ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2025 р. м. ХарківСправа № 922/3349/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Усатої В.В.

при секретарі судового засідання Корнух В.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» (61002, м. Харків, вул. Сумська, буд. 96)
про припинення повноважень директора
за участю представників:

позивача - Леонова Т.О.;

відповідача - Рудоконога В.М.;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Азово-Чорноморська адміністративна компанія», в якому просить:

Припинити повноваження ОСОБА_1 як Директора фінансового Товариства з обмеженою відповідальністю «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» (члена колегіального виконавчого органу);

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Азово-Чорноморська адміністративна компанія»:

- видати Позивачу копію наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади Директора фінансового Товариства з обмеженою відповідальністю «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України,

- внести відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_1 про звільнення з посади Директора фінансового Товариства з обмеженою відповідальністю «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Усі судові витрати покласти на Відповідача.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.09.2025 позовну заяву ОСОБА_1 (вх. № 3349/25) залишено без руху. Встановлено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Встановлено позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду: доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, а саме у розмірі 7267,20 грн.; попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; належного обґрунтування необхідності залучення до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, яких визначено позивачем у позовній заяві; зазначення підстав на яких належить залучити третіх осіб та на чиїй стороні (позивача чи відповідача); зазначення прав та обов`язків третіх осіб на які може вплинути рішення у цій справі.

25.09.2025 через систему "Електронний суд" представником позивача подано заяву про усунення недоліків за вх. № 22308 разом з доказами оплати судового збору у розмірі 7267,20 грн., попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат та обґрунтуванням необхідності залучення до участі у справі третіх осіб.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/3349/25. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено підготовче засідання на 20 жовтня 2025 року о 11:00.

16.10.2025 через систему «Електронний суд» представником відповідача подано відзив на позовну заяву за вх. № 24031.

В судовому засіданні 20.10.2025 задоволено усне клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 27.10.2025 о 15:00 год.

21.10.2025 через систему «Електронний суд» представником позивача подано відповідь на відзив за вх. № 24392.

27.10.2025 через систему «Електронний суд» представником відповідача подано клопотання про відкладення підготовчого засідання за вх. № 24869.

В судовому засіданні 27.10.2025 задоволено клопотання відповідача щодо відкладення підготовчого засідання (вх. № 24869 від 27.10.2025), на підставі п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 10.11.2025 о 15:20 год. Також судом зауважено, що клопотання позивача про залучення третіх осіб буде розглянуто у наступному судовому засіданні.

28.10.2025 через систему «Електронний суд» представником відповідача подані заперечення (на відповідь на відзив) за вх. № 24943.

04.11.2025 через систему «Електронний суд» представником позивача подані пояснення за вх. № 25619, клопотання про витребування доказів за вх. № 25626 та клопотання про витребування доказів за вх. № 25629.

06.11.2025 через систему «Електронний суд» представником відповідача подані заперечення на клопотання (заяви) за вх. № 25905.

10.11.2025 через систему «Електронний суд» представником позивача подано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи та виклик свідків за вх. № 26034.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.11.2025 знято з розгляду справу № 922/3349/25, призначену до розгляду у судовому засіданні на "10" листопада 2025 р. о 15:20 год. Призначено розгляд справи № 922/3349/25 у судовому засіданні на "17" листопада 2025 р. о 13:10 год. Попереджено, що дату та час проведення судового засідання може бути змінено, з урахуванням поточної обстановки у місті Харкові, про що учасників справи буде повідомлено додатково ухвалою суду.

17.11.2025 через систему «Електронний суд» представником відповідача подано заяву про долучення документів за вх. № 26637.

В судовому засіданні 17.11.2025 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; клопотання позивача про витребування доказів відносно Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (вх.№ 25626 від 04.11.2025) залишено без розгляду; відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів (вх. № 25629 від 04.11.2025); у зв`язку з відсутністю належним чином оформлених заяв свідків відмовлено у задоволенні клопотання позивача про виклик свідків (вх. № 26034 від 10.11.2025); задоволено усне клопотання представника відповідача щодо відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим на підставі ч. 3 ст. 177 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів за власною ініціативою; на підставі п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 01.12.2025 о 14:30 год.

24.11.2025 через систему «Електронний суд» представником позивача подано відповідь на лист запит за вх. № 27334.

27.11.2025 через систему «Електронний суд» представником відповідача подано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за вх. № 27607.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.11.2025 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. № 27607 від 27.11.2025) - задоволено. Постановлено підготовче засідання у справі № 922/3349/25 призначене на "01" грудня 2025 р. о 14:30 год. та інші судові засідання у справі провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за участю представника відповідача адвоката Рудоконоги Валентини Михайлівни ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з використанням власних технічних засобів (за допомогою системи для проведення відеоконференцій https://vkz.court.gov.ua).

В судовому засіданні 01.12.2025 на підставі п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 08.12.2025 о 15:00 год.

05.12.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов лист-запит за вх. № 28359.

В судовому засіданні 08.12.2025 представник відповідача зазначив, що лист-запит (вх. № 28359 від 05.12.2025) наданий у справу через невміння керівника користуватися системою "Електронний суд" та просив його не враховувати під час розгляду справи.

Проти позову представник відповідача заперечував та просив у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позову, вказуючи на порушення прав позивача.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 (надалі - Позивачка) на підставі рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» (надалі - Відповідач, Товариство) та наказу № 5-К від 16.03.2017 року була призначена на посаду Директора фінансового Товариства з обмеженою відповідальністю «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» з 17.03.2017.

Відповідно до п.9.3.1 Статуту ТОВ «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» посада Директора фінансового входить до складу колегіального виконавчого органу Товариства - Дирекції, разом з посадами Генерального директора, Директора комерційного та Головного бухгалтера.

Таким чином, Позивачка за посадою є членом виконавчого органу Товариства.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує, що 27 травня 2025 року під час робочого дня, коли ОСОБА_1 перебувала на робочому місці з іншими працівниками Товариства, до офісного приміщення Товариства з обмеженою відповідальністю «Азово-Чорноморська адміністративна компанія», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Сумська, будинок 96, прийшли невідомі Позивачці особи. Один чоловік з цих невідомих осіб повідомив, що він є ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» і попросив усіх співробітників, в тому числі і Дирекцію, залишити приміщення офісу. Про рішення загальних зборів Товариства від 22.05.2025 почати процес ліквідації ТОВ «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» ані працівникам, ані членам Дирекції до цього не повідомлялося. Також ліквідатором було повідомлено, що рішенням загальних зборів учасників Товариства від 22.05.2025 прийнято рішення про припинення повноважень Генерального директора Товариства ОСОБА_4 .

Інформація про стан ліквідації та припинення повноважень Генерального директора ОСОБА_4 підтвердилася відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. При цьому, Позивачці учасником Товариства - ОСОБА_2 (який володіє 99% усіх голосів) чи іншими уповноваженими особами (новим Генеральним директором тощо) не повідомлялася жодна інформація щодо її, Директора фінансового, подальших дій, яким чином продовжувати працювати та виконувати свої повноваження, з якого числа співробітники будуть звільнені у зв`язку з ліквідацією. Інші співробітники та члени виконавчого органу компанії, з якими спілкувалася Позивачка теж нічого не знали, як буде розвиватися подальша робота Товариства, та не отримували роз`яснень та повідомлень від керівництва. Зв`язок з діючим керівництвом, учасником (власником) товариства був відсутній.

Позивачка також вказує, що новий Генеральний директор, про призначення якого з 22.05.2025 стало відомо від ліквідатора 27.05.2025, також жодного разу за цей період не з`являвся в офісі, інші члени Дирекції не бачили його, не були з ним знайомі та не знали засобів зв`язку із ним. Новий Генеральний директор не зв`язувався з членами Дирекції та Позивачкою щодо їх подальших дій і підстав фактичного припинення роботи Товариства, добровільно-примусового вивільнення офісу ТОВ «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» від працівників.

А отже, позивачка зауважує, що ураховуючи вищевказану ситуацію повної невизначеності щодо виконання роботи, неможливість виконувати трудові і посадові обов`язки з 27.05.2025, відсутність зв`язку з власником/учасником Товариства та новим Генеральним директором, початок стану ліквідації, а також безпекову ситуацію у місті Харкові, яка характеризувалася збільшенням кількості ворожих обстрілів з боку країни-агресора на фоні продовження воєнного стану в Україні, і існування постійної загрози життю та здоров`ю мешканців міста, Позивачка вирішила звернутися до відповідача про припинення своїх повноважень директора фінансового та звільнитися з роботи за власним бажанням.

Так, 02 червня 2025 року засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» цінним листом з описом вкладення № 220 ОСОБА_1 відправила на адресу Товариства заяву до керівника ТОВ про звільнення ОСОБА_1 з посади в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Азово-чорноморська адміністративна компанія» за власним бажанням з 02.06.2025.

Рекомендований лист із заявою про звільнення отримано Товариством 04.06.2025 відповідно до відомостей про трекінг відправлень АТ «Укрпошта» за номером листа №220.

Також, 16.06.2025 засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» цінним листом з описом вкладення № 340 Позивачкою було направлено заяву про видачу наказу про звільнення, яке отримано Товариством 17.06.2025 року.

18.06.2025 на адресу поштового відділення на ім`я Позивачки надійшов лист від ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» від 17.06.2025 без вихідного номеру, підписаний ліквідатором Товариства ОСОБА_5 . Зазначений лист було отримано Позивачкою 22.06.2025.

У листі ліквідатор зазначав, що за результатами розгляду Товариством заяви ОСОБА_1 про звільнення з займаної посади за власним бажанням з 02.06.2025 в задоволенні їй відмовлено, оскільки заявницею не надано доказів неможливості продовження трудових відносин та відсутності обґрунтованих підстав припинення трудового договору з ініціативи працівника. Також повідомлено, що у зв`язку із цим ОСОБА_1 зобов`язана відпрацювати двотижневий строк з моменту подання письмового повідомлення про звільнення та здійснити повну передачу Товариству усіх документів, матеріальних носіїв інформації, доступів і майна, що належить Товариству та перебувають у фактичному розпорядженні ОСОБА_1 або стали їй відомі у зв`язку з виконанням трудових обов`язків.

При цьому, як вказує ОСОБА_1 , зазначений лист містив недостовірку інформацію про те, що Позивачка самовільно не з`являлась на робочому місці і не виконувала трудові обов`язки без поважних причин з 28.05.2025, а також погрози про звільнення за прогул. Окрім того, лист містив вимогу про передачу речей і документів, які у Позивачки взагалі відсутні, оскільки все майно компанії знаходиться в офісі, ОСОБА_1 на зберігання не передавалося. Підстави відповіді на звернення Позивачки саме ліквідатором, а не керівником Товариства в особі Генерального директора - позивачці невідомі.

Більше того, як вказує позивачка, ліквідатор взагалі не наділений повноваженнями звільняти членів виконавчого органу товариства на жодних підставах. Яким чином ліквідатор вирішує питання про звільнення члена виконавчого органу нібито за прогул та відповідає на листи до керівника ТОВ - поза межами Статуту Товариства - позивачці не зрозуміло. Водночас, новий Генеральний директор Товариства не вжив заходів щодо відповіді Позивачу на жоден з листів, не зв`язувався з Позивачем, не вжив передбачених Статутом заходів щодо скликання засідання Дирекції Товариства з розгляду заяви ОСОБА_1 та вирішення питання про скликання Загальних зборів учасників Товариства щодо розгляду питання припинення її повноважень як члену колегіального виконавчого органу Товариства.

Більше того, з відомостей Єдиного державного реєстру стало відомо, що у Товаристві знову змінився Генеральний директор, яким на теперішній час є ОСОБА_3 . Однак така зміна Генерального директора також не призвела до змін у становищі Позивача, оскільки місцезнаходження ОСОБА_3 не відоме, остання не виходила на зв`язок. ОСОБА_1 про зміну особи Генерального директора повідомлена не була, засідання Дирекції також не скликалися, а фактична робота у Товаристві за адресою його місцезнаходження не здійснюється з 28.05.2025

Таким чином, позивачка стверджує, що станом на день подання цього позову, ОСОБА_1 жодної інформації від членів Дирекції та Генерального директора, власника/учасника Товариства про скликання засідання Дирекції, Загальних зборів учасників, про розгляд її заяви та вирішення питання про припинення її повноважень - не отримувала. Учасник Товариства - ОСОБА_2 перебуває за кордоном, місцезнаходження Генерального директора не відоме, на кореспонденцію, направлену на адресу реєстрації Товариства - Генеральний директор не відповідає, а одноосібного порядку вирішення питання про скликання загальних зборів ОСОБА_1 як директором фінансовим чи припинення повноважень члену Дирекції Статутом не передбачено.

Разом з цим, з 28.05.2025 Позивачка позбавлена можливості виконувати посадові і трудові обов`язки. Товариство за місцем розташування фактичну діяльність не здійснює, заробітна плата їй не виплачується, засідання Дирекції та Загальні збори Учасників не проводяться. За Статутом Позивачка позбавлена можливості приймати рішення як про припинення своїх повноважень, так і про скликання загальних зборів для розгляду цього питання.

Отже, Позивачка вважає, що вона фактично позбавлена можливості впливати на цю ситуацію невизначеності чи припинити свої повноваження, а жодні її дії не призвели до реакції уповноважених осіб щодо розгляду питання припинення її повноважень як Директора фінансового та звільнення з роботи в Товаристві.

Також позивачка зауважує, що 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України №64/2022 в Україні введено воєнний стан. Зазначений Указ затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022. Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента та діє в теперішній час.

Робоче місце Позивачки розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з цим, місто Харків від початку повномасштабного військового вторгнення РФ в Україну та до тепер було одним з міст, яке піддається частим руйнівним атакам країни-агресора, ракетним обстрілам та ураженням шахедами, що загрожує життю та здоров`ю мешканців міста. У тому числі інтенсивному ураженню піддається район міста, де розташоване місце роботи Позивача. Збільшення кількості ворожих руйнівних атак на місто Харків за період травня-серпня 2025 року, призвело до збільшення існуючої загрози для життя і здоров`я працівників Товариства. Ця обставина також мала вплив на прийняття Позивачкою рішення припинити свої повноваження та звільнитися з займаної посади в Товаристві як додатковий фактор до обставин позбавлення Позивачки можливості працювати і виконувати посадові обов`язки, поставлення Позивачки у ситуацію повної невизначеності дій та її майбутнього у Товаристві.

Разом з цим, позивачка вважає, що Товариство протиправно ухиляється від припинення повноважень Позивачки та звільнення її з роботи. При цьому, впродовж тривалого часу Позивачка позбавлена можливості фактично реалізовувати свої повноваження та працювати, оскільки Товариство не здійснює свою діяльність за адресою реєстрації, заробітна плата Позивачу не виплачується. Вказане порушує корпоративні права Позивачки на участь в управлінні Товариством та її закінчення, та конституційні права вільно обирати місце роботи і отримувати заробітну плату за виконану роботу.

Отже, за твердженнями позивачки, за відсутності рішення загальних зборів Товариства про її звільнення з посади директора фінансового порушуються права ОСОБА_1 на припинення трудових відносин.

Таким чином, вищенаведене стало підставою для звернення позивачки до суду з відповідним позовом, в якому вона просить: припинити повноваження ОСОБА_1 як Директора фінансового Товариства з обмеженою відповідальністю «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» (члена колегіального виконавчого органу); зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» видати Позивачу копію наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади Директора фінансового Товариства з обмеженою відповідальністю «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та внести відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_1 про звільнення з посади Директора фінансового Товариства з обмеженою відповідальністю «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За приписом частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 ЦК України.

Згідно зі статтею 99 Цивільного кодексу України, загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень. Назвою виконавчого органу товариства відповідно до установчих документів або закону може бути "правління", "дирекція" тощо.

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (тобто розірвання з ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.

Конституційний Суд України в абзацах другому та четвертому пункту 3.2 свого Рішення № 1-рп/2010 від 12.01.2010 у справі № 1-2/2010 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний фінансово-правовий консалтинг" про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України, посилаючись на положення законів, що регулюють цивільно-правові відносини, а саме частину першу статті 98 та частину першу статті 99 ЦК України, а також чинні на той час частину першу статті 23, пункт "г" частини п`ятої статті 41, частину першу статті 59 Закону України "Про господарські товариства" і частину п`яту статті 58 Закону України "Про акціонерні товариства", виснував, що підставою набуття виконавчим органом товариства повноважень є факт його обрання (призначення) загальними зборами учасників (акціонерів) або укладення із членом виконавчого органу товариства трудового договору, який від імені товариства може підписувати голова наглядової ради чи особа, уповноважена на те наглядовою радою.

При цьому Конституційний Суд України наголосив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством.

Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним.

За змістом положень частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України компетентному (уповноваженому) органу товариства надано право припиняти повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав чи без зазначення жодних підстав.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання щодо юрисдикційності спору про звільнення чи відсторонення від виконання обов`язків керівника або члена виконавчого органу юридичної особи приватного права та надавала правові висновки про те, що такий спір за своєю правовою природою та правовими наслідками належить до корпоративних спорів і підлягає вирішенню господарськими судами.

Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 562/304/17 (провадження № 14-471цс18), від 30 січня 2019 року у справі №145/1885/1-ц (провадження № 14-613цс18), від 10 квітня 2019 року у справі №510/456/17 (провадження № 14-1цс19), від 10 вересня 2019 року у справі № 921/36/18 (провадження № 12-293гс18).

Частиною 1 статті 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» передбачено, що загальні збори учасників є вищим органом товариства.

Аналогічне положення закріплено в п. 9.2 Статуту ТОВ «Азово-Чорноморська адміністративна компанія».

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства, крім питань, віднесених до виключної компетенції інших органів товариства законом або статутом товариства.

Управління товариством здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (частини перша, друга статті 97 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства, якщо інше не встановлено законом. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом. Порядок скликання загальних зборів визначається в установчих документах товариства.

Згідно із ч.1-3 статті 99 Цивільного кодексу України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Також у статті 28 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» закріплено, що органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган.

У відповідності до частин першої, другої статті 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення).

Аналогічні положення закріплені в Статуті Товариства.

Так, згідно з п. 9.1 Статуту ТОВ «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» Управління Товариством здійснюють:

- Загальні збори учасників Товариства;

- Дирекція Товариства.

Відповідно до п. 9.2.1 Статуту, вищим органом Товариства є Загальні збори учасників Товариства. Вони складаються з Учасників Товариства або призначених ними представників. Представники Учасників можуть бути постійними або призначеними на певний строк. Учасник вправі в будь-який час замінити свого представника у Загальних зборах, сповістивши про це інших Учасників.

Пунктом 9.2.3. Статуту закріплено можливість Загальних зборів Учасників приймати рішення з будь-яких питань діяльності Товариства. До виключної компетенції Загальним зборів Учасників належить, зокрема, але не виключно: обрання та звільнення членів виконавчого органу - Дирекції (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам Дирекції Товариства.

Загальні збори Учасників скликаються з ініціативи Дирекції Товариства (підпункт 1 пункту 9.2.4 Статуту).

Пунктом 9.2.5 Статуту встановлено, що Загальні збори Учасників скликаються Дирекцією Товариства. Дирекція Товариства Скликає Загальні збори Учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику Товариства. Дирекція Товариства приймає рішення про включення запропонованих питань до порядку денного Загальних зборів Учасників.

Відповідно до п. 9.2.8 Статуту, у разі, якщо Товариство має одного учасника, до Товариства не застосовуються вимоги п.9.2 статті 9 Статуту щодо порядку скликання та проведення Загальних зборів Учасників. Рішення з питань, віднесених до компетенції Загальних зборів Учасників, приймаються таким учасником однособово та оформлюються у вигляді письмового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що єдиним учасником Товариства на час звернення із позовом, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є ОСОБА_2 , який володіє 100% усіх голосів.

Відповідно до пункту 9.3.1 Статуту, виконавчим органом Товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю, є Дирекція, яку очолює Генеральний директор. До складу Дирекції, окрім Генерального директора, входять:

- Директор комерційний;

- Директор фінансовий;

- Головний бухгалтер.

Згідно п. 9.3.2. Статуту Дирекція вирішує усі питання діяльності Товариства за винятком тих, що належать до виключної компетенції Загальних зборів Учасників.

Пунктом 9.3.3. Статуту встановлено, що до компетенції Дирекції належать: а) призначення керівників структурних підрозділів Товариства; б) підготовка матеріалів та пропозицій для розгляду на Загальних зборах учасників з питань, що виникають з ініціати Дирекції Товариства. в) прийняття рішень щодо притягнення до матеріальної відповідальності працівників Товариства, крім посадових осіб Товариства.

Відповідно до протоколу № 3 Загальних зборів учасників ТОВ «АЗОВОЧОРНОМОРСЬКА АДМІНІСТРАТИВНА КОМПАНІЯ» від 16 березня 2017 року, зокрема, було прийнято рішення про призначення на посаду Директора фінансового Товариства ОСОБА_1 з 17 березня 2017 року.

Наказом № 5-К від 16 березня 2017 року прийнято на роботу з 17 березня 2017 року ОСОБА_1 на посаду Директора фінансового.

З викладеного вбачається, що посада, на яку призначена Позивач - Директор фінансовий - входить до складу колегіального виконавчого органу Товариства - Дирекції, а отже правовідносини між нею та Товариством носять корпоративний характер. При цьому, питання призначення, звільнення та припинення повноважень членів Дирекції віднесено Статутом до виключної компетенції Загальних зборів учасників. Дирекція не вправі приймати рішення щодо припинення повноважень і звільнення членів Дирекції.

Пунктом 9.3.4. Статуту передбачено, що рішення з питань, віднесених до компетенції Дирекції Товариства, приймаються нею колегіально на засідання Дирекції. Засідання вважається повноважним, якщо на ньому присутні більш ніж 2/3 осіб, що входять до складу Дирекції (без урахування не зайнятих штатних посад) на день проведення засідання. Рішення на засіданні Дирекції приймаються простою більшістю від числа присутніх осіб, які входять до складу Дирекції. Хід обговорення питань на засіданнях Дирекції та прийняті рішення фіксуються у протоколах засідань Дирекції, ведення яких є обов`язковим. Ведення протоколів засідань Дирекції, їх підписання та зберігання забезпечує Генеральний директор Товариства.

Відповідно до пункту 9.3.5. Статуту до компетенції Генерального директора належать: а) Діяльність, пов`язана з укладанням угод, веденням обліку та звітності Товариства. б) Керівництво поточною фінансово-господарською діяльністю Товариства. в) Затвердження порядку підписання кредитно-грошових документів та кореспонденції від імені Товариства. г) наймання персоналу та формування штату Товариства. ґ) Інші питання, що стосуються діяльності Товариства.

Генеральний директор виконує свої обов`язки без довіреності на підставі положень цього Статуту, трудового договору чи контракту, та несе повну відповідальність за поточну діяльність Товариства по всіх питаннях згідно з чинним законодавством.

Судом встановлено, що відповідно протоколу № 01-25 Загальними зборами учасників ТОВ «АЗОВО-ЧОРНОМОРСЬКА АДМІНІСТРАТИВНА КОМПАНІЯ», , від 22 травня 2025 року, Загальними зборами у складі учасника ОСОБА_2 , який володіє 99% відсотків усіх голосів, було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , з посади Генерального директора та виключення з відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, громадських формувань про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо, а також прийняття ОСОБА_6 на посаду Генерального директора ТОВ «АЗОВО-ЧОРНОМОРСЬКА АДМІНІСТРАТИВНА КОМПАНІЯ» з 23 травня 2025 року.

Також, відповідно до Протоколу № 02-25 Загальних зборів учасників ТОВ «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» від 22.05.2025, Загальними зборами учасників у складі учасника ОСОБА_2 , який володіє 99% відсотків усіх голосів, прийнято рішення, зокрема, про припинення Товариства шляхом його ліквідації, утворення ліквідаційної комісії у складі однієї особи - ліквідатора, та обрано голову комісії з припинення - ліквідатора Товариства Іваненка Євгена Володимировича.

Проведення змін відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відбулось 27 травня 2025 року.

За твердженнями позивача, 27 травня 2025 року під час робочого дня, коли ОСОБА_1 перебувала на робочому місці з іншими працівниками Товариства, до офісного приміщення Товариства з обмеженою відповідальністю «Азово-Чорноморська адміністративна компанія», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Сумська, будинок 96, прийшли невідомі Позивачці особи, один з яких був ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю «Азово-Чорноморська адміністративна компанія», і попросили усіх співробітників, в тому числі і Дирекцію, залишити приміщення офісу. Про рішення загальних зборів Товариства від 22.05.2025 почати процес ліквідації ТОВ «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» ані працівникам, ані членам Дирекції до цього не повідомлялося. Єдиним учасником Товариства - ОСОБА_2 (який володіє 99% усіх голосів) чи іншими уповноваженими особами (новим Генеральним директором тощо) також не повідомлялася жодна інформація щодо позивачки та її подальших дій, як Директора фінансового. Новий Генеральний директор, про призначення якого з 22.05.2025 стало відомо від ліквідатора 27.05.2025, також не з`являвся в офісі та члени Дирекції не бачили його, не були з ним знайомі та не знали засобів зв`язку із ним. Новий Генеральний директор не зв`язувався з членами Дирекції та Позивачкою щодо їх подальших дій і підстав фактичного припинення роботи Товариства, добровільно-примусового вивільнення офісу ТОВ «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» від працівників, жодних розпоряджень не надав та не надсилав.

За поясненнями ОСОБА_1 , у зв`язку з несподіваними рішеннями учасника Товариства ОСОБА_2 щодо зміни керівництва, початку ліквідації та відсутністю нового Генерального директора ОСОБА_6 , Позивачка перебувала у стані повної невизначеності щодо її подальших дій та того, яким чином їй продовжувати виконання посадових і трудових обов`язків. Тому, 02.06.2025 ОСОБА_1 прийняла рішення звільнитися з займаної посади і ініціювати припинення своїх повноважень.

Як вбачається з вищенаведених положень Статуту, рішення про припинення її повноважень приймається Загальними зборами. При цьому рішення про скликання позачергових Загальних зборів віднесено до компетенції Дирекції як колегіального органу і має бути прийнято на засіданні Дирекції, на якому присутні більше 60 % його учасників, та оформлено протоколом засідання Дирекції, ведення, підписання та зберігання якого у відповідній Книзі забезпечує Генеральний директор Товариства.

Отже, за процедурою, визначеною Статутом, Генеральний директор Товариства, який є головною відповідальною особою Товариства, зобов`язаний організовувати засідання Дирекції, бути присутнім на них, приймати рішення щодо питань обговорення, вести протокол засідань Дирекції та забезпечувати донесення до відома Загальних зборів Товариства рішень Дирекції, у тому числі про скликання позачергових Загальних зборів.

Тому, Позивачка з метою звільнення з займаної посади звернулася до керівника ТОВ «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» з письмовою заявою, яку направила цінним листом з описом вкладення № 220 засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» на зареєстровану адресу Товариства.

Як зазначено позивачкою, такий спосіб повідомлення був зумовлений відсутністю контактів та будь-яких засобів зв`язку з новим Генеральним директором Товариства - ОСОБА_6 .

Рекомендований лист із заявою про звільнення отримано Товариством 04.06.2025 відповідно до відомостей про трекінг відправлень АТ «Укрпошта» за номером листа №220.

Також, 16.06.2025 аналогічним способом засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» цінним листом з описом вкладення № 340 Позивачкою було направлено заяву до керівника Товариства про видачу наказу про звільнення. Заява була отримана Товариством 17.06.2025 року.

18.06.2025 на адресу поштового відділення на ім`я Позивачки надійшов лист від ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» від 17.06.2025 без вихідного номеру, підписаний ліквідатором Товариства Іваненком Є.В. Зазначений лист було отримано Позивачкою 22.06.2025.

У листі ліквідатор зазначав, що за результатами розгляду Товариством заяви ОСОБА_1 про звільнення з займаної посади за власним бажанням з 02.06.2025 в задоволенні їй відмовлено, оскільки заявницею не надано доказів неможливості продовження трудових відносин та відсутності обґрунтованих підстав припинення трудового договору з ініціативи працівника. Також повідомлено, що у зв`язку із цим ОСОБА_1 зобов`язана відпрацювати двотижневий строк з моменту подання письмового повідомлення про звільнення та здійснити повну передачу Товариству усіх документів, матеріальних носіїв інформації, доступів і майна, що належить Товариству та перебувають у фактичному розпорядженні ОСОБА_1 або стали їй відомі у зв`язку з виконанням трудових обов`язків.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, новий Генеральний директор Товариства не вжив заходів щодо відповіді Позивачу на жоден з листів та не зв`язувався з Позивачем. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Разом з цим, заперечуючи проти позову, відповідач у своєму відзиві наполягає на тому, що чинне законодавство не передбачає права працівників за власним бажанням не виходити на роботу лише з тієї причини, що підприємство перебуває у процедурі ліквідації. До моменту припинення трудових відносин у передбаченому законом порядку працівники зобов`язані виконувати свої трудові обов`язки та дотримуватися трудової дисципліни, якщо інше не встановлено законодавцем чи роботодавцем. ОСОБА_1 не отримувала від роботодавця повідомлень, наказів або розпоряджень щодо залишення свого місця роботи, а тому починаючи з 28 травня 2025 року ТОВ «АЗОВО-ЧОРНОМОРСЬКА АДМІНІСТРАТИВНА КОМПАНІЯ» фіксує прогул робітника без зазначення причин.

Крім того, відповідач наполягає на тому, що саме ОСОБА_1 мала ініціювати скликання Загальних зборів шляхом подання до Дирекції Товариства письмової вимоги із зазначенням запропонованого порядку денного, зокрема питання щодо її звільнення з посади Директора фінансового. Однак, Позивач не вчинила дії, передбачені Статутом Товариства для свого звільнення, а підстави та повноваження для задоволення її заяви про звільнення у ліквідатора Товариства були відсутні.

Зокрема, в судовому засіданні 08.12.2025 під час розгляду справи по суті, представником відповідача було зазначено, що відповідно до Наказу ТОВ "Азово-Чорноморська адміністративна компанія" № 7 про надання відпустки від 16.05.2025, ОСОБА_4 (на той час - Генеральному директору) було надано відпустку на 10 календарних днів (період: з 21 травня 2025 року (включно) по 30 травня 2025 року (включно)). Відповідно до Наказу № 7 на період відпустки тимчасово виконуючим обов`язки Генерального директора призначено Директора фінансового ОСОБА_1 та на підставі пункту 9.3.5. Статуту передано їй всі повноваження Генерального директора згідно Статуту.

Тобто, за доводами відповідача, коли відбулось звільнення ОСОБА_4 з посади Генерального директора всі повноваження та відповідальність Генерального директора перебували в іншої особи, а саме Директора фінансового - ОСОБА_1 .

Однак, не погоджуючись з вказаними доводами відповідача, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Рішенням Загальних зборів Учасників Товариства від 22.05.2025, Генеральний директор ОСОБА_4 був звільнений та з 22.05.2025 призначено нового директора - ОСОБА_6 . Відтак, з 22.05.2025 і далі у ОСОБА_1 у будь-якому разі не було повноважень виконувати обов`язки Генерального директора Товариства.

Крім того, відповідно протоколу № 02-25 Загальними зборами учасників ТОВ «АЗОВО- ЧОРНОМОРСЬКА АДМІНІСТРАТИВНА КОМПАНІЯ» від 22 травня 2025 року було прийнято рішення про припинення Товариства шляхом його ліквідації.

Цим же рішенням було утворено ліквідаційну комісію Товариства у складі однієї особи - ліквідатора, та обрано головою комісії з припинення - ліквідатором Товариства Іваненка Євгена Володимировича, а також надано ОСОБА_5 передбачені чинним законодавством України повноваження ліквідатора на припинення Товариства, шляхом ліквідації, визначено, що рішення з усіх питань в ліквідаційній процедурі приймаються одноособово ліквідатором.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 105 Цивільного кодексу України, учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Пунктом 9.3.1 Статуту Товариства визначено, що Виконавчим органом Товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю, є Дирекція, яку очолює Генеральний директор. До складу Дирекції, окрім Генерального директора, входять: Директор комерційний; Директор фінансовий; Головний бухгалтер.

Згідно п. 9.3.2. Статуту Дирекція вирішує усі питання діяльності Товариства за винятком тих, що належать до виключної компетенції Загальних зборів Учасників. Дирекція підзвітна Загальним зборам Учасників і організовує виконання їх рішень. Дирекція не вправі приймати рішення, обов`язкові для Учасників Товариства.

Таким чином, з рішення Загальних зборів учасників Товариства від 22.05.2025 вбачається, що з початком процедури ліквідації та утворенням ліквідаційної комісії, усі повноваження щодо управління справами юридичної особи перейшли до ліквідатора Товариства.

Орган управління Товариством - Дирекція - не був включений до складу ліквідаційної комісії, а відтак усі повноваження Дирекції з управління справами юридичної особи фактично припинилися, оскільки були передані за рішенням Загальних зборів учасників ліквідатору - Іваненку Є.В., який був наділений повноваженнями одноособово вирішувати всі питання у процедурі ліквідації.

Ураховуючи зазначене, слід дійти висновку, що з моменту початку процедури ліквідації повноваження Пархоменко Ю.А. як члена Дирекції на управління товариством фактично припинилися, а відповідні повноваження були передані Ліквідатору.

Разом із цим, Статутом Товариства визначено, що призначення та звільнення членів Дирекції віднесено до виключної компетенції Загальних Зборів Учасників Товариства (п.п «в», пункту 9.2.3 Статуту Товариства.

Окрім того, Порядок скликання Загальних Зборів Учасників Товариства визначено також Статутом та передбачається, що:

- Загальні збори Учасників скликаються не рідше двох разів на рік (п. 9.2.4 Статуту);

- Дирекція Товариства має право скликати позачергові Загальні збори Учасників у випадку неплатоспроможності Товариства, виникнення загрози значного зменшення статутного капіталу Товариства, а також в інших випадках, якщо це необхідно в інтересах Товариства (п. 9.2.6 Статуту);

- Рішення з питань, віднесених до компетенції Дирекції, приймаються на її засіданнях. Засідання вважається повноважним, якщо на ньому присутні більш ніж 60 відсотків осіб, що входять до складу Дирекції (без врахування незайнятих штатних посад) на день проведення засідання (п. 9.3.4 Статуту).

Таким чином, у Фінансового директора, як окремого члена Дирекції на момент подання заяви про звільнення були відсутні повноваження на скликання засідання Дирекції. А як зазначалося у позові, відомості про нового Генерального директора ОСОБА_6 та засоби зв`язку із ним Позивачу були не відомі. При цьому, відповідно до рішення про ліквідацію Товариства, Загальні збори Учасників вирішили передати всі повноваження на управління Товариством Ліквідатору одноособово, таким чином повноваження Дирекції як органу управління товариства перейшли до ліквідатора.

Тому, слід дійти висновку, що в силу вимог ч. 4 ст. 105 ЦК України та рішення Загальних зборів Учасників Товариства від 22.05.2025, Позивач не мала повноважень на скликання Загальних зборів учасників Товариства, оскільки повноваження з управління були передані Ліквідатору.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача про те, що саме ліквідатор в процедурі ліквідації був наділений повноваженнями з вирішення всіх питань, у тому числі щодо скликання Загальних зборів Учасників Товариства для звільнення Директора фінансового, оскільки таке рішення віднесено до виключної компетенції Загальних Зборів Учасників.

Разом із цим, як вбачається з матеріалів справи, ліквідатор листом від 17.06.2025, всупереч своїм повноваженням, фактично ухвалив рішення:

- про відмову у звільненні Позивача, не зважаючи на те, що це виключна компетенція Загальних зборів Учасників Товариства;

- не здійснив жодних дій зі скликання Загальних зборів Учасників Товариства з винесенням до порядку денного питання про звільнення ОСОБА_1 за її заявою про звільнення;

- не довів до відома Учасників Товариства наявність заяви про звільнення Директора фінансового.

Так само ліквідатор (як єдина особа, яка уповноважена здійснювати управління підприємством) у своїй відповіді від 17.06.2025 не повідомив про неможливість проведення Загальних зборів Учасників Товариства чи про необхідність для Позивача, на його думку, звернутися з відповідними заявами до Учасників Товариства чи скликати проведення таких зборів самостійно, не надано Позивачу повноважень чи розпоряджень на скликання Загальних зборів учасників Товариства для вирішення питання про її звільнення.

Відповідно до висновків, викладених у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.01.2022 у cправі № 911/719/21, Позивач як директор товариства не має самостійних повноважень щодо вирішення питання про своє звільнення з посади директора. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" виконавчий орган товариства скликає загальні збори. Незважаючи на те, що право на працю безумовно є правом, а не обов`язком, для належної реалізації свого права на звільнення за власним бажанням керівник (директор) товариства має не тільки написати заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України та подати/ надіслати її всім учасникам товариства, а й за власною ініціативою, як виконавчий орган товариства, скликати загальні збори учасників товариства, на вирішення яких і поставити питання щодо свого звільнення.

Однак, з огляду на обставини даної справи вбачається, що окрім написання заяви про звільнення за власним бажанням, ОСОБА_1 не мала інших повноважень та обов`язків на скликання Загальних зборів учасників Товариства, оскільки такі повноваження мав виключно ліквідатор.

Також, як вбачається з матеріалів справи, 16.06.2025 Позивачкою засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» цінним листом з описом вкладення № 340 було направлено заяву до керівника Товариства про видачу наказу про звільнення. Заява була отримана Товариством 17.06.2025 року. На цю заяву Товариство відповіді не надало взагалі та також не зв`язувалося із Позивачкою. Доказів зворотного до матеріалів справи не надано.

А отже, питання про звільнення Позивачки з посади Директора фінансового до цього часу залишається не вирішеним.

Разом з цим, суд приймає до уваги посилання ОСОБА_1 про те, що до її відома не було доведено рішення Загальних зборів Учасників Товариства про припинення процедури ліквідації. Відповідний протокол також не додано до відзиву як і відомостей про ознайомлення Позивачки з цією інформацією в установленому порядку. Так, з моменту направлення листа ліквідатора від 17.06.2025 Товариство та його посадові чи уповноважені особи не зв`язувалися із Позивачкою, жодних повідомлень не надсилали. Про призначення нового Генерального директора ОСОБА_3 з 22.07.2025 Позивачка також не була повідомлена.

Дослідивши матеріали справи, суд констатує, що доказів протилежного Відповідачем до суду не надано.

А відтак, посилання Відповідача на те, що ОСОБА_1 не вчинила жодних дій для скликання засідання Дирекції з урахуванням призначення нового директора ОСОБА_3 також є безпідставними та необґрунтованими, оскільки Позивач не була повідомлена Товариством про зміну керівника, про відновлення повноважень Директора фінансового, Дирекції тощо.

Суд вважає, що є неможливим ставлення у вину Позивачеві не вчинення дій у зв`язку із новими обставинами, про які Позивач не була обізнана та повідомлена належним чином та про існування яких Відповідачем не надано доказів.

Також слід зазначити, що жодними нормами чинного законодавства не встановлено для Позивача обов`язок моніторити відомості реєстру щодо рішень свого роботодавця, при тому що цей роботодавець не повідомляє про свої управлінські рішення членів виконавчого органу Товариства жодним чином. Але разом із цим, Відповідач не здійснює звільнення Позивачки, яка змушена перебувати у стані невизначеності вже тривалий час та не може належним чином реалізовувати своє конституційне право на працю.

Що стосується доводів відповідача про те, що ОСОБА_1 була відсутня з 28 травня 2025 року на робочому місці до тепер без поважних причин та що вона ухиляється від виконання трудових обов`язків, слід зазначити, що відповідачем на підтвердження такої позиції не надано належних доказів того, коли та ким фіксувалася така відсутність, на підставі яких повноважень та де перебували ці особи. Також відповідачем не надано доказів та пояснень з приводу того, яким чином Відповідач намагався за цей період з`ясувати причини відсутності Позивачки, як встановив відсутність поважних причин чи яким чином намагався вплинути на ситуацію відсутності Позивача та нібито її «ухилення від виконання обов`язків».

В судовому засіданні 08.12.2025 під час розгляду справи по суті та дослідження доказів, на питання суду щодо наявності доказів, якими підтверджується факт відсутності позивача з 28.05.2025 на робочому місці, представником відповідача було зазначено, що наведена обставина підтверджується: табелями обліку, які є внутрішніми документами підприємства; звітністю товариства, яка надавалася до контролюючого органу; а також іншими документами наданими відповідачем до заперечень на відповідь на відзив.

Так, до Заперечень на відповідь на відзив Відповідачем надано копії Додатку 1 та Додатку 4 ДФ до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого сплаченого на користь платників податків - фізичних осіб і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого Єдиного внеску, які нібито подані Товариством до контролюючого податкового органу за період червень - вересень 2025 року. Ці документи, на думку Відповідача, відображають, що «у відповідний період відсутні нарахування заробітної плати та сплата податків за цього працівника, що додатково свідчить про її фактичну відсутність на робочому місці та невиконання трудових обов`язків».

Разом з цим, позивачем звернуто увагу на те, що Додаток 1 та Додаток 4 ДФ за липень 2025 року (подано 18.08.2025) з невідомих підстав містить недостовірну інформацію про керівника Товариства - ОСОБА_4 , який був звільнений ще у травні 2025 року. У той час як у Додатку 1 та Додатку 4 ДФ за попередній місяць - червень 2025 року - вже був зазначений новий керівник ОСОБА_6 . Тобто такі розбіжності не дають змогу встановити достовірність та об`єктивність викладеної у них інформації, оскільки вони містять явно недостовірну інформацію про звільненого керівника Товариства ОСОБА_4 , який не міг бути зазначений у звітності у липні та серпні 2025 року.

Окрім того, ані Додаток 1, ані Додаток 4 ДФ за червень та липень 2025 року не містять відомостей про нарахування та виплату заробітної плати генеральному директору за вказаний період (ні ОСОБА_4 ні ОСОБА_6 ). Генеральний директор ОСОБА_6 взагалі відсутній у списках застрахованих осіб.

До свого відзиву Відповідач надавав копію наказу про призначення ОСОБА_7 на посаду Головного бухгалтера Товариства з тривалістю робочого дня 8 годин на день (40 годин на тиждень) та розміром окладу 8000,00 грн. З відомостей наданих до Заперечень Додатку 1 та Додатку 4 ДФ за червень 2025 року вбачається, що сума нарахованої заробітної плати ОСОБА_7 становить 1687,50 грн за 30 календарних днів, тобто з розрахунку за частину робочого дня, а не за повний робочий день. При цьому, ОСОБА_7 єдина особа, якій нараховано заробітну плату за місяць.

У поданих документах по суті справи Відповідач вказував, що за місцезнаходженням Товариства були нібито щоденно у робочі дні з 09:00 до 18:00 год присутні ліквідатор та/або уповноважений представник учасника Товариства. Проте доказів такого не надано.

Також до суду не надано документів про призначення будь-якого уповноваженого представника учасника Товариства та його ім`я і повноваження, графік його роботи та доказів його присутності за місцезнаходженням Товариства у вказані години щоденно.

Як неодноразово пояснювала Пархоменко Ю.А., вона кілька разів приїжджала за місцезнаходженням Товариства за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 96, з метою спілкування з керівництвом Товариства та врегулювання спірних питань в період з 03.06.2025 по 25.06.2025, проте в офісі були відсутні будь-які уповноважені особи.

Зміст поданих відповідачем документів фактично підтверджує слова Позивача про відсутність уповноважених осіб за місцезнаходженням Товариства та зупинення діяльності - оскільки з відомостей наданих до суду вбачається, що заробітна плата нараховувалася лише головному бухгалтеру ОСОБА_7 та в розмірі частини від посадового окладу.

Крім того, з поданих до суду позивачем доказів вбачається, що працівники Азово-Чорноморської інвестиційної компанія у формі ТОВ зверталися з колективною скаргою до Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на дії керівництва. В процесі розгляду цього колективного звернення, 31.07.2025 Північно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці було здійснено спробу проведення заходу держаного нагляду (контролю). Однак здійснити цей захід державного нагляду (контролю) не надалось можливим за відсутністю об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням товариства за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 96, про що складено акт №ПНС/ ХК/17800/АА024721/НП від 01.08.22025 про неможливість проведення заходу державного контролю. Копії колективних звернень Північно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці було направлено до Харківського районного управління поліції №1 (Київський ВП), Київської окружної прокуратури міста Харкова, та «до відома» в ГУ Національної поліції в Харківській області, Харківської обласної прокуратури. Заявників було поінформовано листом ХРУП №1 ГУНП в Харківській області, що дані звернення були розглянуті в межах компетенції та долучені до матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001059 від 20.06.2025. На теперішній час проводяться слідчі дії.

Так, слід звернути увагу, що зазначений Акт Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці складено відносно посадових осіб Азово-Чорноморській інвестиційної компанії у формі ТОВ, проте проведення заходу держаного нагляду (контролю) було здійснено саме за адресою Відповідача: м. Харків, вул. Сумська, 96.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що доводи викладені відповідачем у заявах по суті, спростовуються в своїй сукупності доказами поданими позивачем та долученими до матеріалів справи.

Також слід звернути увагу, що в судовому засіданні на питання суду, чому з червня місяця 2025 року не було вирішено питання про звільнення позивачки «за прогули», представником відповідача було зазначено, що Товариству бажано було отримати від ОСОБА_8 пояснення щодо причин її відсутності на роботі, оскільки відсутність таких пояснень має наслідком інший судовий процес. Разом з цим, як встановлено судом, відповідач жодного разу, починаючи з 28.05.2025, не звертався до позивача з приводу надання таких пояснень, що дає підстави для висновку про суперечливість поведінки відповідача.

Разом з цим, як встановлено судом, Позивачка не мала самостійних повноважень щодо вирішення питання скликання загальних зборів товариства в порядку засідання Дирекції, а відповідні дії щодо організації засідання Дирекції ані ліквідатором, ані в подальшому - новим Генеральним директором не вживалися, не дивлячись на заяви ОСОБА_1 . Зміна Генерального директора не призвела до змін у становищі Позивача. В той же час, позивачка позбавлена можливості припинити правові відносини, які існують між нею, як Директором фінансовим, та ТОВ «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» в інший спосіб, ніж за рішенням суду. При цьому, суд вважає, що Позивачка вчинила залежні від неї дії для припинення повноважень та свого звільнення, однак у зв`язку з бездіяльністю Товариства, її повноваження не були припинені з незалежних від неї підстав.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 06.09.2023 у справі №127/27466/20 виснувала, що за відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника з метою захисту своїх прав він може звернутися до суду, при цьому колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту його прав та законних інтересів у такому випадку буде не вимога про визнання трудових відносин припиненими (визначення юридичного факту), про що йдеться у постановах КЦС ВС від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18 та від 17.03.2021 у справі № 761/40378/18, а вимога припинити такі трудові відносини за рішенням суду, які (трудові відносини) будуть припинені саме з дати набрання судовим рішенням законної сили, адже констатація ретроспективно припинення трудових відносин певною датою у минулому, зокрема через два тижні після написання / подання заяви про звільнення, як у цій справі, по суті зводиться до встановлення факту припинення цих правовідносин з відповідної дати без прийняття загальними зборами товариства відповідного рішення.

Зважаючи на вказане, суд вважає, що вимога позивача про припинення її повноважень як Директора фінансового Товариства з обмеженою відповідальністю «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» (члена колегіального виконавчого органу) є правомірною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також, слід зазначити, що відповідно до ч. 12 ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» з одноосібним виконавчим органом та кожним членом колегіального виконавчого органу укладається цивільно-правовий або трудовий договір (контракт). Договір (контракт), що укладається з одноосібним виконавчим органом та членом колегіального виконавчого органу, від імені товариства підписує особа, уповноважена на таке підписання загальними зборами учасників.

Отже, між Позивачкою та Товариством існують додатково і трудові відносини, які виникли з корпоративних на підставі ст. 39 вказаного Закону та наказу про прийняття на роботу №5-К від 16.03.2017, як між працівником та роботодавцем. При цьому, Позивачем було повідомлено роботодавця про намір звільнитися за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, а отже виконано вимоги трудового законодавства про попередження Товариства.

Відповідно до ч. 13 ст. 39 цього Закону, повноваження одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу або тимчасових виконувачів їхніх обов`язків. У разі припинення повноважень одноосібного виконавчого органу або члена колегіального виконавчого органу договір із цією особою вважається припиненим. Статутом товариства може бути передбачено вимогу про обрання нових членів чи тимчасових виконувачів обов`язків для всіх членів колегіального виконавчого органу.

Таким чином, припинення повноважень члену колегіального органу тягне за собою припинення трудового договору

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно зі статтею 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Як зазначено вище, відповідно до ч. 13 ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» у разі припинення повноважень одноосібного виконавчого органу або члена колегіального виконавчого органу договір із цією особою вважається припиненим.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Таким чином, при припиненні повноважень члена колегіального виконавчого органу, припиняється і трудовий договір з цією особою на підставі п.5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а роботодавець зобов`язаний видати відповідний наказ про звільнення у зв`язку із припиненням повноважень.

Виходячи з викладеного, слід дійти висновку, що позовні вимоги щодо видачі Позивачу копії наказу про її звільнення з посади Директора фінансового Товариства з обмеженою відповідальністю «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та щодо внесення відповідних записів до трудової книжки ОСОБА_1 про звільнення з посади Директора фінансового Товариства з обмеженою відповідальністю «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України - також підлягають задоволенню.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачем та визнаються судом такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Суд також зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За наслідком розгляду цієї справи та у зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору за подання позову у розмірі 7267,20 грн. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Припинити повноваження ОСОБА_1 як Директора фінансового Товариства з обмеженою відповідальністю «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» (члена колегіального виконавчого органу).

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» () видати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) копію наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади Директора фінансового Товариства з обмеженою відповідальністю «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України,

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» внести відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_1 про звільнення з посади Директора фінансового Товариства з обмеженою відповідальністю «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» (61002, м. Харків, вул. Сумська, буд. 96, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 7267,20 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Азово-Чорноморська адміністративна компанія» (61002, м. Харків, вул. Сумська, буд. 96, ).

Повне рішення складено "18" грудня 2025 р.

Суддя В.В. Усата

справа № 922/3349/25