УХВАЛА

м. Київ

11.12.2025Справа № 910/9063/22

Суддя Господарського суду міста Києва Привалов А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Ягельської А.О.

заяву головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борисюка Романа Анатолійовича

за участю Комунального підприємства «Харківводоканал»

про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам

у справі № 910/9063/22

за позовом Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

про стягнення 1 294 237 380,37 грн

За участю представники сторін:

від стягувача: Шатарська Т.Н.;

від боржника: Єсипенко О.В., Мануйленко О.В.;

від органу ДВС: Борисюк Р.А.;

від КП «Харківводоканал»: не з`явився.

УСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" про стягнення 1 294 237 380,37 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі укладеного Договору про надання послуг з передачі електричної енергії № 0044-02022 від 01.01.2019 відповідачу надано послуги з передачі електричної енергії за період з липня 2019 року по липень 2022 року, які відповідач мав сплачувати поетапно у порядку визначеному пунктами 6.2 та 6.5 договору. Враховуючи те, що відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання за договором в частині сплати наданих послуг, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 1 294 237 380,37 грн, з яких 509 405 713,94 грн основного боргу, 110 383 925,17 грн пені, 518 584 265,97 штрафу, 131 834 558,54 грн інфляційних втрат та 24 028 916,77 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.07.2023 (суддя Сівакова В.В.) у справі № 910/9063/22 позов задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 482 024 394,77 грн основного боргу, в іншій частині в позові відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2023 у справі № 910/9063/22 залишено без змін.

31.03.2025 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2023 у справі № 910/9063/22 видано відповідний наказ.

Постановою Верховного Суду від 12.11.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 у справі №910/9063/22 в частині стягнення боргу в сумі 43 290 501,15 грн, 110 383 925,17 грн пені, 518 584 265,97 штрафу, 131 834 558,54 грн інфляційних втрат та 24 028 916,77 грн, 3% річних скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями справу № 910/9063/22 передано на розгляд судді Привалову А.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2025 суддею Приваловим А.І. прийнято справу № 910/9063/22 до провадження в частині вимог щодо стягнення боргу в сумі 43 290 501,15 грн, 110 383 925,17 грн пені, 518 584 265,97 штрафу, 131 834 558,54 грн інфляційних втрат та 24 028 916,77 грн, 3% річних. Справу № 910/9063/22 ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 11.12.25 о 12:00 год.

27.11.2025 від Міністерства юстиції України до Господарського суду міста Києва через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшла заява, в якій заявник просить надати дозвіл щодо звернення стягнення на грошові кошти Комунального підприємства «Харківводоканал» (, адреса: 61052, Україна, Харківська обл., місто Харків, вулиця Конторська, будинок 90) з метою виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/9063/22 від 31.03.2025 про стягнення Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 85, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, ) 438 733 893,62 грн. основного боргу, 330 397,35 грн. витрат по сплаті судового збору та з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Відповідно до положень ст. 336 Господарського процесуального кодексу України суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Суд розглядає заяву про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, в судовому засіданні з викликом такої особи та учасників справи, проте їх неявка не перешкоджає розгляду справи за умови належного їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2025 заяву головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борисюка Романа Анатолійовича про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам призначено до розгляду у судовому засіданні на 11.12.2025 за участю Комунального підприємства «Харківводоканал».

11.12.2025 через систему «Електронний суд» від боржника надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначив, що ДПЗД «Укрінтеренерго» не заперечує щодо звернення стягнення грошові кошти Комунального підприємства «Харківводоканал» в межах безспірної суми заборгованості основного боргу в розмірі 423 335 412,13 грн.

Присутній у судовому засіданні 11.12.2025 державний виконавець підтримав подану заяву та не заперечував щодо звернення стягнення на кошти Комунального підприємства «Харківводоканал» в межах суми заборгованості у розмірі 423 335 412,13 грн.

Представник стягувача підтримав позицію державного виконавця і також не заперечував щодо звернення стягнення на кошти Комунального підприємства «Харківводоканал» в межах суми заборгованості у розмірі 423 335 412,13 грн.

Представники боржника виклали свої пояснення по суті поданої заяви.

Представники Комунального підприємства «Харківводоканал» у засідання суду не з`явилися та будь-яких письмових пояснень і клопотань суду не подавали.

Розглянувши заяву заяву головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борисюка Романа Анатолійовича про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншій особі, яка має заборгованість перед боржником, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ст.19 Господарського процесуального кодексу України).

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N18-рп/2012; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N11-рп/2012.

Згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009р. Конституційного Суду України виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно зі ст.1 Конституції України Україна є правовою державою, обов`язковість виконання судових рішень є обов`язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

Отже, з системного аналізу наведеного вище полягає, що виконання судового рішення є однією з основоположних засад здійснення державою правозахисної функції.

Виконавче провадження це завершальна стадія судового провадження, що полягає у примусовому виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) та являє собою сукупність дій визначених у Законі України "Про виконавче провадження" органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до означеного Закону підлягають примусовому виконанню. (ст.1 Закону України "Про виконавче провадження").

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" визначено що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За приписами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (див. рішення від 19.03.1997 зі справи "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece); рішення від 20.07.2004 зі справи "Шмалько проти України").

Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" № 15729/07 від 05.07.2012, пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, рішення суду по справі №910/9063/22 в частині суми основної заборгованості, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.

Як убачається з представлених суду документів, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Відділ) перебуває зведене виконавче провадження № 78611362 до складу якого входить, зокрема, виконавче провадження №78142430 щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/9063/22 від 31.03.2025, виданого на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2023.

В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було установлено, що грошові кошти на рахунках боржника відсутні для виконання рішень судів.

Листом ДПЗД «Укрінтеренерго» № 44/22-1980 від 14.10.2025 повідомило, що має право вимоги на стягнення заборгованості до Комунального підприємства «Харківводоканал» (, адреса: 61052, Україна, Харківська обл., місто Харків, вулиця Конторська, будинок 90). Тобто, боржнику належать грошові кошти за спожиту електричну енергію, які знаходяться в володінні Комунального підприємства «Харківводоканал» на підставі Договорів про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».

При цьому, державним виконавцем при зверненні до суду, в порядку ст.336 ГПК України, з даною заявою було ураховано, що постановою Верховного Суду у справі № 910/9063/22 від 12.11.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2023 та постанову Північного апеляційного Господарського суду від 05.03.2025 у справі № 910/9063/22 скасовано в частині стягнення боргу в сумі 43 290 501,15 грн, а відтак, з ДПЗД «Укрінтеренерго» на користь Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" підлягають стягненню на підставі наказу Господарського суду міста Києва № 910/9063/22 від 31.03.2025 грошові кошти в розмірі 438 733 893,62 грн.

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 53 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. На належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти, що перебувають на рахунках у банках та інших фінансових установах, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом.

Порядок звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, визначено ст. 336 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.336 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Системний аналіз приписів статті 53 Закону України "При виконавче провадження" та статті 336 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що такий спеціальний порядок звернення стягнення на майно (грошові кошти) передбачений законодавцем задля неупередженого, ефективного, своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, виключно, з метою фактичного виконання рішення суду.

Тобто, особа, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється нею або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили, набуває статусу боржника саме у виконавчому провадженні, розпочатому виконавцем на виконання судового рішення, в силу ухвали суду про задоволення заяви стягувача, а не в межах окремих майнових відносин між стягувачем та такою особою.

Таким чином, предметом дослідження суду, у даному випадку, є факт наявності заборгованості, що підтверджується належними доказами, зокрема, це може бути відповідне рішення суду або факт беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти, на які стягувач чи виконавець просить звернути стягнення.

Як установлено судом з доданих до заяви доказів, між що ДПЗД «Укрінтеренерго» та Комунальним підприємством «Харківводоканал» укладено договори про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» а саме:

- Договір про постачання електричної енергії Постачальником «останньої надії» від 30.01.2022 № 56/1-ПД/23 період постачання з 13.12.2022 по 21.03.2023;

- Договір про постачання електричної енергії Постачальником «останньої надії» від 25.04.2023 № 38/4-ПД/23 період постачання з 01.04.2022 по 19.06.2023;

- Договір про постачання електричної енергії Постачальником «останньої надії» від 21.07.2023 № б/н період постачання з 01.07.2023 по 31.08.2023;

- Договір про постачання електричної енергії Постачальником «останньої надії» від 19.10.2023 № 33/10-ПД/23;

- Договір про постачання електричної енергії Постачальником «останньої надії» від 14.03.2024 № 33/3-ПД/24;

- Договір про постачання електричної енергії Постачальником «останньої надії» від 10.05.2024 № 16/5-ПД/24;

- Договір про постачання електричної енергії Постачальником «останньої надії» від 25.09.2024 № 21/9-ПД/24;

- Договір про постачання електричної енергії Постачальником «останньої надії» від 26.11.2024 № 36/11-ПД/24;

- Договір про постачання електричної енергії Постачальником «останньої надії» від 11.02.2025 № 15/2-ПД/25;

- Договір про постачання електричної енергії Постачальником «останньої надії» від 12.03.2025 № 13/3-ПД/25;

- Договір про постачання електричної енергії Постачальником «останньої надії» від 11.06.2025 № 41/6-ПД/25.

Станом на 19.08.2025 сукупний розмір заборгованості Комунального підприємства «Харківводоканал» перед ДПЗД «Укрінтеренерго» за вказаними договорами складає 4 486 315 988,51 грн.

Отже, Комунальне підприємство «Харківводоканал» має дебіторську заборгованість ДПЗД «Укрінтеренерго», яка підтверджується доданими до справи вказаними вище договорами та актами купівлі-продажу електричної енергії.

Під час розгляду заяви від Комунального підприємства «Харківводоканал» будь-яких заперечень щодо розміру заборгованості перед ДПЗД «Укрінтеренерго» на адресу суду не надходило.

Водночас, судом ураховані пояснення ДПЗД «Укрінтеренерго», що розмір безспірної заборгованості за наказом Господарського суду міста Києва № 910/9063/22 від 31.03.2025 на даний час становить 423 335 412,13 грн.

Суд зазначає, що особа, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється нею або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили, набуває статусу боржника саме у виконавчому провадженні, розпочатому виконавцем на виконання судового рішення, в силу ухвали суду про задоволення заяви стягувача, а не в межах окремих майнових відносин між стягувачем та такою особою (такий висновок викладено у підпункті 6.11 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №910/7023/19).

Стосовно обставин беззаперечності заборгованості судом при розгляді заяв враховується, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс-Матеос проти Іспанії" від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі "Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів").

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

За таких обставин, ураховуючи наведене вище у сукупності, керуючись приписами ст.336 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борисюка Романа Анатолійовича про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, а саме на грошові кошти Комунального підприємства "Харківводоканал" у розмірі 423 335 412,13 грн.

Керуючись ст. 234, 235, 336 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Заяву головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борисюка Романа Анатолійовича про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншій особі, яка має заборгованість перед боржником - задоволдьнити частково.

2. Звернути стягнення на грошові кошти, що належать Комунальному підприємству «Харківводоканал» (61052, Харківська обл., місто Харків, вулиця Конторська, будинок 90; ) та яке має заборгованість перед Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 85, ), з метою виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/9063/22 від 31.03.2025 про стягнення Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 85, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, ) 423 335 412,13 грн основного боргу, 330 397,35 грн. витрат по сплаті судового збору та з урахуванням виконавчого збору і витрат виконавчого провадження.

3. В іншій частині вимог - відмовити.

4. Згідно ч. 1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано: 15.12.2025.

Суддя А.І. Привалов