cправа № 910/1840/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О. М. - головуючий, Кролевець О. А., Мамалуй О. О.,
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення та виклику сторін заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоенергокомплект"
про ухвалення додаткового рішення (стягнення витрат на професійну правничу допомогу)
у справі № 910/1840/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоенергокомплект"
про стягнення 11 062 684,91 грн,
У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергокомплект» про стягнення 7 309 988,57 грн пені та 3 752 696,34 грн штрафу.
Господарський суд міста Києва рішенням від 04.06.2025 у справі № 910/1840/25 позов задовольнив частково. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоенергокомплект" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" 5 847 990 грн 86 коп. пені, 3 002 157 грн 07 коп. штрафу, а також 165 940 грн 27 коп. судового збору. У решті позову відмовив.
Північний апеляційний господарський суд постановою від 09.10.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 у справі № 910/1840/25 скасував. Ухвалив нове рішення. У задоволенні позову відмовив. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергокомплект» 159 302 грн 66 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 в частині зменшення розміру нарахованих позивачем сум пені та штрафу на 20 % та відмови у стягненні 2 212 536,98 грн та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2025, у якій просило скасувати постанову апеляційного господарського суду повністю, а рішення місцевого господарського суду скасувати в частині залишення позовних вимог без задоволення у зв`язку зі зменшенням розміру штрафних санкцій на 20% та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
За касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2025 та на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025, в частині залишення позовних вимог без задоволення, ухвалою Верховного Суду від 10.11.2025 відкрито касаційне провадження та призначено її до розгляду на 27 листопада 2025 року о 10:30 год у приміщенні Касаційного господарського суду, надано учасникам справи строк для подання відзивів на касаційну скаргу до 19 листопада 2025 року.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Теплоенергокомплект" 19.11.2025 надало відзив на касаційну скаргу, у якому просило залишити її без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду 09.10.2025 без змін. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергокомплект» судові витрати в тому числі на професійну правничу допомогу, які відповідач очікує понести під час касаційного розгляду справи. Навів орієнтовний розрахунок судових витрат на правничу допомогу, які очікує понести у суді касаційної інстанції в розмірі 15 000,00 грн.
До заяви відповідач додав докази на підтвердження факту понесення ним в суді касаційної інстанції витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру, а саме:
- копію додаткової угоди №1 від 11.03.2025 до договору №11/03/25 про надання правничої допомоги від 11.03.2025, якою ТОВ «Теплоенергокомплект» та АО «СОКІЛ», у якій сторони визначили порядок обчислення та оплати гонорару Виконавця за надання правничої допомоги Клієнту у справі №910/1840/25;
- копію акта приймання-передачі наданої правничої допомоги від 27.11.2025 до договору №11/03/25 про надання правничої допомоги від 11.03.2025, у якому ТОВ «Теплоенергокомплект» як Клієнт та АО «СОКІЛ» як Виконавець погодили зміст, тривалість та вартість наданої Виконавцем правничої допомоги Клієнту у справі № 910/1840/25 у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду;
- копію платіжної інструкції №5256 від 27.11.2025, що підтверджує здійснення оплати ТОВ «Теплоенергокомплект» на користь АО «СОКІЛ» за договором №11/03/25 про надання правничої допомоги від 11.03.2025 грошових коштів у сумі 9 900,00 грн.
Верховний Суд зазначає про те, що зазначена заява та додані до неї докази були подані відповідачем 27.11.2025 року, тобто у строк, встановлений частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвалою Верховного Суду від 01.12.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергокомплект» про відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, призначено до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Позивач через систему «Електронний суд» 03.12.2025 подав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду заперечення на заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення, у яких просив залишити її без розгляду. Заява позивача мотивована тим, що відповідачем не подано заяви із обґрунтуванням неможливості подання доказів понесення ним конкретних судових витрат до закінчення судових дебатів. Також вказує на відсутність у відповідача перешкод для надання доказів понесення судових витрат, зокрема додаткової угоди №1 до договору № 11/03/25 про надання правничої допомоги від 11.03.2025, а також інших документів, які датовані днем проголошення Касаційним судом постанови, до закінчення судових дебатів у справі.
Розглянувши заяву відповідача, дослідивши наведені позивачем підстави для залишення заяви про розподіл судових витрат без розгляду, суд вважає, що заява відповідача підлягає задоволенню.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Як вбачається з постанови Верховного Суду від 27.11.2025 у справі № 910/1840/25 питання про розподіл судових витрат у касаційній інстанції під час її ухвалення не вирішувалося.
При вирішенні питання про відшкодування відповідачеві витрат на правничу допомогу, Верховний Суд враховує таке.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Разом з тим чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до частини третьої статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За частиною першою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).
Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії/ бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
Відповідач у відзиві на касаційну скаргу, який для нього є першою заявою у суді касаційної інстанції по суті справи, зазначив, що очікує понести судові витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в суді касаційної інстанції орієнтовно у сумі 15 000 гривень. Фактична сума витрат на професійну правничу допомогу буде уточнена за результатами розгляду справи. Докази щодо надання професійної правничої допомоги, пов`язаної з розглядом даної справи в суді касаційної інстанції та розрахунок суми фактичних витрат буде подано до суду протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.
Отже, стороною відповідача була виконана вимога законодавства щодо подання відповідної заяви про намір понести судові витрати, докази на підтвердження понесених витрат подані в межах строків встановлених частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
У заяві про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції відповідач визначив до відшкодування витрати на правничу допомогу у розмірі 9 900 грн, тобто у розмірі меншому ніж наведено в орієнтовному розрахунку.
Проаналізувавши надані відповідачем докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у суді касаційної інстанції, Верховний Суд встановив, що за Договором №11/03/25 про надання правничої допомоги від 11.03.2025, укладеним між ТОВ «Теплоенергокомплект» як Клієнтом та Адвокатським об`єднанням «СОКІЛ» як Виконавцем, АО «СОКІЛ» взяло на себе зобов`язання надати правничу допомогу ТОВ «Теплоенергокомплект» у справі №910/1840/25 в порядку та на умовах, визначених цим договором, а Клієнт зобов`язався у свою чергу оплачувати Виконавцю гонорар за надання правничої допомоги згідно зі статтею 3 цього договору (пункт 1.1).
Сторони погодили, що розмір гонорару та порядок його оплати визначається сторонами договору у додатковій угоди до цього договору (пункт 3.1).
Додатковою угодою №1 від 11.03.2025 до договору №11/03/25 про надання правничої допомоги від 11.03.2025 сторони визначили порядок обчислення та оплати гонорару Виконавця за надання правничої допомоги Клієнту у справі №910/1840/25.
Згідно з п. 2 додаткової угоди сторони погодили, що гонорар Виконавця залежить від кількості годин затрачених виконавцем на надання правничої допомоги Клієнту у справі № 910/1840/25.
Гонорар за надання правничої допомоги обраховується шляхом множення загальної кількості годин, затрачених Виконавцем на надання правничої допомоги Клієнту, на вартість однієї години надання правничої допомоги (пункт 3).
Згідно з пунктом 4 додаткової угоди за домовленістю Сторін вартість однієї години надання правничої допомоги становить 4500,00 гривень.
У пункті 5 сторони погодили, що такий вид правничої допомоги як участь у судовому засіданні обраховується за вартість однієї години надання правничої допомоги (4500 грн.) за кожне судове засідання, у якому приймав участь адвокат Виконавця, незалежно від тривалості такого судового засідання.
Сторони погодили, що передача правничої допомоги відбувається шляхом підписання сторонами акту приймання-передачі наданої правничої допомоги (пункт 7).
Оплата гонорару здійснюється Клієнтом, шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок Виконавця, але в будь-якому разі не пізніше п`яти днів з дати підписання акту приймання-передачі наданої правничої допомоги (пункт 8).
27.11.2025 між сторонами підписано акт приймання-передачі наданої правничої допомоги до договору №11/03/25 від 11.03.2025, згідно з яким ТОВ «Теплоенергокомплект» як Клієнт та АО «СОКІЛ» як Виконавець погодили зміст, тривалість та вартість наданої Виконавцем правничої допомоги Клієнту у справі № 910/1840/25 у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду.
Згідно з актом приймання-передачі зміст наданої відповідачем правничої допомоги становить підготовка та складання відзиву на касаційну скаргу, тривалістю 1,2 год вартістю 5 400,00 грн (4 500, грн/год х 1,2 год), а також участь адвоката Радченка О.П. у судовому засіданні, що відбулося 27.11.2025, що становить 4 500,00 грн.
Повноваження адвоката підтверджені ордером АІ №1849508 від 18.03.2025, виданим на підставі договору №11/03/25 про надання правничої допомоги від 11.03.2025 АО «СОКІЛ» адвокату Радченку Олександру Павловичу на надання правничої (правової) допомоги ТОВ «Теплоенергокомплект» у Господарському суді міста Києва, Північному апеляційному господарському суді, Верховному Суді.
Участь адвоката Радченка О.П. у судовому засіданні Верховного Суду підтверджується протоколом судового засідання від 27.11.2025.
Оцінюючи надані позивачем на підтвердження понесених витрат документи, Верховний Суд зазначає, що вони є підставою для відшкодування понесених відповідачем витрат з іншої сторони, наведений відповідачем розмір витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, що позивачем не спростовано.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Однак, жодних доказів неспівмірності понесених відповідачем витрат, позивач не надав.
Заперечення позивача не містять обґрунтування неспівмірності заявленого відповідачем до відшкодування розміру витрат на правничу допомогу, а стосуються виключно порушення відповідачем строків подання доказів на підтвердження понесених ним судових витрат, які є помилковими та спростовуються матеріалами справи.
Відповідачем виконано вимоги процесуального закону та у відзиві на касаційну скаргу, який для нього є першою заявою у суді касаційної інстанції по суті справи, зазначено про намір понести судові витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в суді касаційної інстанції орієнтовно у сумі 15 000 гривень. Зазначено, що докази на підтвердження надання професійної правничої допомоги, пов`язаної з розглядом справи в суді касаційної інстанції та розрахунок суми фактичних витрат буде подано до суду протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.
Отже, стороною відповідача була виконана вимога законодавства щодо подання відповідної заяви про намір понести судові витрати у встановленому процесуальним законом порядку та строки. Докази на підтвердження понесених витрат подані відповідачем в межах строків встановлених частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Такі дії відповідача є обгрунтованими, зважаючи, що за договором про надання правничої допомоги сторонами визначена погодинна оплата послуг адвоката. Враховуючи, що адвокат відповідача Радченко О.П. брав участь у судовому засіданні Верховного Суду 27.11.2025, що підтверджується протоколом судового засідання та постановою Верховного Суду від 27.11.2025, підписання між сторонами акта приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги, у якому зафіксовано час та вартість послуги за участь адвоката у судовому засіданні, могло відбутися лише після завершення судового засідання.
Наведені позивачем у запереченнях до заяви про ухвалення додаткового рішення постанови Верховного Суду не можуть бути підставою для відмови відповідачеві у вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки встановлені у них фактичні обставини надання стороною доказів на підтвердження понесення витрат є різними.
Враховуючи викладене, Верховний Суд вважає обґрунтованою вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергокомплект» про розподіл понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з касаційним розглядом цієї справи. Обставини надання відповідачеві у цій справі послуг з професійної правничої допомоги, які зазначені в акті про надання правової допомоги, підтверджуються матеріалами справи. Позивачем підстав для зменшення розміру витрат відповідача на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не наведено, а також не доведено їх неспівмірності зі складністю справи та обсягом наданих послуг, тому Верховний Суд вважає, що відшкодування відповідачеві витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції в заявленому ним розмірі 9 900,00 грн, відповідає критерію пропорційності, розумності та справедливості.
Керуючись статтями 126, 129, 234, 235, 244, 315 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергокомплект» про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/1840/25 щодо відшкодування судових витрат задовольнити.
3. Видачу відповідного наказу у справі № 910/1840/25 доручити Господарському суду міста Києва.
4. Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та не підлягає оскарженню.
Головуючий О. Баранець
Судді О. Кролевець