УХВАЛА

15 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 917/14/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульський Г. М. - головуючий, Рогач Л. І., Краснов Є. В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Фізичної особи - підприємця Чугуєвець Віктора Миколайовича

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 (колегія суддів: Стойка О. В. - головуючий, Істоміна О. А., Попков Д. О.), рішення Господарського суду Полтавської області від 31.07.2025 (суддя Погрібна С. В.)

за позовом заступника керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Диканської селищної ради

до Фізичної особи-підприємця Чугуєвець Віктора Миколайовича

про розірвання договорів оренди земельних ділянок, скасування державної реєстрації, повернення земельних ділянок

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області звернувся в інтересах держави в особі Диканської селищної ради до суду з позовом до Фізичної особи - підприємця Чугуєвець Віктора Миколайовича, у якому просив:

- розірвати договір оренди землі від 27.12.2012 укладений Диканською районною державною адміністрацією Полтавської області та відповідачем щодо земельної ділянки кадастровий номер :00:001:0061 площею 19,1081 га, розташованої на території колишньої Петро-Давидівської сільської ради Диканського району за межами населеного пункту, який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 06.05.2014 за № 5555260;

- скасувати державну реєстрацію права оренди земельних ділянок з одночасним припиненням речових прав відповідача на земельну ділянку кадастровий номер :00:001:0061 площею 19,1081 га, розташовану на території колишньої Петро- Давидівської сільської ради Диканського району за межами населеного пункту;

- зобов`язати відповідача повернути позивачу земельну ділянку кадастровий номер :00:001:0061 площею 19,1081 га, розташовану на території колишньої Петро - Давидівської сільської ради Диканського району за межами населеного пункту, шляхом підписання акту приймання передачі;

- розірвати договір оренди землі від 27.12.2012 укладений Диканською районною державною адміністрацією Полтавської області та відповідачем щодо земельної ділянки кадастровий номер :00:003:0184 площею 29,2162 га, розташованої на території колишньої Петро-Давидівської сільської ради Диканського району за межами населеного пункту, який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 06.05.2014 за № 5556016;

- скасувати державну реєстрацію права оренди земельних ділянок з одночасним припиненням речових прав відповідача на земельну ділянку кадастровий номер :00:003:0184 площею 29,2162 га, розташовану на території колишньої Петро - Давидівської сільської ради Диканського району за межами населеного пункту;

- зобов`язати відповідача повернути позивачу земельну ділянку кадастровий номер :00:003:0184 площею 29,2162 га, розташовану на території колишньої Петро - Давидівської сільської ради Диканського району за межами населеного пункту, шляхом підписання акту приймання передачі.

Позов мотивовано тим, що земельні ділянки, які перебувають в оренді у відповідача, віднесені до земель сільськогосподарського призначення, є сіножаттями та пасовищами, можуть використовуватися лише у межах вказаного виду користування. Утім, відповідач у 2020-2021 роках використовував ці ділянки, як рілля, тобто він неправомірно змінив вид використання земельних ділянок в межах однієї категорії цільового призначення землі сільськогосподарського призначення, що є порушенням вимог земельного законодавства та умов договорів оренди, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Суди розглядали справу неодноразово.

Останнім рішенням Господарського суду Полтавської області від 31.07.2025, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 03.11.2025, позов задоволено повністю.

Судові рішення мотивовані тим, що вимоги прокурора є обґрунтованими та доведеними, оскільки відповідачем пасовища та сіножаті всупереч їх правовому режиму, еко системним функціям, оброблені механічним способом та використовувались для вирощування сільськогосподарської культури - кукурудзи. Тобто відповідач своїми діями порушив умови договорів, так як самовільно змінив вид використання земельних ділянок (сіножаті та пасовища), що не відповідає вимогам статей 20, 31, 33-37 Земельного кодексу України та є підставою для розірвання договорів оренди земельних ділянок, повернення їх відповідній територіальній громаді.

01.12.2025 до Верховного Суду через електронні засоби зв`язку ?Електронний суд? Фізична особа - підприємець Чугуєвець Віктор Миколайович подав касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просить їх скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає не урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Вивчивши доводи, викладені у касаційній скарзі, та дослідивши зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Скасовуючи попередні судові рішення у цій справі, якими у позові, поданому прокурором було відмовлено, та передаючи справу на новий розгляд Верховний Суд у своїй постанові від 30.07.2024 зазначав про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 28.01.2019 у справі № 473/4413/17, від 12.12.2019 у справі № 904/1054/19, від 22.01.2020 у справі № 468/1498/17-ц, на які було здійснено посилання у касаційній скарзі прокурора як на обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, про те, що за приписами частини п`ятої статті 20, статті 34 Земельного кодексу України земельна ділянка для сінокосіння і випасання худоби може використовуватися лише у межах цього виду використання, отже, за умови передачі в оренду земельної ділянки, що за видом використання належить до сінокосіння і випасання худоби, орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку виключно для сінокосіння і випасання худоби, тобто в межах виду користування.

У пунктах 7.6 - 7.8 Рішення Конституційного Суду України 22.11.2023 у справі № 10 - р(ІІ)/2023 вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.

У зазначеному Рішенні Конституційного Суду України 22.11.2023 у справі № 10 - р(ІІ)/2023 при здійсненні тлумачення процесуального законодавства що умови прийнятності касаційної скарги зазначено, що у своїх рішеннях Європейський суд із прав людини неодноразово наголошував, що перегляд не може бути прихованою апеляцією, а лише можливість існування двох поглядів на питання не є підставою для повторного розгляду [рішення у справі Ryabykh v. Russia від 24.07.2003 (заява N 52854/99), § 52]; жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона хоче досягти мети щодо нового слухання справи та нового її розв`язання [рішення у справі Пономарьов проти України/Ponomaryov v. Ukraine від 03.04.2008 (заява N 3236/03), § 40].

У наведеному вище Рішенні Конституційного Суду України 22.11.2023 у справі № 10 - р(ІІ)/2023 зазначено, що: "…..внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.".

У пунктах 29, 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 925/929/19 викладено висновки про те, що за цільовим призначенням землі України поділяються на категорії. Однією з таких категорій є землі сільськогосподарського призначення. У межах кожної категорії земель виділяються види використання земельної ділянки, які визначаються її власником або користувачем самостійно, крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33 - 37 Земельного кодексу України. Зміна цільового призначення земельних ділянок сільськогосподарського призначення на іншу категорію цільового призначення здійснюється за погодженими проектами землеустрою щодо їх відведення. При цьому такої процедури для зміни виду використання земельної ділянки, зокрема на землі фермерського господарства, без зміни її категорії цільового призначення (землі сільськогосподарського призначення) чинним законодавством не передбачено.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у пункті 38 наведеної постанови відступила від висновку, викладеного в постановах Верховного Суду України від 05.03.2013 у справі № 21-417а12, від 08.04.2015 у справі № 6-32цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 712/10864/16-а та постановах Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі № 701/902/17-ц, від 03.06.2019 у справі № 708/933/17, від 24.02.2020 у справі № 701/473/17, про те, що зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися в порядку, встановленому для зміни цільового призначення такої землі.

У пункті 39 постанови Велика Палата Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 925/929/19 виснувала, що користувачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення повинні використовувати такі земельні ділянки відповідно до того виду використання, за яким ці земельні ділянки були передані їм власником.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі і не вбачається, що суд апеляційної інстанції вирішив спір всупереч цих висновків.

Отже, є висновки щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладено у постановах Верховного Суду, що у розумінні пункту 5 частини 1 статті 293 ГПК України є достатньою підставою для відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фізичної особи - підприємця Чугуєвець Віктора Миколайовича.

Інших підстав, передбачених частиною другою статті 287 ГПК України, за наявності яких суд міг би визнати оскаржуване судове рішення таким, щодо перегляду якого можливе відкриття касаційного провадження у справі, у касаційній скарзі не зазначено.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі, Верховним Судом не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваному судовому рішенню, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до вимог ГПК України.

Керуючись статтями 234, 235, 293 ГПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фізичної особи - підприємця Чугуєвець Віктора Миколайовича на постанову Східного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 у справі № 917/14/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Л. І. Рогач

Є. В. Краснов