РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.10.2025Справа № 910/3422/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Лобок К.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Приватного акціонерного товариства "ПРОВАГРОІНВЕСТ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еншурія Оперейшнз Україна"

про розірвання договору та стягнення збитків.

Представники учасників справи:

Від позивача: Бітківський В.М.;

Від відповідача: Мірвода А.М.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "ПРОВАГРОІНВЕСТ" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еншурія Оперейшнз Україна" (далі - відповідач) про розірвання Договору про надання асистанських послуг № CR23032023 від 23.03.2023 року та стягнення 1 319 369,00 грн, з яких збитки 1 126 418,76 грн, інфляційні витрати 155 169,30 грн, 3 % річних - 37 780,94 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем допущено порушення умов Договору про надання асистанських послуг № CR23032023 від 23.03.2023 року в частині ненадання позивачу документів, які підтверджують цільове використання відповідачем коштів у розмірі 1 126 418, 76 грн, у зв`язку з чим позивач просить суд розірвати договір та стягнути з відповідача збитки, інфляційні втрати та 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.04.2025.

10.04.2025 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про продовження та надання додаткового строку для подачі відзиву.

10.04.2025 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог та вказав на те, що ТОВ «Еншурія Оперейшнз Україна» співпрацювала з ПрАТ «СК «Провідна» за договором страхування укладеним з ПрАТ «Філіп Морріс Україна».

ТОВ «Еншурія Оперейшнз Україна» організовувало лікування онкохворим співробітникам ПрАТ «Філіп Морріс Україна», що включало у себе підбір лікувального закладу, організацію проживання та вибір самого оптимального маршруту.

Як вказує відповідач, 13 рахунків, які позивач перераховув на рахунок відповідача попередньо погоджувалися та виставлялися за конкретних застрахованих осіб, грошові кошти надіслані підрядникам, іноземним клінікам, а рахунки називались попередніми оскільки на момент розміщення застрахованих осіб ТОВ «Еншурія Оперейшнз Україна» чи повністю буде покрита сума за лікування чи можуть виникнути додаткові витрати. Позивач був обізнаний про усю допомогу, яка надається вищезазначеним застрахованим особам, направляв на електронну пошту листи з прохання організувати допомогу та підтверджував витрати, також на електронну адресу направлялись копії документації, яку відповідач отримував від підрядників, проте позивач відмовився оплачувати послуги.

Суд звертає увагу суду на те, що позивач не звертався до відповідача з проханням розірвати договір, за доводами відповідача, поки не вирішено питання, щодо оплати винагороди відповідача немає підстав для розірвання вказаного договору, а тому просить суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

21.04.2025 через систему Електронний суд від представника позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Представник позивача у підготовче засідання 21.04.2025 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про доставку процесуального документа до електронного кабінету особи.

Представник відповідача у підготовчому засіданні 21.04.2025 заперечив проти задоволення клопотання представника позивача про відкладення підготовчого засідання.

Судом у підготовчому засіданні 21.04.2024 постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання про задоволення клопотання представника позивача про відкладення підготовчого засідання та відкладено підготовче засідання на 19.05.2025.

28.04.2025 через систему Електронний суд від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в яких позивач зазначив, що відповідачем допущено істотне порушення умов договору в частині ненадання відповідачем позивачу документів, які підтверджують цільове використання відповідачем перерахованої йому передоплати (1 126 418,76 грн.), оскільки ці кошти не є власністю відповідача, зокрема порушення п.п. 3.2.2, 5.3.1, 5.3.6, 6.4.2, 6.7 агентського договору, а тому просить суд задовольнити позовні вимоги.

16.05.2025 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких відповідач заперечив проти доводів позивача, викладених у відповіді на відзив та зазначив, що умовами Договору укладеного між позивачем та відповідачем не передбачено повернення будь - яких коштів у зв`язку із розірванням договору страхування.

Крім того, відповідач зазначив, що ПрАТ «Філіп Моррic Україна» розрахувався із ПрАТ «СК «Провідна» у повному обсязі за застрахованих осіб, яких передавали на обслуговування у березні, квітні та травні 2023 року, про що повідомлено у відповіді на адвокатський запит, усі кошти відповідно до рахунків № 822 від 21.04.2023 року на суму 44 073,04 грн., № 823 від 21.04.2025 на суму 45100,00 грн., № 893 від 01.05.2023 року на суму 397730,88 грн., № 934 від 03.05.2023 року на суму 62572,00грн було перераховано іноземним підрядникам (медичним установам), а тому повернення коштів є неможливим.

Щодо п.3.2.2 на порушення якого посилається позивач, то відповідач зазначає, що усі 13 платежів було здійснено відповідно до рахунків, які виставлялись підрядниками та направлялись ПрАТ «СК «Провідна».

Як зазначив відповідач, винагорода Агенту не була сплачена за березень, квітень та травень, а послуги ТОВ «Еншурія Оперейшенз Україна» надала безкоштовно, оскільки на сьогоднішній день агентську винагороду останній та і не отримав оскільки ПрАТ «СК «Провідна» у порушення умов договору, не направило бордеро, у п.6.3.1. зазначено, що «Страховик протягом 10 ( десяти) днів місяця наступного за звітнім, направляє на електрону адресу : бордеро». Позивач не направляв бордеро на електронну адресу Відповідача.

ТОВ «Еншурія Оперейшнз Україна» звертає увагу на те, що неодноразово зверталось до позивача з проханням надати бордеро, підписати акти, сплатити рахунки на винагороду, але прохання ТОВ «Еншурія Оперейшнз Україна» ігнорувались, винагорода, яку мав отримати відповідач також мала бути перерахована підряднику ТОВ «ЕНС Асістанс», на сьогоднішній день ТОВ «Еншурія Оперейшнз Україна» має заборгованість перед ТОВ «ЕНС Асістанс» за організацію медичної допомоги та за розрахунки з медичними установами. Натомість Відповідач не вважає, що ним були допущені порушення умов договору, оскільки у договорі не визначено у який саме строк мають бути отримані документи від підрядників та надані позивачу, тому істотне порушення умов договору зі сторони відповідача відсутнє.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2025 відкладено підготовче засідання на 16.06.2025.

16.06.2025 через систему Електронний суд від представника позивача надійшла заява про закриття підготовчого провадження.

Представник позивача у підготовче засідання 16.06.2025 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою від 19.05.2025 про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/3422/25 до судового розгляду по суті на 21.07.2025.

21.07.2025 через систему Електронний суд від представника позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

21.07.2025 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про продовження та надання додаткового строку для подання доказів.

Представник позивача у підготовче засідання 21.07.2025 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про доставку процесуального документа до електронного кабінету особи.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.07.2025 підтримав клопотання про продовження та надання додаткового строку для подання доказів.

Судом у судовому засіданні 21.07.2025 постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про повернення на стадію підготовчого провадження. Також, судом задоволено клопотання представника відповідача про продовження та надання додаткового строку для подання доказів, клопотання представника позивача про відкладення судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2025 відкладено підготовче засідання на 18.08.2025.

18.08.2025 через систему Електронний суд від представника позивача надійшла заява про закриття підготовчого провадження та проведення підготовчого засідання без участі представника позивача.

Представник позивача у підготовче засідання 18.08.2025 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про доставку процесуального документа до електронного кабінету особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/3422/25 до судового розгляду по суті на 08.09.2025.

Представник позивача у судовому засіданні 08.09.2025 підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні 08.09.2025 заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог.

Судом у судовому засіданні 08.09.2025 постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання про оголошення перерви по розгляду справи по суті на 01.10.2025.

Представник позивача у судовому засіданні 01.10.2025 підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні 01.10.2025 заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Після судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, оголошення перерви у судовому засіданні та час проголошення рішення в судовому засіданні 01.10.2025.

У судовому засіданні 01.10.2025 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення суду буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

23 березня 2023 року між ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» (нове найменування з грудня 2024 року: ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ПРОВАГРОІНВЕСТ") (далі страховик) та ТОВ «ЕНШУРІЯ ОПЕРЕЙШНЗ УКРАЇНА» (далі агент) укладено Договір про надання асистанських послуг № CR23032023 (далі договір).

Згідно п.1.1. договору страховик доручає, а агент приймає на себе зобов`язання по наданню від імені та за дорученням страховика послуг з організації сервісного та медичного обслуговування застрахованих осіб при настанні страхових випадків за договорами комплексного добровільного страхування: медичного страхування (безперервного страхування здоров`я) та страхування медичних витрат, укладених між страхувальниками та страховиком відповідно до законодавства України, в яких визначено перелік послуг та умов, за яких ці послуги отримує застрахована особа в межах та у терміни дії договору страхування згідно з відповідними умовами страхування, програмами та правилами страхування.

Відповідно до п.1.3 договору страховик сплачує агенту винагороду за послуги в порядку та в розмірі визначеному розділом 6 даного договору.

Послуги медичні, медико транспортні та інші транспортні, інформаційні та супутні послуги, що надаються застрахованим особам в період дії договору страхування та інші послуги, обумовлені в розділі 3 цього договору (п. 2.3 договору).

Згідно Розділу 3 договору агент зобов`язується надати послуги, передбачені договором страхування та програмою страхування при зверненні страховика, застрахованої особи або її представника впродовж дії договору страхування, а саме: організація медичної допомоги, організація послуг для живого донора, організація послуг з транспортування, організація репатріації останків, організація ліків, організація перекладу медичної документації.

Згідно з п.3.2 договору для реалізації зобов`язань, перерахованих в п.3.1. договору агент має право на залучення підрядників за погодженням зі страховиком.

Пунктом 3.2.2 договору встановлено, що оплата витрат, пов`язаних з врегулюванням страхових випадків, здійснюється страховиком після отримання рахунків. Акти прийому-передачі послуг, наданих застрахованим особам мають бути надані страховику після отримання послуг застрахованою особою від агента, підставою для яких є рахунки від підрядників та відповідні документи, що підтверджують розмір понесених та/або запланованих витрат та можуть включати курсову різницю, банківські витрати останніх. Відшкодування страховика не є доходом або власністю агента та використовується останнім для подальших розрахунків з підрядниками.

Згідно з п.4.7. договору сторони домовилися, що зв`язок за допомогою електронної пошти є дійсним і буде прийматися сторонами до уваги.

Відповідно до п.4.8. договору розрахунки між страховиком та агентом здійснюються відповідно до розділу 6 цього договору.

Пунктами 5.1.2. - 5.1.4 п.5.1 договору страховик зобов`язаний: проводити оплату сервісної винагороди агента у відповідності до умов цього договору; проводити передоплату необхідних послуг за вимогою підрядника та відшкодовувати витрати агента на оплату послуг підрядників за умови їх попереднього погодження страховиком, наданих у відповідності до п.3.2. договору, а також витрати при оплаті банківської комісії та комісії за виконання функцій агента валютного контролю відповідно до наданих агентом рахунків; виконувати умови взаєморозрахунків відповідно до розділу 6 цього договору.

Згідно п. 5.3.6 договору агент зобов`язаний, в т.ч.: виконувати умови взаєморозрахунків відповідно до розділу 6 цього договору. Вчасно та у повному розмірі оплачувати рахунки підрядників за надані послуги та або заплановані послуги, що узгоджені страховиком.

Як встановлено п. 6.1 договору страховик перераховує на рахунок агента грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн. у вигляді гарантійного фонду за 5 (п`ять) робочих днів з дня підписання договору.

Сторони домовилися встановити сервісну винагороду Агента за послуги, що будуть надаватись за цим Договором у розмірі 8% від страхових брутто-премій (страхових платежів) за договорами комплексного добровільного страхування: медичного страхування (безперервного страхування здоров`я) та страхування медичних витрат та переданими на обслуговування повіреному в місяці, за який проводиться оплата, згідно з формою бордеро, що наведено в Додатку № 2 до цього Договору (п.6.3 договору).

Страховик протягом 10 (десяти) днів місяця наступного за звітнім, направляє на електронну адресу nataliva.kutil@еnsuria.com бордеро.

На підставі бордеро протягом 5 (п`яти) робочих днів агент направляє страховика рахунок за сервісну винагороду та Акт прийому передачі сервісних послуг, форма якого наведена в Додатку № 3 до Договору.

Страховик проводить перевірку наданих агентом документів впродовж 10 (десяти) робочих днів, починаючи з дня, наступного за днем отримання цих документів та у випадку погодження з Актом прийому- передачі сервісних послуг підписує його та направляє Агенту.

У випадку, якщо впродовж 10 (десяти) робочих днів агент не отримав від страховика будь-яких зауважень або коментарів електронною поштою відносно наданих документів, Акти прийому-передачі сервісних послуг вважаються такими, що погоджені Страховиком (п. 6.3 -6.3.3 договору).

Згідно з п. 6.4.1. договору у випадку отримання рахунку підрядника, що перевищує розмір гарантійного фонду та послуги за які не можуть надати за письмовою гарантією агента, агент виставляє страховику рахунок на передоплату за надання застрахованій особі запланованих послуг (медичні, транспортні тощо) та калькуляцію витрат від підрядника. Страховик проводить перевірку наданих агентом документів впродовж 1 робочого дня та у випадку погодження рахунку протягом 3 (трьох) робочих днів, починаючи з дня, наступного за днем отримання цих документів, здійснює передоплату.

Згідно з п.6.4.2 договору після отримання послуг застрахованою особою за гарантією агента та/або отримання заключного рахунку за надані послуги, агент надає страховику рахунок, акт прийому-передачі послуг, наданих застрахованим особам, форма якого наведена у Додатку № 4 до цього договору, копіями медичної документації, рахунків, чеків, квитанцій та іншими документи, що стосуються відповідного страхового випадку та засвідчені печаткою агента. Страховик проводить перевірку наданих агентом документів впродовж 10 робочих днів, починаючи з дня, наступного за днем отримання цих документів та у випадку погодження з актом прийому-передачі послуг наданих застрахованим особам підписує його та направляє агенту. У випадку якщо впродовж 10 (десяти) робочих днів Агент не отримав від Страховика будь-яких зауважень або коментарів електронною поштою відносно наданих документів, Акти прийому-передачі послуг наданих застрахованим особам вважаються такими, що погоджені Страховиком.

Оплата рахунків агента, що виставляються відповідно до п. 6.3.2 та 6.4.2 цього Договору, проводиться Страховиком впродовж 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання Страховиком оригіналів рахунків та підписання Сторонами Актів прийому передачі послуг. У разі, якщо Застрахована особа не скористалась медичними послугами або розмір передоплати перевищує розмір фактично отриманих медичних послуг, Страховик зобов`язується повернути Агенту різницю між сплаченою передоплатою та фактичною вартістю медичних послуг протягом 10 робочих днів з моменту отримання інформації про неможливість скористатись послугами та/або документів щодо вартості фактично отриманих послуг. При цьому, Страховик не несе відповідальності за будь-які штрафні санкції, передбачені умовами роботи підрядників, що надають медичні та/або транспортні послуги та/або інші послуги, передбачені Договором страхування (п. 6.5 договору).

Згідно з п.6.8. договору агент зобов`язаний протягом 20 робочих днів з дня зарахування коштів від страховика на рахунок агента, провести в повному розмірі розрахунки з підрядниками за надані послуги, якщо інший строк для оплати послуг не передбачений договором, укладеним агентом і підрядником.

Договір вступає в силу з дати підписання повноважними представниками сторін (п. 8.1 договору).

Відповідно до п. 8.3 договору якщо протягом 30 (тридцяти) днів до закінчення дії цього договору жодна із сторін не заявить про намір розірвати його, то він вважається пролонгованим на наступний річний строк. Подальша пролонгація цього договору здійснюється в тому ж порядку.

Згідно з пунктами 8.4 та 8.5 договору сторони можуть розірвати договір відповідно до чинного законодавства України. Будь яка із сторін може розірвати цей договір в односторонньому порядку, про що сторона повідомляє письмово іншу сторону за 30 (тридцять) календарних днів. Датою повідомлення вважається дата отримання рекомендованого або цінного листа з описом вкладення, або листа, направленого кур`єром іншою стороною. Сторони зобов`язані врегулювати фінансові зобов`язання на момент розірвання договору та підписати відповідний акт взаєморозрахунків.

Так, на виконання агентського договору позивачем було перераховано відповідачу такі суми передплат:

1.165 102,55 грн. - платіжна інструкція 016392 від 10.04.2023; рахунок 667;

2. 40 134,67 грн - платіжна інструкція 016393 від10.04.2023; рахунок 693;

3. 274 187, 37 грн. - платіжна інструкція 016394 від 10.04.2023; рахунок 694;

4. 99 100,00 грн. - платіжна інструкція 018733 від 21.04.2023; рахунок 755;

5. 14 456,48 грн. - платіжна інструкція 017432 від 13.04.2023; рахунок 756;

6. 34 903,00 грн. - платіжна інструкція 018940 від 24.04.2023; рахунок 764;

7. 251 177,41 грн. - платіжна інструкція 018734 від 21.04.2023; рахунок 813;

8. 44 073,04 грн. - платіжна інструкція 019174 від 25.04.2023; рахунок 822;

9. 45 110,00 грн. - платіжна інструкція 019936 від 28.04.2023; рахунок 823;

10. 47 793,00 грн. - платіжна інструкція 019460 від 26.04.2023; рахунок 847;

11. 8 078,36 грн. - платіжна інструкція 019937 від 28.04.2023; рахунок 875;

12. 39 730,88 грн. - платіжна інструкція 021239 від 02.05.2023; рахунок 893;

13. 62 572,00 грн. - платіжна інструкція 022018 від 05.05.2023; рахунок 934.

Загальна сума перерахованих страховиком передоплат за договором склала 1 126 418, 76 грн.

В подальшому, 19.06.2023 року позивачем направлено відповідачу претензію про сплату грошових коштів № 15-06/2258, в якій позивач вимагав від відповідача повернути спочатку частину із заявленої вище суми, а саме 191 485, 92 грн. перерахованої позивачем відповідачу передплати у зв`язку із тим, що страховиком припинено страхування осіб, по яким було заявлено передоплату.

Натомість, як зазначає позивач, ним не отримано ні коштів в сумі 191 485, 92 грн. ні документів, обумовлених в п. 6.4.2 агентського договору.

Так, 13.10.2023 року позивачем направлено відповідачу лист №26-10/3525 з проханням надати документи на підтвердження надання послуг по кожній з передплат (1 126 418, 76 грн.). В цьому листі позивач також звертав увагу на те, що загальна сума передплат, не має документального підтвердження їх цільового використання.

Лист отримано відповідачем 23.10.2023 року, проте станом на дату складання позовної заяви, останній не надав позивачу ні відповіді на цей лист, ні документів, запитуваних в ньому.

23 грудня 2023 року позивачем повторно направлено відповідачу лист № 4001 із нагадуванням про лист від 13.10.2023 року.

Лист від 23 грудня 2023 року відповідач отримав 11.01.2024 року та знову ні відповіді, ні документів, запитуваних в ньому, не надав.

В подальшому, 10.01.2024 р. позивачем направлено відповідачу претензію № 44 з вимогою повернути протягом 5 (п`яти) банківських днів суму передоплати у розмірі 1 126 418,76 грн., з огляду на відсутність документального підтвердження надання відповідачем застрахованим особам послуг відповідно до перерахованих позивачем попередніх оплат. Претензія від 10.01.2024 року отримана відповідачем 22.01.2024 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що відсутність документального підтвердження використання коштів у розмірі 1 126 418, 76 грн для надання відповідачем застрахованим особам послуг відповідно до умов агентського договору та неповернення цих коштів позивачу зумовлює виникнення у позивача збитків на суму 1 126 418,76 грн та відповідачем порушено п.п. 3.2.2, 5.3.1, 5.3.6, 6.4.2, 6.7 договору, у зв`язку з чим позивач просить суд розірвати Договір про надання асистанських послуг № CR23032023 від 23.03.2023 та стягнути з відповідача збитки у розмірі 1 126 418, 76 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 37 780, 94 грн та інфляційні втрати у розмірі 155 169, 30 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, заперечив проти заявлених позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з такого.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом, визначеним у частині 1 статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до частин 1, 4 статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Отже, за загальним правилом розірвання договору можливе за взаємною згодою сторін. Разом з цим, розірвання договору можливе також у судовому порядку та в односторонньому порядку, однак розірвання договору в односторонньому порядку допускається виключно, якщо це прямо передбачено відповідним законом або договором.

Як правильно встановили суди попередніх інстанцій, за своєю правовою природою укладений між сторонами у справі спірний договір є договором про надання послуг.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 907 Цивільного кодексу України передбачено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Судом встановлено, що у пункті 8.5. договору про надання асистанських послуг сторони погодили, що будь-яка зі сторін може розірвати цей договір в односторонньому порядку, про що сторона повідомляє письмово іншу сторону за 30 (тридцять) календарних днів. Датою повідомлення вважається дата отримання рекомендованого або цінного листа з описом вкладення, або листа, направленого кур`єром іншою стороною. Сторони зобов`язані врегулювати фінансові зобов`язання на момент розірвання договору та підписати відповідний акт взаєморозрахунків.

Отже, право сторін Договору про надання асистанських послуг №CR23032023 від 23.03.2023 на розірвання договору в односторонньому порядку прямо передбачене нормами закону та умовами зазначеного договору.

При цьому, підставою для виникнення у сторін цього права є невиконання однією із сторін своїх зобов`язань за цим договором, а реалізація цього права полягає у надісланні відповідної заяви про розірвання договору іншій стороні.

Так, 19.06.2023 року позивачем направлено відповідачу претензію про сплату грошових коштів № 15-06/2258, в якій останній вимагав від відповідача повернути спочатку частину із заявленої вище суми, а саме 191 485, 92 грн., у зв`язку із тим, що страховиком припинено страхування осіб, по яким було заявлено передоплату.

Натомість, як зазначає позивач, ним не отримано ні коштів в сумі 191 485, 92 грн. ні документів, обумовлених в п. 6.4.2 агентського договору, що є порушенням умов договору.

Проте, як вбачається з документів, які додані відповідачем до відзиву на позовну заяву, а саме Актів прийому передачі послуг останнім здійснювались наступні оплати:

- №667 від 23.03.2023 на суму 165 102, 55 грн (сума 68 285, 00 грн вартість квитків сплачена відповідачем на користь ТОВ «БЛУ ЧІП» згідно з платіжної інструкції № 425 від 13.04.2023);

- № 694 від 23.03.2023 на суму 274 187, 37 грн. (Обстеження у Туречинні).

- № 693 від 23.03.2023 на суму 40 134, 67 грн (рахунок клініки, підтвердження переказу на користь ЕНС Ассістанс 11.04.2023);

- № 755 від 23.03.2023 на суму 99 100, 00 грн (сума 99 100, 00 грн вартість квитків сплачена відповідачем на користь ТОВ «БЛУ ЧІП» згідно з платіжної інструкції № 453 від 21.04.2023);

- №756 від 23.03.2023 на суму 14 456, 48 грн (оплата послуг перекладача; підтвердження переказу на користь ЕНС Ассістанс 20.04.2023);

- № 764 від 23.03.2023 на суму 34 903, 00 грн (34 903, 00 грн - доплата за проживання, яка сплачена відповідачем на користь ТОВ «БЛУ ЧІП» згідно платіжної інструкції № 464 від 26.04.2023);

- № 813 від 23.03.2023 на суму 251 177, 41 грн (підтвердження переказу на користь ЕНС Ассістанс 24.04.2023);

- № 822 від 23.03.2023 на суму 44 073, 04 грн (підтвердження переказу на користь ЕНС Ассістанс 27.04.2023);

- №823 від 23.03.2023 на суму 45 110, 00 грн (оплата квитків та проживання у готелі, 45 110, 00 грн сплачена відповідачем на користь ТОВ «БЛУ ЧІП» згідно платіжної інструкції № 517 від 04.05.2023);

- № 847 від 23.03.2023 на суму 47 793, 00 грн (47 793, 00 грн - доплата за проживання, яка сплачена відповідачем на користь ТОВ «БЛУ ЧІП» згідно платіжної інструкції № 473 від 27.04.2023);

- №875 від 23.03.2023 на суму 8 078, 36 грн (підтвердження переказу на користь ЕНС Ассістанс 08.05.2023);

- № 893 від 23.03.2023 на суму 39 730, 88 грн (підтвердження переказу на користь ЕНС Ассістанс 05.05.2023);

- № 934 від 23.03.2023 на суму 62 572, 00 грн (оплата квитків та проживання у готелі, сума 62 572, 00 грн сплачена на користь ТОВ «БЛУ ЧІП» згідно платіжної інструкції № 540 від 09.05.2023).

Крім того, відповідачем до відзиву на позовну заяву долучено Договір про організація асистанських послуг № SG06.05.2022 від 06.05.2022, укладений між ТОВ «ЕНС Асистанс» та ТОВ «Еншурія Оперейшенз Україна» та Договір про надання послуг № 112311-1 від 28.10.2021, укладений між ТОВ «Еншурія Оперейшенз Україна» та ТОВ «БЛУ ЧІП», Договір № 14-05.2024 від 14.05.2024, укладений між ТОВ «Азуріт -В» та ТОВ «Еншурія Оперейшенз Україна».

До матеріалів справи відповідачем додано Акт надання послуг № 97 від 16.04.2025 про надання послуг з перекладу Приватним підприємством «Азуріт - В» на суму 12 510, 00 грн.

Також відповідачем додано листування про надання послуг з відповідними компаніями, а також листування на підтвердження лікування фізичних осіб, копії паспортів.

Суд приходить до висновку, що відповідачем належним чином виконано умови Договору та перераховано кошти, які були сплачені позивачем підрядним організаціям а саме: ЕНС Ассістанс та Блу Чіп, які в свою чергу в подальшому направляли кошти на лікування установам та сплачували кошти за проживання в готелі, квитки та трансфер, що підтверджується документами, які додані відповідачем до відзиву на позовну заяву.

Судом встановлено, що позивачем не надано доказів порушення відповідачем п.п. 3.2.2, 5.3.1, 5.3.6, 6.4.2, 6.7 Договору про надання асистанських послуг №CR23032023 від 23.03.2023, а отже, суд критично оцінює доводи позивача в цій частині, оскільки відповідачем доведено протилежне.

Крім того, як вбачається з позовної заяви позивач не реалізував своє право на розірвання договору в односторонньому порядку шляхом надсилання на адресу відповідача листа відповідно до п. 8.5 договору. В матеріалах справи відсутні вказані докази.

Однак, до позовної заяви додано лист повідомлення про розірвання договору № 15012483 від 24.06.2025 Товариства з обмеженою відповідальністю «Еншурія Оперейшнз Україна», в якому зазначено, що останній повідомляє про розірвання Договору про надання асистанських послуг № CR23032023 від 23.03.2023 на підставі п. 8.5 договору.

Як вбачається з матеріалів справи, лист надіслано Голові правління Приватного акціонерного товариства «Провагроінвест» Бабіч П.П. на адресу: 03049, місто Київ, Проспект Повітряних Сил, 25 та отримано останнім 27.06.2025, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення № 306.

З огляду на ці обставини суд встановив, що укладений між сторонами у справі Договір про надання асистанських послуг № CR23032023 від 23.03.2023 є розірваним достроково у односторонньому порядку з 29.07.2025 року (через 30 днів після отримання позивачем листа відповідності до пункту 8.5. договору).

Відповідно до частин 2, 3 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі розірвання договору зобов`язання припиняється з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором. Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Отже, з огляду на встановлені судами обставини дострокового розірвання Договору про надання асистанських послуг № CR23032023 від 23.03.2023 в односторонньому порядку з 29.07.2025, зобов`язання сторін за зазначеним договором припинились також з 29.07.2025.

Судом встановлено, що станом на час звернення позивача з позовом у цій справі (березень 2025) спірний договір не був розірваним, проте під час розгляду справи, а саме 24.06.2025 відповідачем реалізовано своє право на розірвання договору відповідно до п.8.5, а тому, за доводами суду, задоволення судом позову про розірвання спірного договору, який вже розірваний фактично призводить до повторного розірвання одного і того ж договору та до невизначеності щодо моменту припинення зобов`язань за спірним договором.

Отже, позивач не довів порушення його прав, про які він зазначав у позовній заяві та, з огляду на обставини розірвання Договору про надання асистанських послуг № CR23032023 від 23.03.2023 в односторонньому порядку з 29.07.2025 відповідачем, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про розірвання Договору про надання асистанських послуг № CR23032023 від 23.03.2023 року, з підстав, встановлених вище.

Щодо позовних вимог про відшкодування збитків у розмірі 1 126 418, 76 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частин першої - третьої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Отже, відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу положень статті 22 ЦК України, а порушення цивільного права, внаслідок якого особі завдано збитки, є підставою для їх відшкодування.

Отже збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

За висновком суду, для застосування такої санкції як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності).

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Отже, заявляючи до стягнення збитки, позивач повинен, окрім наявності всіх чотирьох елементів, чітко визначити у чому вони (збитки) полягають у розмінні статті 22 ЦК України.

Ураховуючи положення статті 74 ГПК України, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно -наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Необхідно довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Як вбачається з позовної заяви предметом стягнення у цій справі є зокрема сума у розмірі 1 126 418, 76 грн.

При цьому, позивач документально не підтвердив обставини понесення ним витрат на повну суму заявлених збитків у розмірі 1 126 418, 76 грн.

Суд дійшов висновку, що відповідачем підтверджено сплату 13 рахунків, які були сплачені підрядникам та іноземним клінікам, а тому суд приходить до висновку про відмову від задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Отже, з огляду на наведені вище обставини, докази відповідача, надані на спростування позовних вимог є більш вірогідними, а у позивача відсутні документи, які б могли свідчити про порушення відповідачем істотних умов договору.

Дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, господарський суд дійшов висновку, що докази відповідача переважили доводи позивача.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232 - 233, 237 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "ПРОВАГРОІНВЕСТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еншурія Оперейшнз Україна" про розірвання договору та стягнення збитків відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 17.12.2025.

Суддя М.Є. Літвінова