ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2025 року м.Дніпро Справа № 908/3481/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії

головуючого судді: Мороза В.Ф. (доповідач),

суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Метінвест - Шіппінг на рішення Господарського суду Запорізької області від 14.03.2025 (суддя Горохов І.С.)

у справі № 908/3481/24

за позовом Акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Метінвест - Шіппінг

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Метінвест - Шіппінг про стягнення коштів за договором про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020 в розмірі 179 795,16 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 14.03.2025 у справі № 908/3481/24 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Метінвест-Шіппінг на користь Акціонерного товариства Українська залізниця кошти за недобір провізної плати в сумі 179 795,16 грн (сто сімдесят дев`ять тисяч сімсот дев`яносто п`ять гривень 16 коп.). Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Метінвест-Шіппінг на користь Акціонерного товариства Українська залізниця судовий збір у розмірі 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 коп.).

Не погодившись з вказаним рішенням Товариством з обмеженою відповідальністю Метінвест-Шіппінг подано апеляційну скаргу, згідно якої просить рішення Господарського суду Запорізької області від 14.03.2024 у справі № 908/3481/24 скасувати повністю і закрити провадження у справі № 908/3481/24 за позовом Акціонерного товариства Українська залізниця до Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ про стягнення 179 795,16 грн. в зв`язку з відсутністю предмету спору.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги відповідачем зазначено, що рішення не відповідає завданню господарського судочинства, визначеному в ч. 1 ст. 2 ГПК України, оскільки відсутні порушені, невизнані або оспорювані права і законні інтереси позивача. Також оскаржуване рішення ухвалене без мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, оскаржуване рішення вимогам статей 236, 238 ГПК України не відповідає. Жодних порушень умов Договору відповідачем допущено не було, недобір провізної плати виник з вини позивача. Скаржник зазначив, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено матеріали справи та не було надано мотивованої оцінки доводам відповідача, щодо розпорядження № Н3-1-7/382 від 07.08.2024, відповідно до якого перевезення тепловозів має здійснюватися у складі поїзда згідно плану формування, а не окремим локомотивом. З урахуванням вказаного розпорядження, працівниками залізниці і була первісно розрахована провізна плата за перевезення тепловозів. А предметом стягнення є провізна плата, яка фактично виникла внаслідок неправильного застосування Тарифного керівництва з боку працівників Позивача, який, встановивши, що з вини його працівників Замовнику не була в повному обсязі нарахована провізна плата, мав здійснити відповідне донарахування на підставі п. 4.7. укладеного між сторонами Договору. І лише у випадку підписання представником Відповідача документа з нарахованою сумою із запереченнями Позивач мав право на звернення з позовом до суду, оскільки лише в такому випадку між сторонами виник би спір. Рішення Господарського суду Запорізької області від 14.03.2024 у справі № 908/3481/24 скаржник просить скасувати повністю і Закрити провадження у справі № 908/3481/24 за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ» про стягнення 179 795,16 грн. в зв`язку з відсутністю предмету спору.

Згідно з ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомлення (викликом) учасників справи. Враховуючи, що спір у справі № 908/3481/24 з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та є малозначним, з огляду на відсутність виняткових обставин справи для призначення судового засідання, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Метінвест - Шіппінг на рішення Господарського суду Запорізької області від 14.03.2025 у справі № 908/3481/24 у порядку письмового провадження без з повідомлення (виклику) учасників справи.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 25.02.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю Метінвест-Шіппінг, (Замовник) та Акціонерне товариства «Українська залізниця» (Перевізник) укладено Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (далі за текстом Договір), предметом якого є організація і перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг пов`язаних із перевезенням вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг і проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до електронного повідомлення про укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 48-31158623/2020-0001 від 30.06.2020 АТ "Укрзалізниця" засвідчило прийняття від Товариства з обмеженою відповідальністю Метінвест - Шіппінг заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю Метінвест - Шіппінг (вантажовідправник) приєднано АТ "Українська залізниця" до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.

На виконання вказаного договору позивачем були надані послуги з перевезення тепловозів, що визнається сторонами. Платником перевезення у накладних визначено ТОВ Метінвест-Шіппінг, про що зазначено в графі 13 накладних. Позивачем установлено недобір провізної плати, у зв`язку з чим просить стягнути ці кошти з відповідача.

На підставі розпорядження № НЗ-1-7/382 від 07.08.2024 за накладними від 23.08.2024 № 46683850, від 12.08.2024 №№ 46473591, 46473609, 46474235 із станції Інгулець прийнято до перевезення тепловози №№ 00003418, 00000281, 00003228, 00032280 власності ПрАТ Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат призначенням на станцію Терни. Платником перевезення за вказаними накладними є Товариство з обмеженою відповідальністю Метінвест-Шіппінг, про що зазначено в графі 13 накладних.

Перевезення тепловозів №№ 00003418, 00000281, 00003228, 00032280 здійснювалося з обмеженням швидкості руху до 60 км/год, що підтверджується відміткою відправника ПрАТ Інгулецький гірничо-збагачуваний збагачувальний комбінат у графі 7 вищезазначених накладних.

При відправленні провізна плата розрахована за тарифною схемою 14.2 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356, із змінами та доповненнями (Збірник тарифів): - за накладною віл 23.08.2024 № 46683850 - 16 281,10 грн; за накладними від 12.08.2024 № 46473591 - 9768,70 грн, № 46473609 - 9768,70 грн, № 46474235 - 9768,70 грн (всього 29 306,10 грн), про що зазначено в графі 31 перевізних документів.

Фактично, тепловози №№ 00003418, 00000281, 00003228, 00032280 відправлялися з окремим локомотивом (електровозом) Перевізника, що підтверджується натурними листами на поїзд № 8901 індексом № 4677+023+4573, на поїзд № 8901 індексом 4677+015+4573. Вказані документи сформовано в електронному вигляді як інформація про поїзди по наскрізному номеру та є витягами з програмного забезпечення АСК ВП УЗ. Також в матеріалах справи містяться фотокопії вказаних натурних листів форми ДУ-1.

Відповідно до п. 19.1. Розділу II Збірника тарифів за перевезення з окремим локомотивом залізниці рейкового рухомого складу (крім вагонів) плата визначається за тарифною схемою 28 окремо за локомотив і рейковий рухомий склад.

Розрахунок провізної плати по схемі 28.2 Збірника тарифів

По накладній від 23.08.2024 № 46683850: за локомотив Перевізника 10421*6,327 = 65 934,00 грн, де: 10421 - ставка за електровоз за відстань 226 км Інгулець - Терни, 6,327 - коефіцієнт, що діє для вантажів 3-го класу згідно з Наказом Міністерства інфраструктури України від 22.06.2022 № 441, із змінами; За рейковий рухомий склад 270.0*6.327*12 = 21 182,80 + 20% = 25 419,40 грн, де: 279,0 - ставка за перевезення рейкового рухомого складу, крім вагонів, за вісь, за відстань 226 км Інгулець - Терни. 6.327 - коефіцієнт, що діє для вантажів 3-го класу згідно з Наказом Міністерства інфраструктури України від 22.06.2022 № 441, із змінами; 12 - кількість осей у тепловозі 2ТЕ10М; 20% - збільшення плати за перевезення власного рейкового рухомого складу, що вимагає обмеження швидкості руху, згідно з п. 23.3. Збірника тарифів. Усього: 65 934,00 грн + 25 419,40 грн. = 91 353,40 грн.

Недобір провізної плати становить: 91 353,40 грн - 16 281,10 грн (стягнено по накладній № 46683850, графа 31) = 75 072,30 грн, з урахуванням ПДВ - 90 086,76 грн.

По накладних від 12.08.2024 №№ 46473591, 46473609, 46474235:

За локомотив Перевізника 10421*6,327 = 65 934,00 грн, де: 10421 ставка за електровоз за відстань 226 км Інгулець Терни; 6.327 коефіцієнт, що діє для вантажів 3-го класу згідно з Наказом Міністерства інфраструктури України від 22.06.2022 № 441, із змінами; За рейковий рухомий склад 279.0*6,327*6 = 10 591,40 грн + 20% = 12 709.70 грн, де: 279,0 - ставка за перевезення рейкового рухомого складу, крім вагонів, за вісь, за відстань 226 км Інгулець - Терни. 6.327 коефіцієнт, що діє для вантажів 3-го класу згідно з Наказом Міністерства інфраструктури України від 22.06.2022 № 441. із змінами: 6 - кількість осей у тепловозі ТЕМ2. у секціях зав. № 3228А, 3228Б; 20% - збільшення плати за перевезення власного рейкового рухомого складу, що вимагає обмеження швидкості руху, згідно з п. 23.3. Збірника тарифів. За 3 тепловоза 12 709,70 грн * 3 = 38 129,10 грн. Усього 65 934,00 грн + 38 129,10 грн. = 104 063,10 грн.

Недобір провізної плати становить: 104 063,10 грн. - 29 306,10 грн. (стягнено по накладних №№ 46473591, 46473609, 46474235 графа 31) = 74 757,00 грн; з урахуванням ПДВ -89 708,40 грн.

Усього: 90 086,76 грн + 89 708,40 грн = 179 795,16 грн.

Згідно з п. 4.9. Договору про надання послуг, у разі виявлення Перевізником неправильного нарахування платежів, здійснюється перерахунок, після чого надлишок списаних коштів зараховується на особовий рахунок Замовника, як оплата за майбутні перевезення або ж додатково з сум внесеної попередньої оплати списуються кошти для оплати належних Перевізнику платежів в порядку та строки, передбачені законодавством України і цим Договором.

Відповідно до п. 7.1. Договору про надання послуг усі спірні питання з виконання Договору вирішуються шляхом переговорів, а у випадку недосягнення домовленості у претензійно-позовному порядку.

Залізницею на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю Метінвест-Шиппінг направлено претензію № ДПридн-05/1325 від 11.11.2024 на яку отримано відповідь № 24/11/21 від 26.11.2024, де зазначено про відмову у стягненні добору за перевезення на суму 179 795,16 грн., оскільки був дозвіл НЗ-1 Придн 7/382 від 07.08.2024 про транспортування тепловозів у складі поїзду.

Відмова відповідача здійснити оплату зазначеної суми стало підставою для звернення до суду з позовом.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками господарського суду та зазначає наступне.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 5 ст. 306 Господарського кодексу України загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, вантажобагажу визначає Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 № 457.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 307 Господарського кодексу України, який діяв на час виникнення спору, ст. 908 Цивільного кодексу України, п. 22 Статуту залізниць України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно із ст. 71 Статуту взаємовідносини залізниці з підприємством порядок і умови експлуатації залізничних під`їзних колій, визначаються договором.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг і проведення розрахунків за ці послуги регулюються Договором про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020, укладеним між залізницею та ТОВ Метінвест-Шиппінг (договір про надання послуг).

Предметом Договору про надання послуг є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів/внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (послуги) і проведення розрахунків за ці послуги (п. 1.1. Договору про надання послуг).

Строк позовної давності за вимогами Перевізника до Замовників, що випливають з правовідносин Сторін та Договором, становить один рік (п. 7.3 Договору про надання послуг).

Відповідно до п. 1.4. Договору про надання послуг надання послуг за Договором може підтверджуватися у т.ч. накладною.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення (ст. 6 Статуту).

На кожне відправлення вантажу відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 863/5084 (зі змінами та доповненнями). Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. ... Накладна супроводжує на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем.

Відповідно до Інструкції із складання натурного листа поїзда від 12.02.2003 натурний лист вантажного поїзда ф. ДУ-1 основний технологічний документ, що використовується для організації процесу обробки вагонопотоків на станціях залізниць.

Натурний лист є машинно-орієнтовним документом, що готується в автоматизованому режимі на підставі даних, що передаються в ЕОМ у вигляді повідомлення 02-телеграми-натурного листа вантажного поїзда (ТНГЛ), п. п. 1.1.1 Інструкції. Структурно натурний лист складається з трьох розділів дані про потяг в цілому, дані про вагони, підсумкові дані, п. п. 1.1.2 Інструкції.

В матеріалах справи містяться розпорядження № Н3-1-7/382 від 07.08.2024, видане позивачем при прийнятті до перевезення локомотивів відповідача, та документи на поїзд № 8901 індексом № 4677+023+4573, на поїзд № 8901 індексом 4677+015+4573, що є витягами з програмного забезпечення АСК ВП Укрзалізниці. Позивачем також надано до матеріалів справи форми ДУ-1 (натурні листи на паперових носіях), посилання на які було покладено в основу позовних вимог.

Відповідно до приписів статті 91 ГПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Отже, недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Відповідно, тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.03.2021 у справі № 922/2319/20, від 16.02.2021 у справі № 913/502/19, від 13.08.2020 у справі № 916/1168/17, від 16.03.2021 у справі № 905/1232/19.

Колегія суддів враховує, що формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя та є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії»).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).

Визначення поняття доказів, вимоги щодо доказів, властивостей доказів та порядку їх оцінки урегульовано у главі 5 «Докази та доказування» ГПК України.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Верховний Суд, зокрема, з цього приводу зазначає, що позивач як особа, яка вважає, що її право порушено самостійно визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи, покладений на господарський суд. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18 та у постанові від 13 січня 2022 року у cправі № 910/6552/20.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до Господарського кодексу України - змінено назву статті 79 ГПК з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») Європейський Суд наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд акцентує увагу, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

У пунктах 1-3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Суд зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення Європейського Суду від 27.10.1993 у справі «DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS»).

Тому, доводи відповідача про те, що документи (ф. ДУ-1), які містять індекси № 4677+023+4573 та № 4677+015+4573 не є належними доказами на підтвердження перевезення тепловозів окремим локомотивом судом відхилені судом першої інстанції обґрунтовано.

Відповідно до п. 57, 62 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, тарифи на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом (за винятком приміських пасажирських перевезень) встановлюються у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України. Порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством. Належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

Згідно із ст. 61 Статуту тарифи на перевезення, збори і штрафи, встановлені відповідно до чинного законодавства, публікуються у Збірниках правил перевезень і тарифів залізничного транспорту.

Відповідно до п. 1.3 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення. При цьому до оформлення видачі вантажу одержувачу станція повинна перевірити правильність сплаченої провізної плати, отримати недобори і всі платежі, які виникли на станції відправлення або при перевезенні і на станції призначення.

Пунктом 2.7 Правил установлено, що сплата додаткових провізних платежів, зборів та штрафів, які виникли при перевезенні або на станції призначення, провадиться в такому самому порядку через розрахунковий підрозділ незалежно від терміну видачі вантажу станцією.

Оскільки тепловози №№ 00003418, 00000281, 00003228, 00032280 відправлялися з окремим локомотивом (електровозом) Перевізника, то, при розрахунку провізної плати по накладних від 23.08.2024 № 46683850, від 12.08.2024 №№ 46473591, 46473609, 46474235, необхідно керуватися п. 19.1. Розділу II Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356, із змінами та доповненнями, згідно з яким плата визначається за тарифною схемою 28 окремо за локомотив і рейковий рухомий склад по схемі 28.2 Збірника тарифів.

Пунктом 2.7 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затвердженим наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 №644, передбачено, що на кожного платника розрахунковий підрозділ складає перелік документів, які включені до розрахунку за звітну добу щодо відправлення, видачі вантажів і додаткових зборів. Перелік після прийняття вантажу до перевезення (або видачі) надається платнику через залізничну станцію в порядку, встановленому договором, та залишається в справах розрахункового підрозділу. Сплата додаткових провізних платежів, зборів та штрафів, які виникли при перевезенні або на станції призначення, провадиться в такому самому порядку через розрахунковий підрозділ незалежно від терміну видачі вантажу станцією.

Пунктом 2.10 Правил розрахунків за перевезення визначено, що усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів у разі недосягнення домовленості вирішуються у претензійно-позовному порядку.

Відповідно до пункту 4.9. договору про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом, разі виявлення перевізником неправильного нарахування платежів, здійснюється перерахунок, після чого надлишок списаних коштів зараховується на особовий рахунок замовника, як оплата за майбутні перевезення або ж додатково з сум внесеної попередньої оплати списуються кошти для оплати належних перевізнику платежів в порядку та строки, передбачені законодавством України і договором.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, встановлено, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про його обґрунтованість, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача 179 795,16 грн. недобору провізної плати.

Апеляційний суд відхиляє доводи відповідача щодо неможливості донарахування вказаної плати, як такі, що суперечать умовам укладеного між сторонами Договору про надання послуг з організації перевезення.

Також колегія суддів відхиляє послання скаржника в апеляційній скарзі на п.4.7 Договору тому як перевезення вантажу, здійснено перевізником в межах України.

Суд попередньої інстанції врахував та здійснив належне дослідження сукупності наявних в матеріалах справи доказів, що стосуються предмета спору з урахуванням правил та критеріїв оцінки доказів визначених ГПК України.

Таким чином, порушень або неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи скаржника, наведені ним в апеляційній скарзі, свого підтвердження не знайшли, не спростовують мотивів та висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, у зв`язку з чим, відхиляються судом апеляційної інстанції, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі положень ст. 129 ГПК України покладаються на її заявника.

Керуючись статтями 123, 124, 126, 129, 244, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Метінвест - Шіппінг на рішення Господарського суду Запорізької області від 14.03.2025 у справі № 908/3481/24 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 14.03.2025 у справі № 908/3481/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.Ф.Мороз

Суддя А.Є.Чередко

Суддя Ю.Б.Парусніков