по суті ґрунтуються на викладеній в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 826/11262/15 правовій позиції про те, що власником майна корпоратизованого державного підприємства, переданого до статутного капіталу, є саме акціонерне товариство, а не держава, що не відповідає актуальному правовому висновку, сформульованому в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21 зі спору, що виник із подібних правовідносин, позаяк Велика Палата Верховного Суду в пункті 214 цієї постанови чітко відступила від зазначеного висновку Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

33. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у разі коли вона відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати), згідно з частиною 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 161/12771/15-ц (пункт 88), від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц (пункт 93), від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17 (пункт 27.3), від 30.06.2020 у справі № 264/5957/17 (пункт 43), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16 (пункт 73)). Тобто відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати), означає відступлення від аналогічних висновків, сформульованих раніше в інших постановах Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати).

34. Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду неодноразово зазначала, що визначені ГПК України процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного господарського суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного господарського суду. Тому незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступив Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду (схожий висновок викладено постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19 (пункти 9.27, 9.28), від 17.01.2025 у справі № 916/4954/23 (пункт 43), від 16.08.2024 у справі № 925/80/23 (пункт 35)).

35. Ураховуючи фактичне пріоритетне врахування судом апеляційної інстанції при вирішенні цього спору останньої правової позиції Великої Палати Верховного Суду в подібних правовідносинах, колегія суддів відхиляє помилкові посилання скаржника на обґрунтування своїх заперечень на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/5953/17, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 918/792/18 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 904/5881/18, від 17.07.2024 у справі № 917/730/22, від 14.05.2025 у cправі № 907/1164/23.

36. Водночас, відхиляючи твердження АТ "Українська залізниця" на неприналежність орендованого майна до державної власності та зумовлене цим помилкове застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень постанови КМУ № 634 і звільнення орендаря від орендної плати та штрафних санкцій, судом апеляційної інстанції цілком обґрунтовано зазначено і скаржником не спростовано того, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії витягу про державну реєстрацію прав від 11.01.2011 № 28629978 власником об`єкта - Дорожньої клінічної лікарні № 2 ст. Київ Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця", розташованого за адресою: м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 9, частина якого (об`єкта) є предметом договору оренди від 20.01.2022, є Держава Україна в особі Міністерства транспорту та зв`язку України, а матеріали справи не містили будь-яких інших доказів (витягу з державного реєстру прав, свідоцтва про права власності), які би станом на момент ухвалення рішення суду першої інстанції спростовували наведені відомості.

37. Більше того апеляційний суд правомірно не взяв до уваги посилання відповідача на здійснення в червні 2025 року державної реєстрації за АТ "Українська залізниця" права власності на майновий комплекс на просп. Повітряних Сил, 9 у м. Києві, до складу якого входить орендоване приміщення, оскільки така реєстрація відбулася вже після розірвання договору оренди від 20.01.2022 і не стосується спірного періоду (із лютого 2022 року по січень 2023 року), за який стягується заборгованість з орендної плати і витрат на утримання майна та нараховувалися штрафні санкції.

Адже впродовж спірного періоду об`єкт оренди залишався в державній власності та доказів про зворотне скаржник не надав.

38. Наведене вище повністю відповідає викладеному в пунктах 273, 274 постанови від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21 підсумковому висновку Великої Палати Верховного Суду про те, що зміна державної форми власності може відбуватися виключно шляхом приватизації, а Закон України "Про приватизацію державного майна" не відносить до способів приватизації передання державного майна до статутного фонду (капіталу) заснованого нею акціонерного товариства. Тому державне майно, передане державою до статутного фонду (капіталу) акціонерного товариства, 100 % акцій якого залишається у власності держави, до моменту завершення процедури приватизації (продажу у приватну власність належних державі акцій такого акціонерного товариства) є державною власністю.

39. Отже, підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження з огляду на те, що суд апеляційної інстанції переглянув рішення місцевого господарського суду як відповідно до викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21 висновку щодо застосування норм статті 115 ЦК України, статей 22, 145 ГК України, статей 15, 18 Закону України від 04.03.1992 № 2163-XII "Про приватизацію державного майна" (чинного до 06.03.2018), статті 12 Закону України "Про господарські товариства" та положень Указу Президента України від 15.06.1993 № 210/93 "Про корпоратизацію підприємств" (у контексті допустимості зміни державної форми власності виключно шляхом приватизації, до способів якої закон не відносить передання державного майна до статутного фонду (капіталу) заснованого нею акціонерного товариства), що наразі фактично є останньою правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в подібних правовідносинах, так і відповідно до висновку щодо застосування норм пункту 1 постанови КМУ № 634 в подібних правовідносинах (у контексті чіткого визначення кола орендарів, яким надаються орендні знижки або звільнення на період дії воєнного стану за договорами оренди державного та комунального майна, а також визначення дат, із яких у відповідних випадках надаються такі орендні знижки чи звільнення), викладеного в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.11.2023 у справі № 916/3587/22, від 09.10.2024 у справі № 916/2673/23, від 25.02.2025 у cправі № 916/3377/22, від 02.07.2025 у справі № 916/3004/24.

40. Наведене вище виключає як закриття касаційного провадження в справі, так і скасування оскаржуваних рішення та постанови в частині відмови в задоволенні вимог зустрічного позову про стягнення з Підприємця 296 692,63 грн заборгованості з орендної плати, 59 843,35 грн пені, 8364,63 грн штрафу.

41. Отже, суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши зібрані в справі докази в їх сукупності, дійшли правильного висновку щодо відмови в задоволенні вимог зустрічного позову про стягнення з Підприємця 296 692,63 грн заборгованості з орендної плати, 59 843,35 грн пені та 8364,63 грн штрафу в зв`язку з їх необґрунтованістю.

42. З огляду на наведені раніше мотиви Верховний Суд погоджується з обґрунтованими доводами позивача, викладеними у відзиві на касаційну скаргу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

43. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

44. З огляду на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження у зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції переглянув рішення місцевого господарського суду відповідно до висновку щодо застосування норм статті 115 ЦК України, статей 22, 145 ГК України, статей 15, 18 Закону України "Про приватизацію державного майна" (чинного до 06.03.2018), статті 12 Закону України "Про господарські товариства" та положень Указу Президента України від 15.06.1993 № 210/93 "Про корпоратизацію підприємств", викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21, що наразі є останньою правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в подібних правовідносинах, та, як наслідок, немає підстав для скасування оскаржуваних рішення та постанови в оскаржуваній частині вимог зустрічного позову.

45. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

46. Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

47. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли правильного висновку про часткову обґрунтованість зустрічного позову, а тому оскаржувані рішення та постанову ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

48. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, та зважаючи на те, що висновок судів попередніх інстанцій про часткове задоволення зустрічного позову повністю відповідає положенням статей 86, 236, 269, 282 ГПК України, а наведені відповідачем у касаційній скарзі доводи не отримали підтвердження під час касаційного провадження, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані рішення та постанову - без змін.

Розподіл судових витрат

49. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2025 у справі № 910/1580/23 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай