ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2025м. ДніпроСправа № 904/3237/25

За позовом Фізичної особи-підприємця Пікуленко Катерини Олександрівни, с. Бурімка, Прилуцький район, Чернігівська область

до ОСОБА_1 , м. Дніпро

про стягнення сплаченої попередньої оплати за непоставлений товар

Суддя Красота О.І.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Пікуленко Катерина Олександрівна звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 і просить суд стягнути попередню оплату у розмірі 259 500,00 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивач на підставі виставленого Відповідачем рахунку на оплату № 110/3 від 14.03.2025 сплатив останньому 259 500,00 грн. Однак Відповідач товар на суму 259 500,00 грн. (до якої входить сума доставки у розмірі 19 500,00 грн.), не поставив, передплату не повернув.

Ухвалою суду від 23.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

09.07.2025 від Відповідача надійшов відзив на позов, в якому він заперечував проти позовних вимог та просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

21.07.2025 від Позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він заперечував проти доводів Відповідача.

22.07.2025 від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Справу відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод розглянуто судом протягом розумного строку.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Полях Владислав Максимович, яким 05.04.2025 припинено статус фізичної особи - підприємця за власним рішенням, (далі - Відповідач, Постачальник) виставив Фізичній особі-підприємцю Пікуленко Катерині Олександрівні (далі - Позивач, Покупець) рахунок на оплату № 110/3 від 14.03.2025 на загальну суму 259 500,00 грн., а саме дошка свіжопиляна розміром 35*150*6000 мм, 1-й сорт у кількості 40 куб.м на суму 240 000,00 грн. та доставка на суму 19 500,00 грн. у с. Поляниця.

Позивач, у свою чергу, здійснив оплату за товар та доставку, що підтверджується платіжними інструкціями № 20 від 17.03.2025 на суму 129 750,00 грн., № 24 від 24.03.2025 на суму 129 750,00 грн., що разом складає 259 500,00 грн.

Позивач зазначає, що вказані взаємовідносини утворились внаслідок того, що 13.03.2025 він на Інтернет-сайті (платформі) «ОLХ» знайшов оголошення щодо продажі пиломатеріалів (дошки, брусу) за доступними цінами. Зв`язавшись з Відповідачем за номером телефону, вказаному в оголошенні, було обговорено деталі щодо придбання певного об`єму дерев`яної дошки та її загальну вартість з доставкою до Позивача. Так, Позивач зобов`язався оплатити рахунок, а Відповідач після отримання 100% оплати зобов`язався передати товар.

При цьому, як вказує Позивач, отримавши повну оплату, Відповідач мав протягом 3 днів, тобто не пізніше 28.03.2025 доставити та передати товар Позивачу у с. Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області. Однак, у зазначений строк товар не був доставлений Позивачу, номер телефону, за яким раніше велось спілкування з Відповідачем, був вимкнутий, а Інтернет-сайт «ОLХ» у об`яві Відповідача було змінено номер мобільного телефону.

Таким чином, Відповідач не поставив товар на суму 259 500,00 грн., до якої входить сума доставки у розмірі 19 500,00 грн.

01.05.2025 Позивач надіслав Відповідачу вимогу за № 01/05 від 01.05.2025 щодо повернення суми попередньої оплати, в якій повідомив про відмову від договору купівлі-продажу та просив повернути попередню оплату у розмірі 259 500,00 грн. у термін до 11.05.2025.

Проте, 16.05.2025 поштове відправлення було повернуто відділенням поштового зв`язку з відміткою "за закінченням встановленого терміну зберігання".

Відповідач товар на суму 259 500,00 грн. (до якої входить сума доставки у розмірі 19 500,00 грн.) не поставив, попередню оплату не повернув, що і є причиною виникнення спору.

Ухвалюючи рішення, господарський суд виходив з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При цьому, в силу ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів

В силу ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України для правочинів (за змістом ч. 2 ст. 202 Цивільного кодексу України договір між двома сторонами є двостороннім правочином) між юридичними особами встановлена письмова форма.

Однак, згідно зі ст. 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Крім того, за приписами з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору на основі вільного волевиявлення сторін проект договору може бути розроблений за ініціативою будь-якої із сторін у строки, погоджені самими сторонами. Укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

Суд вважає, що між сторонами мають місце правовідносини, що склались на підставі укладеного у спрощений спосіб договору поставки, за яким сторони не визначили строк здійснення Відповідачем поставки товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач не здійснив поставку товару.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

Частиною 1 статті 670 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

За приписами ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, зі змісту зазначеної норми права можна зробити висновок, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, а тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

За встановлених обставин, зважаючи на те, що доказів повернення суми передплати у розмірі 259 500,00 грн. чи поставки товару матеріали справи не містять, відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України у Позивача виникло право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від Відповідача, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його, тому позовна вимога щодо стягнення з Відповідача попередньої оплати у розмірі 259 500,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю зі стягненням з Відповідача попередньої оплати у розмірі 259 500,00 грн.

Доводи Відповідача про те, що: він не укладав жодних договорів на поставку товару з Позивачем у будь-якій формі; рахунку, в якому зазначено не його номер телефону і не адреса його електронної пошти, не виписував та не підписував його; після реєстрації як ФОП жодної підприємницької діяльності не здійснював - суд вважає безпідставними.

Так, Відповідач у відзиві на позов підтвердив факт зарахування на його банківський рахунок в АТ "Універсал Банк" коштів у розмірі 259 500,00 грн., сплачених Позивачем, тому саме Відповідач зобов`язаний повернути їх Позивачу.

При цьому, суд відхиляє твердження Відповідача про передачу у користування своє банківської картки іншій особі та необізнаність щодо заборони таких дій, оскільки така поведінка не звільняє Відповідача від відповідальності за наслідки, які настають внаслідок використання іншою особою його персонального банківського рахунку, на який Позивач перерахував грошові кошти як оплату за товар. Будь-які договори та зобов`язання повинні виконуватись добросовісно та особисто, а у разі передачі своїх персональних ресурсів іншим особам - фізична особа самостійно несе ризики та відповідальність за їх дії.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання позовної заяви покладається на Відповідача.

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат Позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити таке.

Приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За приписами ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За приписами ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно зі ст. 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, з положень наведених норм випливає, що, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат.

Одночасно слід враховувати, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування цих витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, - то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. Позивач надав суду:

- Договір про надання правової допомоги № 04-25/1 від 16.04.2025;

- рахунок на оплату № 1 від 16.04.2025 на суму 20 000,00 грн.;

- акт надання послуг № 9 від 20.05.2025 на суму 20 000,00 грн.;

- платіжну інструкцію № 291 від 16.06.2025 на суму 20 000,00 грн.;

- ордер серія АІ № 1884065 від 02.05.2025;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 5008/10 від 30.08.2012;

- виписку з ЄДРПОУ серія АВ № 171546.

Так, 16.04.2025 між Позивачем (далі - Клієнт) та Адвокатським бюро "Абакумової А.С. "Гранд-Право" (далі - Адвокатське бюро) укладено Договір про надання правової допомоги № 04-25/1 (далі - Договір № 04-25/1).

За умовами п. 1.1 Договору № 04-25/1 Адвокатське бюро зобов`язується за дорученням Клієнта надавати останньому юридичну допомогу (послуги, роботи) в обсязі та на умовах, передбачених Договором, а Клієнт зобов`язується приймати надану юридичну допомогу (послуги, роботи) і оплатити її вартість згідно з умовами Договору.

Згідно з п. 1.2 Договору № 04-25/1 для надання юридичної (правової) допомоги Клієнту Адвокатське бюро призначає адвоката Абакумову Аліну Сергіївну, яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 5008/10, виданого на підставі рішення Київської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 23.08.2012 № 248 (далі - Адвокат).

Відповідно до п. 3.4 Договору № 04-25/1 Клієнт приймає на себе зобов`язання оплачувати юридичну допомогу (послуги, роботи) у відповідності до умов розділу 4 Договору.

Згідно з п. 4.1 Договору № 04-25/1 за надання юридичної допомоги (послуг, робіт) Клієнт сплачує на користь Адвокатського бюро гонорар, який поверненню не підлягає.

За умовами п. 4.2 Договору № 04-25/1 Клієнт оплачує гонорар на підставі рахунку, виставленого Адвокатським бюро.

Відповідно до п. 4.3 Договору № 04-25/1 Клієнт здійснює оплату гонорару / витрат шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Адвокатського бюро, на підставі отриманого рахунку. Оплата здійснюється в національній валюті України - гривні.

Згідно з п. 4.4 Договору № 04-25/1 гонорар Клієнт зобов`язується оплатити у повному обсязі не пізніше 5 банківських днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг.

За умовами п. 4.5 Договору № 04-25/1 при розрахунку вартості юридичної допомоги (послуг, робіт) враховується час, витрачений Адвокатським бюро (Адвокатом).

Відповідно до п. 4.7 Договору № 04-25/1 за результатами надання юридичної допомоги (послуг, робіт) складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг та перелік наданої Адвокатським бюро (Адвокатом) юридичної допомоги (послуг, робіт) із ідентифікацією, кількість витрачених годин, її вартість. Акт надсилається Клієнту Адвокатського бюро факсимільним зв`язком або поштою.

Пунктом 4.8 Договору № 04-25/1 передбачено, що у випадку надання правової допомоги шляхом представництва у розгляді судових справ, акт про надання правової допомоги підписується сторонами не пізніше 5 робочих днів після проголошення судового рішення у справі, в якій надавалась правова допомога.

Згідно з п. 4.9 Договору № 04-25/1 акт про надання юридичної допомоги вважається підписаним, якщо протягом 5 днів з моменту його отримання Клієнтом, останній не надав Адвокатському бюро письмові аргументовані заперечення на акт.

За умовами п. 4.10 Договору № 04-25/1 юридична допомога (послуги, роботи) за Договором вважаються наданими з моменту підписання сторонами акта про надання юридичної допомоги.

Відповідно до п. 4.11 Договору № 04-25/1 в акті, зазначеному у п. 4.8 Договору, сторони можуть визначити інший порядок оплати та/чи вартість юридичної допомоги (послуг, робіт). В цьому випадку сторони керуються умовами акту.

Згідно з п. 7.1 Договору № 04-25/1 цей Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2026. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від належного виконання ними зобов`язань, що виникли під час його дії.

20.05.2025 сторони підписали акт надання послуг № 9 на суму 20 000,00 грн., в якому окреслили перелік наданих Адвокатом послуг.

16.06.2025 Позивач на підставі виставленого Адвокатом рахунку на оплату № 1 від 16.04.2025 сплатив останньому 20 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 291 від 16.06.2025.

При цьому, подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Суд також зауважує, що частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності й недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Отже, учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватись на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18.

Отже, витрати Позивача на професійну правничу допомогу є такими, що реально понесені та обґрунтовані, їх розмір не є завищеним.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для покладення на Відповідача витрат Позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 123, 126, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Пікуленко Катерини Олександрівни ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) попередню оплату у розмірі 259 500,00 грн., судовий збір у розмірі 3 892,50 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Центрального апеляційного господарського суду.

Суддя О.І. Красота

Повне рішення складено

15.12.2025