ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2025 р. Справа №926/1561/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді І.Ю. Панова

О.С. Скрипчук,

секретар судового засідання Р.А. Пишна,

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ЄВРОДОР» б/н від 30.09.2025 року (вх. № 01-05/2857/25; вх.№01-05/2858/25 від 30.09.2025 року)

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 03.09.2025 року (суддя О.Г. Проскурняк; повне рішення складено 12.09.2025 року)

та на додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 24.09.2025 року (суддя О.Г. Проскурняк; повне додаткове рішення складено 29.09.2025 року)

у справі № 926/1561/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ЄВРОДОР» (надалі ТзОВ «Компанія «ЄВРОДОР»)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Роднічок» (надалі ТзОВ «Будівельна компанія «Роднічок»)

про стягнення попередньої оплати в сумі 389081,72 грн,

за участю:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

12.05.2025 року ТзОВ «Компанія «ЄВРОДОР» звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до ТзОВ «Будівельна компанія «Роднічок» про стягнення попередньої оплати в сумі 389081,72 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами був укладений договір поставки №56-1/2020, на виконання умов якого позивач 10-11 лютого 2022 року перерахував відповідачу попередню оплату у розмірі 1791529,62 гривні.

В подальшому, оскільки Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року введено воєнний стан, сторони погодили в квітні 2022 року, що ТзОВ «Будівельна компанія «Роднічок» до 31.12.2022 року здійснить повернення попередньої оплати у розмірі 1724009,62 грн.

За твердженням позивача, станом на 01.01.2023 року, розмір неповернутого авансу склав 1456059,62 грн. і з цієї дати позивач нараховував 3% річних та інфляційне збільшення.

За доводами позовної заяви, станом на 09.05.2025 року заборгованість відповідача складає 389081,72 грн. (185999,90 грн. - сума основного боргу, 137786,55 грн. - інфляційне збільшення, 65295,27 грн. - 3 % річних).

Короткий зміст оскаржених судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 03.09.2025 року у справі №926/1561/25 відмовлено у задоволенні позову.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що 21.09.2020 року між ТзОВ «Будівельна компанія «Роднічок» та ТзОВ «Компанія «ЄВРОДОР» укладено Договір поставки № 56-1/2020.

Встановлено, що 10-11 лютого 2022 року ТзОВ «Компанія «ЄВРОДОР» перерахувала на користь ТзОВ «Будівельна компанія «Роднічок» попередню оплату у розмірі 1791529,62 грн. Даний факт підтверджується випискою з рахунку позивача, а також не заперечується відповідачем.

Згідно платіжних інструкцій № 176 від 12 травня 2022 року, № 283 від 22 липня 2022 року, № 2529 від 21 червня 2024 року, № 2533 від 26 червня 2025 року, № 2556 від 01 липня 2025 року відповідач перерахував на користь позивача 775104,72 грн; в призначені платежу вказаних платіжних інструкцій зазначено повернення авансового платежу за бетон.

Місцевий господарський суд констатував, що у період 2020, 2021, 2022 та 2024 роках відповідачем здійснювались поставки товару позивачу, що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, а також розрахунками, наданими сторонами.

Суд першої інстанції встановив, що загальний оборот здійснених між сторонами операцій з 2020 по 2024 рік становить 15018515,92 грн. При цьому, у позивача наявна переплата у розмірі 185999,90 грн, що не заперечується відповідачем. Суд констатував, що в матеріалах справи відсутні письмові замовлення товару позивачем на суму 185999,90 грн, а отже у відповідача не виникло зобов`язання щодо поставки узгодженого товару. Відтак відповідачем не прострочено термін поставки товару, передбачений п. 4.6 Договору, а тому у позивача не виникло право вимагати у відповідача передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Суд першої інстанції виснував, що оскільки умовами договору не передбачено порядку та можливості повернення попередньої оплати, такий обов`язок у відповідача не виник, а тому відсутня правова підстава для стягнення попередньої оплати в сумі 185999,90 грн.

Також суд виснував, що оскільки відсутні правові підстави для стягнення авансового платежу в сумі 185999,90, отже, відсутні підстави для нарахування та стягнення інфляційного збільшення та 3 % річних.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у позові.

Додатковим рішенням Господарського суду Чернівецької області від 24.09.2025 року у справі №926/1561/25 задоволено клопотання адвоката відповідача про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з ТзОВ «Компанія «ЄВРОДОР» на користь ТзОВ «Будівельна компанія «Роднічок» понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції. Вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема зазначає, що з огляду на фактичні обставини справи та правову кваліфікацію правовідносин сторін, правова природа сплаченої позивачем суми коштів у загальному розмірі 1724009,62 грн визначається саме як попередня оплата, тобто кошти, які попередньо оплачені стороною договору на користь іншої сторони з метою виконання нею своїх договірних зобов`язань. Вказує, що право передбачає собою відмову від договору купівлі-продажу та припинення зобов`язань сторін за договором, в тому числі припинення обов`язку продавця поставити погоджений товар. Заявляє, що у матеріалах справи наявна претензія позивача від 22.04.2025 з вимогою про повернення авансу. Просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 03.09.2025 року та додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 24.09.2025 року у справі №926/1561/25 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами скаржника. Вважає апеляційну скаргу безпідставною, а рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим. Зокрема зазначає, що договір є чинним, діючим та виконується. Стверджує про відсутність у відповідача грошових зобов`язань за договором, відсутність будь-яких письмових домовленостей сторін щодо повернення сплачених коштів, а також відсутність факту порушення зобов`язань зі сторони відповідача. Заявляє, що нарахування санкцій є безпідставним та незаконним. Зазначає, що до моменту звернення до суду позивач не пред`являв відповідачу жодної претензії по договору поставки. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду Чернівецької області від 03.09.2025 року та додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 24.09.2025 року у справі №926/1561/25 без змін.

29.10.2025 року через систему «Електронний суд» відповідач подав клопотання за вих.№74 від 29.10.2025 року (вх.№01-04/8233/25 від 29.10.2025 року), в якому просив здійснити розгляд справи без участі представника за наявними у справі доказами та вказав, що позиція відповідача в повній мірі викладена у відзиві на апеляційну скаргу.

Позивач не забезпечив участі представників у судове засідання, про причини неявки не повідомив.

З`ясовуючи обставини про ознайомлення позивача з датою, часом та місцем розгляду справи, суд встановив таке.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.11.2025 року призначено судове засідання на 08.12.2025 року об 11 год. 45 хв.

27.11.2025 року вказана ухвала доставлена до електронного кабінету позивача, що підтверджується довідкою відповідального працівника суду.

Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку в судове засідання учасників справи, участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком учасника справи, тому відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто за відсутності сторін.

Обставини справи

Як вбачається з наявних у справі копій документів, 21.09.2020 року між ТзОВ «Будівельна компанія «Роднічок» (постачальник) та ТзОВ «Компанія «ЄВРОДОР» (покупець) укладено Договір поставки № 56-1/2020.

Згідно з пунктом 1.1 договору постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві товар в асортименті, в кількості та по ціні, що визначені умовами цього договору, а покупець зобов`язується прийняти такий товар та оплатити в порядку у відповідності до договору.

Пунктом 1.2 договору визначено, що предметом продажу є товари, визначені у видаткових накладних, які оформляються окремо на кожну поставку.

Відповідно до пункту 3.1 договору загальна сума договору складається із сумарної вартості усіх видаткових накладних, що оформляються сторонами під час дії цього договору.

Асортимент, кількість, ціна одиниці товару та загальна вартість кожної партії товару визначається сторонами у видатковій накладній на відповідну партію товару (пункт 3.2 договору).

Пунктом 4.5 договору унормовано, що замовлення надаються у письмовій формі, під якою сторони розуміють передачу по факсу, електронній пошті, через торговельного представника, або у інший спосіб, прийнятний для продавця.

Відповідно до пункту 4.6 договору термін відвантаження (передачі) товару складає не пізніше 5 (п`яти) календарних днів з моменту узгодження сторонами асортименту, кількості, ціни та вартості відповідної партії товару.

Згідно з пунктом 5.4 договору всі кошти, отримані від покупця в період дії цього договору, покупець зараховує в рахунок оплати вартості товару, що постачається за договором.

Відповідно до пункту 9.1 даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2020 року. Договір вважається автоматично пролонгований на кожен наступний календарний рік на таких же умовах, якщо до закінчення терміну дії цього договору жодна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про його припинення.

Як вбачається з наявної у справі копії картки рахунку 631 ТОВ «Компанія «Євродор» за січень 2020 грудень 2024, 10-11.02.2022 року позивачем на рахунок відповідача було перераховано грошові кошти в загальному розмірі 1791529,62 грн. на підставі договору поставки № 56-1/2020 від 21.09.20.

Згідно платіжних інструкцій №176 від 12.05.2022 року, №283 від 22.07.2022 року, №2629 від 21.06.2024 року, №2533 від 26.06.2024 року, №2556 від 01.07.2024 року, відповідач перерахував на користь позивача грошові кошти в загальній сумі 775104,72 грн. В призначені платежу вказаних платіжних інструкцій зазначено: повернення авансового платежу за бетон.

Загальний оборот здійснених між сторонами операцій з 2020 по 2024 рік становить 15018515,92 грн, при цьому у позивача наявна переплата у розмірі 185999,90 грн, що зокрема підтверджується копією картки рахунку позивача за січень 2020 грудень 2024.

Судом встановлено відсутність в матеріалах справи письмових замовлень товару позивачем на суму 185999,90 грн.

Позивач звертався до відповідача із претензією, в якій просив повернути грошові кошти у розмірі 359017,31 грн.

У матеріалах справи відсутні докази про повернення вказаних коштів позивачу.

До позовної заяви позивачем додано розрахунок суми боргу, інфляційних втрат та 3% річних.

Неповернення попередньої оплати стало підставою для звернення із даним позовом до суду.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У цій справі суд встановив, що 21.09.2020 року між ТзОВ «Будівельна компанія «Роднічок» (постачальник) та ТзОВ «Компанія «ЄВРОДОР» (покупець) укладено Договір поставки № 56-1/2020.

Отже, укладений договір став підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків між сторонами.

Згідно із частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За змістом статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, викладені у договорі зобов`язання є обов`язковими до виконання сторонами вказаного договору. Зокрема сторони на власний розсуд в межах закону визначають момент настання відповідних зобов`язань.

Згідно із частиною 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За умовами пункту 9.1 договір поставки № 56-1/2020 від 21.09.2020 року набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2020 року. Договір вважається автоматично пролонгований на кожен наступний календарний рік на таких же умовах, якщо до закінчення терміну дії цього договору жодна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про його припинення.

З матеріалів не вбачається, що сторонами було заявлено про припинення дії договору або визнання його недійсним в судовому порядку, отже суд першої інстанції вірно констатував, що на час розгляду справи договір є діючим.

У цій справі суд встановив, що 10 - 11.02.2022 року позивачем на рахунок відповідача було перераховано грошові кошти в загальному розмірі 1791529,62 грн.

Також встановлено, що згідно платіжних інструкцій №176 від 12.05.2022 року, №283 від 22.07.2022 року, №2629 від 21.06.2024 року, №2533 від 26.06.2024 року, №2556 від 01.07.2024 року, відповідач перерахував на користь позивача 775104,72 грн.

Умовами укладеного між сторонами договору не визначено обов`язку здійснювати попередню оплату за товар, а також обов`язку повернення здійсненого авансового платежу.

Відповідно до пункту 3.1 договору загальна сума договору складається із сумарної вартості усіх видаткових накладних, що оформляються сторонами під час дії цього договору.

Згідно пункту 3.2 договору асортимент, кількість, ціна одиниці товару та загальна вартість кожної партії товару визначається сторонами у видатковій накладній на відповідну партію товару.

В оскарженому рішенні суд першої інстанції встановив, що у період 2020, 2021, 2022 та 2024 роках Відповідачем здійснювались поставки Товару позивачу, що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, а також розрахунками наданими сторонами, що містяться в матеріалах справи.

Згідно із частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За змістом статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Пунктом 4.5 договору унормовано, що замовлення надаються у письмовій формі, під якою сторони розуміють передачу по факсу, електронній пошті, через торговельного представника, або у інший спосіб, прийнятний для продавця.

Згідно пункту 5.4 договору всі кошти, отримані від покупця в період дії цього договору, покупець зараховує в рахунок оплати вартості товару, що постачається за договором.

Загальний оборот здійснених між сторонами операцій з 2020 по 2024 рік становить 15018515,92 грн, при цьому у позивача наявна переплата у розмірі 185999,90 грн, що зокрема підтверджується копією картки рахунку позивача за січень 2020 грудень 2024.

В матеріалах справи відсутні письмові замовлення товару позивачем на суму 185999,90 грн, відтак у відповідача не виникло зобов`язання щодо поставки товару. Відтак, відповідачем не прострочено термін поставки товару, передбачений п. 4.6 договору, а тому у позивача не виникло право вимагати у відповідача передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати, про що обґрунтовано зазначив суд першої інстанції у рішенні.

Отже, враховуючи наведені норми, встановлені обставини справи та проаналізувавши умови укладеного між сторонами договору, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки умовами договору не передбачено порядку та можливості повернення попередньої оплати, а такий обов`язок у відповідача не виник, тому відсутня правова підстава стягнення попередньої оплати в сумі 185999,90 грн.

Щодо нарахованих інфляційних втрат та 3% річних апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зобов`язання зі сплати відсотків річних та інфляційних втрат є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю та входить до складу грошового зобов`язання і право кредитора на нарахування та стягнення з боржника відсотків річних та інфляційних втрат закріплено у частині другій статті 625 ЦК України (вказана правова позиція відображена, зокрема у постанові Верховного Суду від 06.02.2025 року у справі №910/8984/23).

Оскільки відсутні правові підстави для стягнення авансового платежу в сумі 185999,90, тому відсутні правові підстави для нарахування і стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Відтак, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Враховуючи наведені норми права, правову позицію Верховного Суду, встановлені у цій справі обставини, проаналізувавши умови укладеного між сторонами договору та дослідивши доводи скаржника, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржене рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, ухвалене на підставі дослідження усіх необхідних доказів, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Щодо додаткового рішення Господарського суду Чернівецької області від 24.09.2025 року колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (п.2 ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій документів, 14.05.2025 року між адвокатом Заставним Юрієм Івановичем та Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Роднічок укладено Договір № 01-14/25 про надання правової допомоги.

Відповідно до пункту 1.1 Договору, предметом даного Договору є надання Адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту у господарському спорі за позовом ТОВ Компанія Євродор, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором.

Згідно пункту 2.3.1. Договору, клієнт зобов`язаний сплатити гонорар Адвокату в розмірі та в строк, окремо погоджені між ними.

В подальшому, між адвокатом Заставним Юрієм Івановичем та Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Роднічок укладено Додаток №1 Перелік дій та завдань, що підлягають виконанню до Договору про надання правової допомоги № 01-14/25 від 14 травня 2025 року.

В пункті 3 вказаного Додатку, сторони визначили вартість послуг в розмірі 25000,00 грн, що підлягає до сплати протягом 3-х робочих днів після підписання договору та виставлення рахунку-фактури, але в будь-якому разі не пізніше дати ухвалення рішення судом першої інстанції по судовій справі.

04.09.2025 року між адвокатом Заставним Юрієм Івановичем та Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Роднічок укладено Додаток № 2 Акт виконаних робіт/наданих послуг до Договору про надання правової допомоги № 01-14/25 від 14.05.2025 року.

Згідно пунктів 1, 2 вказаного Додатку, за період з 15 травня 2025 року по 04 вересня 2025 року адвокат належним чином, якісно та своєчасно надав, а Клієнт прийняв та оплатив послуги правової (правничої) допомоги, згідно Договору. Сторони погодили та затвердили вартість правничої (правової) допомоги наданої адвокатом Клієнту згідно Договору у справі № 926/1561/25, що розглядалась в Господарському суді Чернівецької області в розмірі 25000,00 грн, яка сплачена Клієнтом в повному обсязі.

Зокрема із вказаного Додатку вбачається, що адвокатом були надані наступні послуги: (1) ознайомлення з матеріалами судової справи №926/1561/25, правовий аналіз позиції клієнта, надання консультації щодо визначення способу захисту прав та інтересів; (2) складання та подання до суду адвокатом відзиву на позовну заяву у справі №926/1561/25; (3) представництво інтересів клієнта в суді 04.06.2025р. в зв?язку із призначенням справи до розгляду на 14:40 год; (4) представництво інтересів клієнта в суді 17.06.2025р. в зв?язку із призначенням справи до розгляду на 14.00 год; (5) надання усних консультацій та організація перемовин між керівництвом ТОВ «БК РОДНІЧОК» та ТОВ «КОМПАНІЯ ЄВРОДОР на предмет врегулювання спору мирним, позасудовим шляхом; (6) представництво інтересів Клієнта в суді 13.08.2025, у зв`язку із призначенням справи до розгляду на 14:00 год.

Крім того, адвокатом відповідача надано до суду платіжну інструкцію № 1077 від 18.06.2025 року на загальну суму 25000,00 грн, як доказ оплати вартості правничої (правової) допомоги наданої адвокатом Клієнту згідно Договору у справі № 926/1561/25, що розглядалась в Господарському суді Чернівецької області.

Дослідивши документи, надані на підтвердження понесення витрат на послуги адвоката, колегія суддів вважає правомірним задоволення судом першої інстанції клопотання адвоката відповідача про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з ТзОВ «Компанія «ЄВРОДОР» на користь ТзОВ «Будівельна компанія «Роднічок» понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн.

Отже, враховуючи мотиви, наведені у вказані постанові, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржених судових рішень.

За наслідками апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції констатує, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують висновків, наведених в рішенні Господарського суду Чернівецької області від 03.09.2025 року та додатковому рішенні Господарського суду Чернівецької області від 24.09.2025 року у справі №926/1561/25.

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, ухвалив законні, обґрунтовані судові рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому оскаржені судові рішення необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 123, 126, 244, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ЄВРОДОР» б/н від 30.09.2025 року (вх. № 01-05/2857/25; вх. №01-05/2858/25 від 30.09.2025 року) залишити без задоволення, рішення Господарського суду Чернівецької області від 03.09.2025 року та додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 24.09.2025 року у справі №926/1561/25 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в Господарський суд Чернівецької області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя І.Ю. Панова

Суддя О.С. Скрипчук