ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

"16" грудня 2025 р. Справа № 910/8931/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Євсікова О.О.

Корсака В.А.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Залізничні Експрес-Перевезення" про забезпечення позову

за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська вантажна локомотивна компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2025

у справі № 910/8931/24 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Залізничні Експрес-Перевезення"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська вантажна локомотивна компанія"

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Залізничні Експрес-Перевезення" (далі - позивач; ТОВ "Залізничні Експрес-Перевезення"; ТОВ «ЗЕП»; заявник) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська вантажна локомотивна компанія" (надалі - відповідач; ТОВ "Українська вантажна локомотивна компанія"; ТОВ «УВЛК»; апелянт; скаржник) про стягнення: безпідставно отриманого доходу за використання тепловозу в розмірі 415 387,18 грн, компенсації за використане пальне - 83 259,00 грн, 3% річних - 37 705,84 грн та інфляційних втрат - 178 121,37 грн, у зв`язку з безпідставним отриманням відповідачем доходів від майна, яке належить позивачу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Українська вантажна локомотивна компанія" на користь ТОВ "Залізничні Експрес-Перевезення" - 498 646,18 грн (чотириста дев`яносто вісім тисяч шістсот сорок шість гривень 18 копійок) (сума доходів, які відповідач одержав від використання майна без достатньої правової підстави - 415 387,18 грн + сума компенсації за використане пальне - 83 259,00 грн), інфляційні втрати - 11 685,67 грн (одинадцять тисяч шістсот вісімдесят п`ять гривень 67 копійок), 3% річних - 2 008,84 грн (дві тисячі вісім гривень 84 копійки) та судовий збір - 7 685,11 грн (сім тисяч шістсот вісімдесят п`ять гривень 11 копійок). У іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2025 заяву ТОВ "Залізничні Експрес-Перевезення" про компенсацію судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Українська вантажна локомотивна компанія" на користь ТОВ "Залізничні Експрес-Перевезення" судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 45 000,00 грн (сорок п`ять тисяч гривень).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ "Українська вантажна локомотивна компанія" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2025, апеляційна скарга у справі № 910/8931/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська вантажна локомотивна компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 у справі № 910/8931/24. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська вантажна локомотивна компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 у справі № 910/8931/24 призначено на 07.07.2025.

Також не погоджуючись із прийнятим додатковим рішенням, з апеляційною скаргою до Північного апеляційного господарського суду звернулось ТОВ "Українська вантажна локомотивна компанія", у якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2025 про стягнення з ТОВ "Українська вантажна локомотивна компанія" на користь ТОВ "Залізничні Експрес-Перевезення" витрат на професійну правничу допомгу у розмірі 45 000,00 грн. Ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу на користь ТОВ "Залізничні Експрес-Перевезення" до 10 000,00 грн.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2025, апеляційна скарга на додаткове рішення у справі № 910/8931/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська вантажна локомотивна компанія" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2025 у справі № 910/8931/24. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська вантажна локомотивна компанія" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2025 у справі № 910/8931/24 призначено на 07.07.2025.

У судових засіданнях щодо основного та додаткового рішення оголошувалась перерва та розгляд справи відкладався.

На адресу апеляційного господарського суду надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме майно та грошові кошти, що знаходяться на будь-яких банківських рахунках або у інших осіб, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Українська вантажна локомотивна компанія» (), які будуть виявлені під час виконання ухвали про забезпечення позову, в межах заявленої до стягнення суми у розмірі 565 025,80 грн.

Позивач зазначає, що ТОВ «ЗЕП» не оскаржувало основне та додаткове рішення суду в апеляційному порядку, то можна дійти висновку, що загальна сума вимог ТОВ "Залізничні Експрес-Перевезення" до ТОВ «УВЛК» за основним та додатковим рішенням суду становить 565 025,80 грн і саме ця сума підлягатиме примусовому виконанню, у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «УВЛК» і залишення апеляційним судом без змін рішення суду першої інстанції.

ТОВ «ЗЕП» вважає, що з метою забезпечення можливості ефективного виконання судового рішення у справі № 910/8931/24, за умови, що позов ТОВ «ЗЕП» до ТОВ «УВЛК» буде задоволено, необхідно накласти арешт на грошові кошти та майно ТОВ «УВЛК» в межах суми позовних вимог, із врахуванням основного та додаткового рішень суду першої інстанції, тобто 565 025,80 грн, у порядку забезпечення позову.

В рамках наведеного заявник вказує, що 10.12.2021 ТОВ «ЗЕП» передало ТОВ «УВЛК» тепловоз серії ЧМЕЗ № 3141, яке в майбутньому останнє використовувало у власній господарській діяльності, зокрема, виконувало маневрову роботу на внутрішніх залізничних коліях ДП «МТП «Південний». Факт неукладення договору оренди від 10.12.2021 № 3141-Ю було встановлено Північним апеляційним господарським судом у рамках справи № 910/9798/23, про що було зазначено у постанові від 06.09.2023. Також, про те, що вказаний договір є неукладеним, під час розгляду справи № 910/9798/23 у своїх процесуальних документах зазначало і ТОВ «УВЛК», що було відображено у мотивувальні частині рішення Господарського суду м. Києва від 06.09.2023 року в справі № 910/9798/23. Отже, з огляду на правовідносини, що склалися між ТОВ «ЗЕП» та ТОВ «УВЛК» щодо набуття та використання тепловозу, можна дійти висновку, що вказаний тепловоз є майном, яке було набуте ТОВ «УВЛК» без достатньої правової підстави (за неукладеним договором оренди). Незважаючи на те, що тепловоз був набутий ТОВ «УВЛК» без достатньої правової підстави, у період часу з 10.12.2021 і до 31.12.2021 відповідач використовував тепловоз у власній господарській діяльності, зокрема, надаючи послуги ДП «МТП «Південний» в рамках договору про надання послуг від 19.10.2021 № Т/ ВРР-215/21. Надаючи ДП МТП «Південний» послуги, у період часу з 10.12.2021 по 31.12.2021, ТОВ «УВЛК», як мінімум один раз, отримало прибуток, виражений в грошових коштах у розмірі 415 387,18 грн із врахуванням ПДВ, що підтверджується актом здавання-приймання наданих послуг від 31.12.2021, а також рішенням Господарського суду Одеської області у справі № 916/216/23. Тобто, за твердженнями заявника, ТОВ «УВЛК» використовуючи вказаний вище тепловоз без достатньої правової підстави, отримало дохід. Таким чином, отримавши грошові кошти у розмірі 415 387,18 грн, ТОВ «УВЛК», на виконання приписів ч. 1 ст. 1214 ЦК України, зобов`язане було перерахувати їх до ТОВ «ЗЕП», чого зроблено відповідачем не було і призвело до порушення прав ТОВ «ЗЕП», гарантованих ст. 1 Конвенції прав Позивача. На даний час у ТОВ «УВЛК» зберігається можливість у будь-який момент як розпорядитися коштами, що знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності. На думку позивача, вказана обставина є беззаперечною, що в майбутньому утруднить або навіть унеможливить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь ТОВ «ЗЕП». Так, наприклад, якщо ТОВ «УВЛК» буде здійснено відчуження активів (рухомого залізничного складу) або «виведено» грошові кошти з рахунків на підставі правочинів (договорів), ТОВ «ЗЕП» доведеться здійснювати розшук вказаних активів, їх виявлення з наступним зверненням до суду із позовами про визнання угод недійсними, як фраудаторних або ініціювати процедуру банкрутства щодо відповідача. Тобто, невжиття заходів забезпечення позову у рамках справи № 910/8931/24, призведе до неможливості поновлення прав та законних інтересів ТОВ «ЗЕП» в межах однієї справи, що фактично нівелює право позивача на ефективний юридичний захист та не відповідає принципу процесуальної економії. Тобто, з метою забезпечення можливості ефективного виконання судового рішення у справі № 910/8931/24, за умови, що позов ТОВ «ЗЕП» до ТОВ «УВЛК» буде задоволено, необхідно накласти арешт на грошові кошти та майно ТОВ «УВЛК» в порядку забезпечення позову.

Також заявник акцентує, що на момент звернення з заявою про забезпечення позову в ТОВ «ЗЕП» відсутня інформація про наявність/відсутність грошових коштів на розрахункових рахунках відповідача та інформація про наявність у нього рухомого майна на які може бути звернено стягнення, у разі задоволення позову в рамках справи № 910/8931/24. Тому, для забезпечення потреб господарського судочинства та захисту інтересів ТОВ «ЗЕП», забезпечення позову необхідно робити шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ «УВЛК» на розрахункових рахунках в установах банків, а також на все рухоме майно, в межах ціни позову. Позивач зауважує, що правомірність накладення одночасного арешту на грошові кошти та рухоме майно, в рамках забезпечення позову, є правомірним і відповідає потребам господарського судочинства, оскільки не позбавляє ТОВ «УВЛК» можливості використовувати вказане майно у своїй господарській діяльності і не позбавляє відповідача права власності на вказане майно та грошові кошти. Таким чином, для забезпечення потреб господарського судочинства у рамках справи № 910/8931/24, недопущення ситуації при якій буде неможливо виконати судове рішення, якщо таке буде прийнято на користь позивача в цій справі, необхідно забезпечити позов, шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно ТОВ «УВЛК».

Додатково ТОВ «ЗЕП» підкреслює, що останнє не вживало заходів забезпечення позову до цього часу, у зв`язку із тим, що в рамках справи № 910/9800/23 на грошові кошти та майно ТОВ «УВЛК» було накладено арешт приватним виконавцем К.П. Мельниченком (ВП № 76887323). Водночас, 20.11.2025 вказане виконавче провадження було закінчено у зв`язку із стягненням у примусовому порядку заборгованості за рішенням суду. Із викладеного вбачається, що на сьогоднішній день ТОВ «УВЛК» спроможне вільно розпоряджатися наявним у нього майном та грошовими коштами, що створює передумови для їх приховання («виведення») з метою ухилення від виконання рішення суду у справі № 910/8931/24, якщо таким рішенням буде задоволено позов ТОВ «ЗЕП».

В частині пропозицій щодо зустрічного забезпечення позову заявником зазначається, що з огляду на обставини справи та те, що внаслідок протиправної поведінки відповідача (неповернення безпідставно отриманого доходу), права ТОВ «ЗЕП» вже були порушені, вжиття заходів зустрічного забезпечення позову додатково негативно вплине на матеріальне становище позивача.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч. 2 ст. 136 ГПК України).

Заходи забезпечення позову передбачено у ст. 137 ГПК України. Так, позов забезпечується, серед іншого, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1).

Частиною 11 ст. 137 ГПК України визначено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Забезпечення позову це по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення або унеможливлення виконання рішення господарського суду, унеможливлення поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі дійсної необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Залізничні Експрес-Перевезення" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська вантажна локомотивна компанія" про стягнення: безпідставно отриманого доходу за використання тепловозу в розмірі 415 387,18 грн, компенсації за використане пальне - 83 259,00 грн, 3% річних - 37 705,84 грн та інфляційних втрат - 178 121,37 грн, у зв`язку з безпідставним отриманням відповідачем доходів від майна, яке належить позивачу.

Вказаний позов частково задоволено судом першої інстанції та присуджено до стягнення відповідну суму з відповідача на користь позивача.

Звертаючись до апеляційного суду із заявою про забезпечення позову, позивач наголошує, що не вжиття заходів забезпечення позову, а саме: не накладення арешту на все рухоме майно та кошти, що знаходяться на будь-яких банківських рахунках або у інших осіб, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Українська вантажна локомотивна компанія» (), які будуть виявлені під час виконання ухвали про забезпечення позову, в межах заявленої до стягнення суми у розмірі 565 025,80 грн, - може в майбутньому утруднити обо навіть унеможливити виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь ТОВ «ЗЕП».

Слід зазначити, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Як на підставу для забезпечення позову, позивач посилається на припущення про те, що у відповідача зберігається можливість у будь-який момент як розпорядитися коштами, що знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності. Як приклад, заявник акцентує на можливість ТОВ «УВЛК» здійснити відчуження активів (рухомого залізничного складу) або «виведення» грошових коштів з рахунків на підставі правочинів (договорів). При цьому, згідно тверджень заявника, станом на момент подачі заяви про забезпечення позову відсутня інформація про наявність/відсутність грошових коштів на розрахункових рахунках відповідача та інформація про наявність у нього рухомого майна на які може бути звернено стягнення.

З приводу наведеного, судова колегія вказує, що позивачем не подано доказів відчуження рухомого майна відповідачем саме у період після прийняття рішення судом першої інстанції про стягнення коштів чи в період розгляду справи судами.

Також заявником не надано суду інших доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення суду про стягнення з останнього грошових коштів.

Дослідивши подані заявником матеріали, колегія суддів встановила, що в цьому випадку заявником не обґрунтовано, що невжиття запропонованого ним заходу забезпечення позову (накладення арешту на кошти та майно відповідача, що знаходяться у нього чи в інших осіб) може істотно ускладнити чи унеможливити виконання у майбутньому рішення суду про стягнення коштів.

На переконання судової колегії твердження заявника про можливе (потенційне) невиконання відповідачем рішення суду про стягнення з останнього коштів, не може слугувати достатньою підставою для вжиття судом запропонованих заявником заходів забезпечення позову, оскільки такі твердження є лише припущеннями, не обґрунтовані конкретними обставинами, та не підтверджені належними доказами. Заявником до заяви про забезпечення позову не долучено достатньо доказів, які б підтверджували існування зазначених вище обставин.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ТОВ «ЗЕП» про забезпечення позову в справі, що розглядається.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-140, 234 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Залізничні Експрес-Перевезення" про забезпечення позову в справі № 910/8931/24.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак