ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19 грудня 2025 року Справа № 903/994/25

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., розглянувши у приміщенні Господарського суду Волинської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи №903/994/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ПРОФІ ПРИНТ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Волинь Хліб

про стягнення 212 836, 73 грн.

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю ПРОФІ ПРИНТ звернулось до Господарського суду Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Волинь Хліб у якому просить стягнути 212 836, 73 грн. заборгованості в т.ч. 166 628, 24 грн. основний борг, 34 375, 60 грн. інфляційних втрат, 11 832, 89 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань згідно договору поставки №22/10/20 від 22 жовтня 2020 року в частині своєчасної оплати заборгованості.

Ухвалою суду від 22.10.2025 вирішено позовну заяву за вх. №01-52/1079/25 від 20.10.2025 залишити без руху та надано позивачу строк 10 днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків.

27.10.2025 через відділ документального забезпечення та контролю суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви за вх.№01-87/4853/25.

Ухвалою суду від 28.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвала суду від 28.10.2025 про відкриття провадження у справі, була надіслана електронною поштою в електронний кабінет позивача Товариства з обмеженою відповідальністю ПРОФІ ПРИНТ та відповідно до довідки Господарського суду Волинської області була доставлена до електронного кабінету 13.03.2025

Ухвала суду від 28.10.2025 про відкриття провадження у справі була направлена відповідачу за адресою зазначеною в позовній заяві (Україна, 43016, Волинська область, Луцький район, місто Луцьк, вулиця Кочерги, будинок 3) та повернута з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній».

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬ ХЛІБ», зареєстроване за адресою: (Україна, 43016, Волинська область, Луцький район, місто Луцьк, вулиця Кочерги, будинок 3) отже, суд направив ухвалу від 28.10.2025 за місцем його реєстрації.

Згідно до ч. 4 ст.122 ГПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається у суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщено не пізніше, ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. В оголошенні про виклик вказуються дані, зазначені у частині першій статті 121 цього Кодексу.

Ухвалою суду від 20.11.2025 здійснено офіційне оприлюднення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про повідомлення відповідача відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Волинь Хліб про розгляд справи №903/994/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ПРОФІ ПРИНТ до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Волинь Хліб про стягнення 212 836, 73 грн., в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, копії ухвал від 28.10.2025 та від 20.11.2025 були направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адреси місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (Україна, 43016, Волинська область, Луцький район, місто Луцьк, вулиця Кочерги, будинок 3).

Відтак, судом засвідчується про вжиття всіх необхідних заходів щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи за його участі.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання заявником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Суд також звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Отже, суд належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.

Крім цього, судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалами від 28.10.2025 та від 20.11.2025 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив:

22 жовтня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Профі Принт» (Постачальник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хлібзавод №3» на даний час Товариством з обмеженою відповідальністю Волинь Хліб (, Замовник, Відповідач) був укладений договір поставки №22/10/20, згідно умов якого постачальник зобов`язується поставити Замовнику продукцію, а замовник - прийняти і оплатити продукцію у повному обсязі на умовах та в порядку, визначених цим договором (п. 2.1. договору)

Згідно п. 2.2. договору всі значущі характеристики продукції (її партії), асортимент, кількість, ціна, строки поставки узгоджуються Сторонами в специфікації або шляхом прийняття замовлення до виконання.

Постачальник може в односторонньому порядку у залежності від виробничої необхідності змінити кількість продукції (її партії). Приймання Замовником продукції (її партії) за накладною або накладними у період строків поставки у кількості меншій або більшій, ніж зменшенням узгоджено у специфікації або зазначено у замовленні є згодою з таким або збільшенням та автоматично зменшує або збільшує попередньо узгоджену кількість продукції до фактично прийнятої кількості.

Відповідно до п.п. 3.1.-3.3. договору вартість продукції визначається сторонами при узгодженні специфікацій, замовлень. Замовник здійснює оплату протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання виставленого рахунку Постачальника у розмірі, узгодженому у специфікації або при оформлені замовлення.

Оплата за продукцію здійснюється у національній грошовій одиниці України шляхом безготівкового перерахунку грошових засобів з поточного рахунку Замовника, на вказаний у розділі 13 поточний рахунок Постачальника. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, що встановлюється за випискою банку Постачальника.

Постачальник виготовляє продукцію на підставі затвердженого Замовником оригінал-макету, який є невід`ємною частиною Договору, і зобов`язується забезпечити відповідність готової продукції затвердженому Замовником оригінал-макету, крім випадків, коли технологічно неможливо забезпечити повну відповідність кольорової гами тонів. Оригінал-макет затверджується Замовником і лише після затвердження вважається узгодженим, що дає право Постачальнику приступити до виготовлення продукції. Замовник затверджує готові оригінал-макети шляхом підпису представника Замовника з резолюцією «Затверджую» або «Затверджую з вказаними змінами», завіренням печаткою, при наявності її у Замовника, зазначенням дати затвердження. Постачальник приступає до виготовлення продукції при умові узгодженні оригінал-макету, узгодженої специфікації, узгодженому замовленні та попередній оплаті у повному обсязі (п.п. 4.1., 4.2. договору).

Відповідно до п.п. 5.1.-5.5. договору замовник виконує самовивіз продукції зі складу Постачальника. Доставка продукції є обов`язком Постачальника, якщо це оговорено у специфікації або замовленні. Прийом-передача продукції підтверджується видатковою накладною. Видаткова накладна підписується з боку Замовника представником з додаванням доручення або представником з проставлянням печатки Замовника. В останньому випадку додавання доручення не потрібно. Підписання накладної Замовником свідчить про виконання Постачальником замовлення. Уповноважений представник Замовника повинен прийняти продукцію у кількості, вказаній у видатковій накладній та перевірити якість продукції. Перевірка за кількістю та якістю підтверджується підписанням видаткової накладної на кожну партію продукції. Перехід права власності на продукцію переходить до Замовника після її повної оплати.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками (при їх наявності у Сторін), і діє 31 грудня поточного року включно. Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від виконання зобов`язань, які виникли у період його дії, сплати штрафних санкцій, процентів.

По закінченню строку дії даного Договору та при відсутності офіційного письмового повідомлення будь-якої зі Сторін про небажання пролонгувати дію даного Договору, строк дії Договору щорічно пролонгується до 31 грудня наступного року включно. Кількість пролонгацій не обмежена (п.п. 10.1., 10.2. договору).

На виконання умов договору позивачем Замовник надавав Постачальнику замовлення на виготовлення поліграфічної продукції, у відповідності до чого ТОВ "ПРОФІ ПРИНТ" виставляв на адресу відповідача рахунки-фактури, а саме:

1. 09.03.2023 на виконання замовлення ТОВ "Хлібзавод №3" Постачальником було виставлено рахунок-фактуру №СФ-0000200 на суму 185 024,40 грн, в тому числі ПДВ 30 837,40 грн. Відвантаження замовленого обсягу продукції відбувалося в повному обсязі партіями, що підтверджується видатковими накладними, підписаними представниками сторін: №РН-0000208 від 14.03.2023 на суму 6824,40 грн, в тому числі ПДВ 1137,40 грн., №РН-0000216 від 16.03.2023 на суму 26400,00 грн, в тому числі ПДВ 4400,00 грн., №РН-0000249 від 24.03.2023 на суму 27720,00 грн, в тому числі ПДВ 4620,00 грн., №РН-0000270 від 29.03.2023 на суму 34320,00 грн, в тому числі ПДВ 5720,00 грн., №РН-0000390 від 05.05.2023 на суму 66000,00 грн, в тому числі ПДВ 11000,00 грн. №РН-0000581 від 28.06.2023 на суму 23760,00 грн, в тому числі ПДВ 3960,00 грн

Відповідач здійснив оплату отриманої продукції не в повному обсязі, на загальну суму 46 704,16 грн., що підтверджується банківськими виписками за 25.04.2023, 26.04.2023, 28.04.2023, 05.05.2023, 12.05.2023, 25.05.2023 та 29.05.2023.

Отже, оскільки відповідач не здійснив оплату отриманої продукції заборгованість за рахунком-фактурою №СФ-0000200 від 09.03.2023 складає 138 320,24 грн, в тому числі ПДВ 23 053,37 грн.

2. 30.03.2023 на виконання замовлення відповідача Постачальником було виставлено рахунок-фактуру №СФ-0000292 на суму 19500,00 грн, в тому числі ПДВ 3250,00 грн. Відвантаження замовленого обсягу продукції відбулося в повному обсязі 31.03.2023, що підтверджується підписаною представниками сторін видатковою накладною №РН-0000277 від 31.03.2023 на суму 19500,00 грн. в тому числі ПДВ 3250,00 грн.

Отже, оскільки відповідач не здійснив оплату отриманої продукції за рахунком-фактурою №СФ-0000292 від 30.03.2023 складає 19500,00 грн., в тому числі ПДВ 3250,00грн.

3. 03.05.2023 на виконання замовлення відповідача Постачальником було виставлено рахунок-фактуру №СФ-0000422 на суму 3750,00 грн, в тому числі ПДВ 625,00 грн. Відвантаження замовленого обсягу продукції відбулося в повному обсязі 05.05.2023, що підтверджується підписаною представниками Сторін видатковою накладною №РН-0000389 від 05.05.2023 на суму 3750,00 грн., в тому числі ПДВ 625,00 грн.

Отже, оскільки відповідач не здійснив оплату отриманої продукції, заборгованість за рахунком-фактурою №СФ-0000422 від 03.05.2023 складає 3750,00 грн, в тому числі ПДВ 625,00 грн.

4. 08.05.2023 на виконання замовлення відповідача Постачальником було виставлено рахунок-фактуру №СФ-0000435 на суму 1308,00 грн., в тому числі ПДВ 218,00 грн. Відвантаження замовленого обсягу продукції відбулося в повному обсязі 05.05.2023, що підтверджується підписаною представниками Сторін видатковою накладною №РН-0000396 від 08.05.2023 на суму 1308,00 грн, в тому числі ПДВ 218,00 грн.

Отже, оскільки відповідач не здійснив оплату отриманої продукції, заборгованість за рахунком-фактурою №СФ-0000435 від 08.05.2023 складає 1308,00 грн, в тому числі ПДВ 218,00 грн.

5. 01.06.2023 на виконання замовлення відповідача Постачальником було виставлено рахунок-фактуру №СФ-0000527 на суму 3750,00 грн, в тому числі ПДВ 625,00 грн. Відвантаження замовленого обсягу продукції відбулося в повному обсязі 01.06.2023, про що свідчить підписана представниками Сторін видаткова накладна №РН-0000495 від 01.06.2023 на суму 3750,00 грн, в тому числі ПДВ 625,00 грн.

Отже, оскільки відповідач не здійснив оплату отриманої продукції, заборгованість за рахунком-фактурою №СФ-0000527 від 01.06.2023 складає 3750,00 грн, в тому числі ПДВ 625,00 грн.

Позивачем в березні-червні місяцях 2023 року було поставлено, а відповідачем, прийнято, товарно-матеріальних цінностей загальною вартістю 213 332,40 грн., що підтверджується первинними документами на поставку, зокрема, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними та податковими накладними долученими до матеріалів справи (а.с. 8-42).

Відповідно до ст.ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. (з наступними змінами та доповненнями), господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після їх закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах несе власник або уповноважений орган, який здійснює керівництво підприємством.

Суд встановив, що долучені до матеріалів справи видаткові накладні та товарно-транспортні накладні на поставку позивачем товарно-матеріальних цінностей відповідачу підписані уповноваженими представниками сторін, скріплені відтиском печатки відповідача, містять всі визначені чинним законодавством обов`язкові реквізити, в повному об`ємі відображають зміст та обсяг здійснених сторонами на підставі останніх, згідно умов підписаного договору поставки №22/10/20 від 22.10.2020 господарських операцій.

Відповідач частково оплатив товар, на суму 46 704,16 грн., що підтверджується банківськими виписками за 25.04.2023, 26.04.2023, 28.04.2023, 05.05.2023, 12.05.2023, 25.05.2023 та 29.05.2023.

Проте, Товариство з обмеженою відповідальністю Волинь Хліб взяті на себе згідно договору поставки №22/10/20 від 22.10.2020 зобов`язання в частині проведення з позивачем повних розрахунків по оплаті поставленого товару (у порядку, строки та розмірах, визначених угодою) не виконало, їх вартість не оплатило у зв`язку з чим заборгувало 166 628,24 грн.

З метою досудового врегулювання господарського спору щодо неналежного виконання ТОВ Волинь Хліб своїх зобов`язань за договором поставки №22/10/20 від 22.10.2020, позивачем 14.05.2025 на адресу відповідача було направлено претензію з вимогою сплати заборгованість. Зазначену вимогу було залишено боржником без відповіді та належного реагування.

Враховуючи вище викладене позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права та просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 166 628,24 грн. При цьому до розміру пред`явлених позовних вимог позивачем було включено вимоги стосовно стягнення на його користь з відповідача 34 375,60 грн. інфляційних втрат, 11 832,89 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу врегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Між сторонами виникли цивільні права та обов`язки на підставі договору поставки №22/10/20 від 22.10.2020. Договір предметом судового розгляду не був, недійсним в судовому порядку не визнавався.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з положеннями статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 527, Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи встановлені обставини, укладення між сторонами договору поставки №22/10/20 від 22.10.2020, відпуск позивачем на виконання його умов відповідачу товарів, їх отримання відповідачем та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, суд дійшов висновку про підставність пред`явленого позивачем до відповідача позову в частині стягнення заборгованості 166 628,24 грн.

Сума заборгованості 166 628,24 грн. повністю підтверджується наявними в матеріалах справи документами, у встановленому порядку не була спростована чи заперечена відповідачем, відображається у акті звірки взаємних розрахунків станом на 27.07.2023, підписаним з позивачем, а відтак є підставною та підлягає до задоволення.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем заявлено до стягнення 34 375,60 грн. суми інфляційних нарахувань за період з 04.06.2023 по 15.10.2025 та 11 832,89 грн. трьох відсотків річних за аналогічний період.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас частиною першою статті 8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України № 265 від 27.07.2007.

Водночас на практиці існують різні підходи до застосуванням механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 ЦК України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць.

З огляду на таке, Об`єднана палата Касаційного господарського суду вважає за доцільне роз`яснити, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 до 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає, що при з`ясуванні підставності нарахування кредитором інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 ЦК України судам належить визначити конкретну дату (подію), з настанням якої пов`язується строк виконання грошового зобов`язання; дослідити обставини виконання зобов`язання боржником (борг погашався частинами чи однією сумою у повному обсязі) та з`ясувати період у часі, упродовж якого мало місце прострочення боржника у виконанні зобов`язання перед кредитором.

Отже, при визначенні строку (терміну) виконання зобов`язання судам необхідно враховувати загальні положення ЦК України про порядок визначення та обчислення строків (термінів), зокрема, щодо початку і закінчення строку (терміну), а також умови вчиненого сторонами спору правочину, на підставі якого виникло зобов`язання.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення суми інфляційних, суд вважає, що останні підставні, відповідають фактичним обставинам справи, є арифметично вірними, а відтак підлягають до задоволення у визначеному позивачем розмірі.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних, перевіривши методику та періоди їх нарахування, суд вважає, що останні підлягають до задоволення у розмірі 11 805,50 грн. враховуючи ту обставину, що відповідно до п. 3.2. договору поставки замовник здійснює оплату протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання виставленого рахунку постачальника у розмірі, узгодженому у специфікації або при оформлені замовлення.

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У відповідності до ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно ст. 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Отже, враховуючи те, що згідно п. 3.2 договору поставки 04 червня 2023 року був останнім днем для оплати, а відтак з урахуванням того, що 04 червня 2023 року - вихідний день, то останнім днем оплати для відповідача є 05.06.2023, а відтак, підставним буде нарахування трьох процентів річних за період прострочки платежів починаючи з 06.06.2023.

Відтак, в позові в частині стягнення з відповідача 27,39 грн. трьох процентів слід відмовити.

Згідно ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Правилами статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Подальша реалізація ч. 10 ст. 238 ГПК України після ухвалення рішення та видачі виконавчого документу відображена у ч. 11, 12 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено, що якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків за правилами, визначеними у виконавчому документі.

До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків , які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Відтак, суд задовольняє клопотання позивача та зазначає в рішенні про нарахування 3% річних до моменту виконання рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 123, 126, 129, 231, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬ ХЛІБ" (43016, Волинська область, Луцький район, місто Луцьк, вулиця Кочерги, будинок 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІ ПРИНТ" (69076, Запорізька область, місто Запоріжжя, проспект Ювілейний, будинок 27, квартира 84, ) 212 809,34 грн. заборгованості в т.ч. 166 628, 24 грн. основний борг, 34 375, 60 грн. інфляційних втрат, 11 805,50 грн. 3% річних, а також 3192,13 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Органу (особі), яка здійснюватиме примусове виконання рішення, нарахувати три відсотки річних за період з 16.10.2025 і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу (166 628, 24 грн.) за наступною формулою: (сума заборгованості) х 3% х (кількість днів прострочення) : (кількість днів у році).

Роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати боргу, три відсотки річних нараховуються на залишок заборгованості.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Суддя В. М. Дем`як