УХВАЛА

м. Київ

17.12.2025Справа № 910/15654/25

Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В. В., розглянувши заяву Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал» про забезпечення позову до подачі позовної заяви Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал»

до відповідача: Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»

про визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ:

16.12.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал» про забезпечення позову до подачі позовної заяви шляхом заборони відповідачу вчиняти дії щодо стягнення коштів з рахунку Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал» НОМЕР_1 відкритого в АТ «Укрексімбанк» без згоди платника (примусове списання (стягнення) коштів), з огляду на недотримання порядку та строків виконання судових рішень у справах №460/12184/24, №460/23772/23, №460/15027/21, №460/5861/24, №460/7388/25 до набрання законної сили рішенням суду за позовною заявою про визнання протиправними дії Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» щодо стягнення коштів з рахунку Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал» IBAN НОМЕР_2 відкритого в АТ «Укрексімбанк» без згоди платника (примусове списання (стягнення) коштів), з огляду на недотримання порядку та строків виконання судових рішень у справах №460/12184/24, №460/23772/23, №460/15027/21, №460/5861/24, №460/7388/25 та зобов`язання Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» дотримуватись стягнення коштів з рахунку РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» IBAN НОМЕР_2 відкритого в АТ «Укрексімбанк» без згоди платника (примусове списання (стягнення) коштів) межах порядку та строків виконання встановлених в судових рішеннях у справах №460/12184/24, №460/23772/23, №460/15027/21, №460/5861/24, №460/7388/25.

В обґрунтування вказаної заяви заявник посилається на те, що відповідно до платіжних інструкцій на здійснення дебетового переказу без згоди платника (примусове списання (стягнення) коштів) Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» здійснює стягнення коштів з Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал» з рахунку IBAN НОМЕР_2 відкритого в АТ «Укрексімбанк» на користь податкового органу на підставі рішень суду у справах №460/12184/24, №460/23772/23, №460/15027/21, №460/5861/24, №460/7388/25. Проте, вищевказаними судовими рішеннями встановлено не тільки суму стягнення, а також і порядок та строки виконання відповідно до абзаців 2 резолютивної частини судових рішень, зокрема:

- згідно рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 по справі №460/12184/24 на суму 11 849 186,59 грн. (місячний платіж 197 486,44 грн., дата остаточного погашення грудень 2030 року);

- згідно рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.12.2023 по справі №460/23772/23 на суму 52 931 168,64 грн. (місячний платіж 882 186,14 грн., дата остаточного погашення грудень 2028 року);

- згідно рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05.10.2022 по справі №460/15027/21 на суму 23 006 953,22 грн. (місячний платіж 383 449 грн., дата остаточного погашення вересень 2027 року);

- згідно рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24.07.2024 по справі №460/5861/24 на суму 23 241 408,14 грн. (місячний платіж 387 356,8 грн., дата остаточного погашення вересень 2029 року);

- згідно рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05.06.2025 по справі №460/7388/25 на суму 17 244 029,80 грн. (місячний платіж 286 758,20 грн., дата остаточного погашення серпень 2030 року).

Як вказує заявник, всупереч встановленому порядку і строків виконання судових рішень банком протягом листопада-грудня 2025 стягнулись кошти з рахунку Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал» IBAN НОМЕР_2 відкритого в АТ «Укрексімбанк» без згоди платника примусове списання (стягнення) коштів) на загальну суму 10565612,64 грн. (та продовжують далі щодня стягуватись), що фактично в п`ять разів більша за ту суму коштів у розмірі 2 137 236,58 грн., що сумарно підлягає до стягнення за місяць на підставі судових рішень у справах №460/12184/24, №460/23772/23, №460/15027/21, №460/5861/24, №460/7388/25.

Означені обставини, на думку заявника, є достатніми підставами для вжиття вказаних вище заходів забезпечення позову.

Розглянувши заяву Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал» про забезпечення позову суд дійшов висновку щодо відмови в її задоволенні виходячи з такого.

За приписами ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; виключено; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч.11 ст.137 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами 1, 3 ст.138 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

За змістом ст.140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Тобто, за приписами чинного господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено як до пред`являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Наразі, суд зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 18.01.2024 по справі №50/155 (910/1455/23)

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 по справі № 925/1441/20 зауважив, що самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Зокрема, позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно, грошові кошти, забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Проте, оцінюючи доводи заявника, суд дійшов висновку, що застосування запропонованих заходів забезпечення позову вказаним вище критеріям не відповідає та може фактично призвести до порушення прав та законних інтересів Держави Україна, оскільки із заявника за судовими рішеннями у справах №460/12184/24, №460/23772/23, №460/15027/21, №460/5861/24, №460/7388/25 стягується податковий борг, а також фактично нівелювати принцип обов`язковості виконання судового рішення, оскільки вказаними вище судовими рішеннями визначено обов`язок сплати боргу кожного місяця рівними частинами.

В контексті означеного суд вважає за доцільне зауважити на тому, що відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N18-рп/2012; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N11-рп/2012.

Згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009р. Конституційного Суду України виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно зі ст.1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Згідно з частиною першою статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція, ратифікована Верховною Радою України. Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Тобто, у даному випадку за своєю правовою природою вимоги заявника зводяться до фактичного зупинення виконання судових рішень у справах №460/12184/24, №460/23772/23, №460/15027/21, №460/5861/24, №460/7388/25, що ніяким чином не може бути зроблено господарським судом навіть в межах правовідносин між банком та особою, якою відкрито рахунок у такому банку та грубо суперечить принципам обов`язковості судового рішення, правам та інтересам держави. До того ж, суд акцентує увагу заявника на тому, що забезпечення позову призведе до порушення порядку відстрочення виконання вказаних вище судових рішень, оскільки останніми визначено щомісячні платежі.

Наразі, суд також вважає за доцільне звернути увагу заявника на те, що контроль за виконанням судового рішення суду адміністративної юрисдикції, надання йому оцінки ніяким чином не входить до повноважень господарського суду.

Крім того, судом акцентувалась увага на необхідності дотримання співмірності у вирішенні питання про забезпечення позову, а саме встановлення співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду чи майнових наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У даному ж випадку, застосування обраних заявником заходів забезпечення позову взагалі не корелюється із принципом співмірності та може призвести до порушення прав та інтересів не особи, яка може набути статус відповідача у справі - Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», а інтересів держави, оскільки фактично буде зупинено натягнення податкової заборгованості.

За таких обставин, керуючись ст.136, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви від 16.12.2025 Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал» про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її підписання до апеляційного господарського суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 17.12.2025

Суддя В. В. Князьков