ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2025 р. м.Київ Справа№ 910/4034/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Сибіги О.М.

Гончарова С.А.

за участю секретаря судового засідання Яценко І.В.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 09.12.2025,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКСІЛОН ПРАЙМ на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2025 (повний текст складено 31.01.2025)

у справі №910/4034/24 (суддя Р.Б.Сташків )

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКСІЛОН ПРАЙМ

до SHPOLA SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю ЕКСІЛОН ПРАЙМ (далі позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до SHPOLA SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA (далі відповідач) про визнання недійсним контракту № 07-12/08-SE від 12.07.2023 (далі Контракт), укладеного між позивачем як покупцем та відповідачем як продавцем.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не здійснив у встановлений Контрактом 180-денний строк поставку замовленого та наперед оплаченого товару, а тому позивач вважає, що цей Контракт був укладений з боку відповідача без наміру на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, і у зв`язку із цим просить суд визнати останній недійсним на підставі статті 215 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Короткий зміст заперечень на позов

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що на момент переговорів та підписання Контракту, замовлений позивачем товар у нього дійсно був відсутній, він свідомо не повідомив про відсутність цього товару та постачальників під час переговорів, плануючи здійснити закупівлю на отримані від позивача кошти попередньої оплати. Після отримання передплати відповідач розпочав пошук замовленого товару, але, на жаль, не зміг знайти необхідну продукцію.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського міста Києва від 20.01.2025 у справі №910/4034/24 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- позивачем, у супереч вимогам статей 13, 74 ГПК України, належними засобами доказування не доведено суду, що Контракт є фіктивним правочином, який було вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином;

- частино 2 статті 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати, а отже, саме цей спосіб захисту у спірному випадку є ефективним для відновлення порушеного майнового права позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю ЕКСІЛОН ПРАЙМ звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 20.01.2025 у справі №910/4034/24 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач надав суду всі докази на підтвердження того факту, що відповідач не мав умислу на реальне настання правових наслідків, передбачених умовами укладеного Контракту. Відповідачем з моменту укладення Контракту (12.07.2023), станом на теперішній час, товар так і не був поставлений. Запевнення Відповідача про те, що пошук товару триває і він буде поставлений не викликає довіри.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2025, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКСІЛОН ПРАЙМ на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2025 у справі №910/4034/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Станік С.Р., судді: Сибіга О.М., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4034/24.

27.02.2025 до Північного апеляційного господарського суду з місцевого господарського суду надійшли матеріали справи №910/4034/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 відкрито апеляційне провадження у справі №910/4034/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКСІЛОН ПРАЙМ на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2025, розгляд справи призначено на 20.03.2025.

У судове засідання 20.03.2025 представники учасників справи не з`явились.

Водночас, згідно матеріалів справи, відповідач SHPOLA SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA є нерезидентом, інформації щодо наявності на території України офіційно зареєстрованих представництв немає, а тому про розгляд даної справи відповідача належить повідомляти в порядку, передбаченому чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Адреса місцезнаходження SHPOLA SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA є: 01-511, Польща, Варшава, вул. Новогродська,31.

Іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (частина 1 статті 365 ГПК України).

Статтею 2 Закону України Про міжнародне приватне право встановлено, що цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, підсудності судам України справ з іноземним елементом.

Відповідно до частини першої статті 367 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у разі, якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення їх за кордоном регулюється Договором між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах від 24.05.1993 (постанова Верховної Ради України від 04.02.1994 № 3941-XII "Про ратифікацію Договору між Україною і Республікою Польща "Про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах", далі - Договір).

В розумінні цього договору центральними органами є: з боку України - Міністерство юстиції та Генеральна Прокуратура, а з боку Республіки Польщі - Міністерство юстиції.

Центральні органи можуть домовитися, що установи юстиції договірних сторін зносяться між собою безпосередньо.

Стаття 4 Договору передбачає, що договірні сторони надають взаємну правову допомогу щодо підготовки, пересилки та вручення документів, виконання обшуку, вилучення та видачі речових доказів, проведення експертизи, огляду, допиту сторін, свідків, експертів, підозрюваних, обвинувачених і підсудних, а також виконання інших процесуальних дій.

За приписом пункту 1 статті 5 Договору у справах, що охоплюються цим договором, клопотання складаються державною мовою запитуючої сторони і до них додаються переклади на державну мову запитуваної сторони або англійську чи російську.

Відповідно до статті 9 Договору запитувана установа здійснює вручення документів відповідно до правил, які діють в її державі, якщо документи, які вручаються, складені державною мовою запитуваної сторони або якщо додано завірені переклади на мову запитуваної сторони.

В інших випадках вручення документів адресатові здійснюється за його добровільною згодою.

Центральним органом Польщі є Ministry of Justice (Ministerstwo Sprawiedliwosci) Departament Wspolpracy Miedzynarodowej i Praw Czlowieka Al. Ujazdowskie 11, 00-950 Warsaw, P.O. Box 33, Poland (Міністерство юстиції Польщі).

Враховуючи наведене, для забезпечення повідомлення відповідача - SHPOLA SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA про розгляд справи №910/4034/24 у порядку, передбаченому Договором, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю ЕКСІЛОН ПРАЙМ, як зацікавлену особу, здійснити нотаріально засвідчений переклад на польську мову з урахуванням вимог Інструкції, у чотирьох примірниках кожного документу:

- апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКСІЛОН ПРАЙМ на рішення Господарського суду м. Києва від 20.01.2025 у справі №910/4034/24;

- ухвали Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 у справі №910/4034/24 про відкриття апеляційного провадження;

- ухвали Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 у справі №910/4034/24 про відкладення розгляду справи;

- прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів, підтвердження про вручення та короткого викладу документа, що підлягає врученню.

Згідно ст. 367 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2025:

- відкладено розгляд справи № 911/2090/23 на 25.09.2025 о 11 год. 00 хв.;

- зобов?язано Товариство з обмеженою відповідальністю ЕКСІЛОН ПРАЙМ: у строк до 20.04.2025 року надати до суду належним чином нотаріально завірені копії перекладу на польську мову у трьох примірниках для направлення відповідачу - SHPOLA SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA в порядку встановленому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (Гаага, 15.11.1965 року): апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКСІЛОН ПРАЙМ на рішення Господарського суду м. Києва від 20.01.2025 у справі №910/4034/24; ухвали Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 у справі №910/4034/24 про відкриття апеляційного провадження; ухвали Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 у справі №910/4034/24 про відкладення розгляду справи; прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів, підтвердження про вручення та короткого викладу документа, що підлягає врученню;

- ухвалено звернутись до Компетентного органу Республіки Польща - Ministry of Justice (Ministerstwo Sprawiedliwosci) Departament Wspolpracy Miedzynarodowej i Praw Czlowieka Al. Ujazdowskie 11, 00-950 Warsaw, P.O. Box 33, Poland, з судовим дорученням про вручення SHPOLA SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA після надання Товариством з обмеженою відповідальністю ЕКСІЛОН ПРАЙМ перекладу документів на польську мову.

Відповідні документи надано суду та надіслано адресатам, зокрема і відповідачу шляхом прямого поштового направлення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2025 розгляд справи перепризначено на 28.10.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 розгляд справи перепризначено на 09.12.2025.

Відповідно до статті 64 Конституції України, права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, в умовах запровадженого воєнного стану.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 09.12.2025 учасники справи своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив, проте, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. (ч. 3 ст. 263 ГПК України).

У відповідності до вимог ч. 5 статті 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників обов`язковою не визнавалась, у зв`язку з чим неявка представників інших учасників справи в судове засідання - не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи і що перевірено судом апеляційної інстанції, 12.07.2023 між відповідачем як продавцем та позивачем як покупцем було укладено Контракт, відповідно до якого відповідач зобов`язувався передати у власність (поставити) промислове електрообладнання (далі Товар) в асортименті згідно з рахунком-фактурою (інвойсом) позивачу, а останній зобов`язався прийняти цей Товар та сплатити кошти відповідно до умов цього договору (пункт 1.1 Контракту).

Пунктом 1.2 Контракту передбачено, що найменування, кількість, ціна за одиницю, загальна вартість Товару, місце поставки Товару, зазначаються в інвойсах, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Країна походження товару Китайська Народна Республіка. Країна призначення Україна (пункт 1.4 Контракту).

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Контракту, Продавець здійснює постачання Товару Вантажоодержувачу у погоджене Сторонами місце, що зазначене у інвойсі, на умовах доставки CPT Incoterms 2020. Доставка Товару здійснюється протягом 180 днів з дати фактичної сплати Покупцем вартості Товару.

Згідно з пунктом 7.1 Контракту, Покупець здійснює передоплату за Товар у повному обсязі, на підставі виставленого Продавцем рахунку-фактури (інвойсу) у грошовій формі, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на банківський рахунок Продавця протягом 20 банківських днів.

На виконання умов Контракту, відповідачем були виставлені позивачу відповідні інвойси № 1 від 12.07.2023, № 2 від 17.07.2023, № 3 від 18.07.2023 (копії долучені до матеріалів справи) на загальну суму 1533089,50 доларів США. У цих інвойсах відображене конкретне найменування, асортимент та опис Товару, кількість, ціна за одиницю, загальна вартість Товару, місце та строк поставки Товару, умови оплати (100% передоплата).

Позивачем було здійснено оплату вищевказаних інвойсів на загальну суму 1118774 доларів США, що підтверджуються залученими до матеріалів справи копіями платіжних інструкцій в іноземній валюті: № 5 від 17.07.2023 на суму 30000 доларів США; № 6 від 18.07.2023 на суму 196853,75 доларів США; № 7 від 19.07.2023 на суму 299920,25 доларів США; № 8 від 25.08.2023 на суму 297000 доларів США; № 9 від 28.08.2023 на суму 295000 доларів США.

Однак, Товар у встановлений Контрактом строк поставлений не був.

Позивачем було надіслано на адресу відповідача лист-вимогу № 05-02/24 від 05.02.2024 про здійснення відповідачем поставки Товару у строк до 29.01.2024 або ж повернення сплачених коштів у сумі 1118774 доларів США.

У відповідь на цей лист, відповідач листом від 23.02.2024 № 23/2-23 повідомив позивача про те, шо він планував здійснити пошук визначеного Контрактом товару і на отримані кошти здійснити його закупівлю. Були досягнуті попередні домовленості із виробниками, проте товар так і не був поставлений. На цей час відповідач веде перемовини з іншими виробниками. Запевнив позивача, що він робить все можливе, щоб якнайшвидше виконати зобов`язання передбачені Контрактом.

Проте, позивач зазначав, що на момент вирішення спору визначений Контрактом Товар так і не було поставлено, що, на думку позивача, свідчить про те, що відповідач при укладені Контракту не мав наміру поставляти Товар позивачу, і що у нього було достатньо часу для пошуку і поставки відповідного Товару для позивача. Тому, позивач вважає, що оспорюваний Контракт відповідачем був укладений без наміру на реальне настання правових наслідків.

Відповідач у відзиві вказував, що він є компанією зареєстрованою за законодавством Республіки Польща, працює на ринку з 2016 року. Компанія є великим імпортером, оптовим і роздрібним дистриб`ютором широкого спектру товарів. Компанія співпрацює з партнерами з різних країн світу і зарекомендувала себе як надійний партнер, який цінує взаємовигідне і довгострокове співробітництво. З позивачем його пов`язує давнє бізнес партнерство та особисті комерційні зв`язки директорів. Позивач, знаючи досвід відповідача, звернувся до нього з пропозицією щодо оптової закупівлі промислового електрообладнання. У відповідь відповідач надіслали комерційну пропозицію з актуальним каталогом продукції. Після узгодження усіх істотних умов 12.07.2023 між сторонами був укладений Контракт, та на його виконання відповідач отримав від позивача передоплату у сумі 1118774 доларів США.

Крім того, відповідач в суді першої інстанції не заперечував, що на момент переговорів та підписання Контракту замовлений позивачем товар був відсутній у відповідача, як і не було чіткої інформації його можливих постачальників. Однак відповідач вже не вперше стикається з подібними ситуаціями. Він неодноразово брався за пошук продукції під замовлення, навіть не маючі на той момент конкретних постачальників, і завжди успішно виконував свої зобов`язання. Саме тому він не приховував факт відсутності товару, а лише тимчасово утримував цю інформацію, аби отримати передплату за Контрактом. Відповідач зазначав, що від дійсно свідомо не повідомив позивачу про відсутність товару та постачальників під час переговорів, плануючи здійснити закупівлю на отримані кошти. Після отримання передплати відповідач розпочав пошук товару за зазначеними у рахунках (інвойсах) цінами, але, на жаль, не зміг знайти необхідну продукцію. Відповідач продовжує пошук і веде переговори з виробниками.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні, яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з Достатність доказів на нову - Вірогідність доказів та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування вірогідність доказів.

Стандарт доказування вірогідність доказів, на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі Дж. К. та Інші проти Швеції (J.K. AND OTHERS v. SWEDEN) ЄСПЛ наголошує, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування поза розумним сумнівом (beyond reasonable doubt). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Аналогічний підхід до стандарту доказування вірогідність доказів висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як баланс вірогідностей.

Відповідно до частини 2 статті 609, пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, зобов`язання (цивільні права та обов`язки) виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Як і будь-який правочин, договір є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

Згідно з частиною 5 статті 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У випадку не дотримання цієї вимоги, такий правочин може бути визнаний недійсним на підставі статей 215, 234 ЦК України, як такий, що вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином (фіктивний правочин).

Отже, укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України, як фіктивного правочину.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Частиною 1 статті 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому. Стаття ж 693 ЦК України передбачає можливість встановити у договорі обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата).

Позивач в обгрунтування позову наголошував, що оскільки відповідач не поставив у встановлений Контрактом строк передплачений Товар, і у нього на момент укладання цього договору був відсутній такий товар, то цей Контракт був укладений відповідачем без наміру поставити відповідний товар, тобто по суті Контракт є фіктивним правочином.

Однак, як обгрунтовано вказав суд першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, для визнання правочину фіктивним суду необхідно встановити умисел обох сторін на те, що вони обидві не мали на меті здійснити купівлю-продаж зазначеного у Контракті та інвойсах до нього товару. Проте, матеріалами справи вказаних обставини не підтверджуються, судом апеляційної інстанції не встановлені і позивачем в розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України не доведені.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

Як обгрунтовано встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, позивачем, у супереч вимогам статей 13, 74 ГПК України, належними засобами доказування не доведено ні суд першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції, що Контракт є фіктивним правочином, який було вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

При цьому, враховуючи встановлений статтею 14 ГПК України принцип диспозитивності господарського судочинства, яких передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, суд не може вийти за межі заявлених позивачем вимог.

З огляду на викладене, доводи скаржника про те, що позивач надав суду всі докази на підтвердження того факту, що відповідач не мав умислу на реальне настання правових наслідків, передбачених умовами укладеного Контракту судом апеляційної інстанції відхиляються як необгрунтовані та такі, що не підтверджуються належними доказами у справі.

Також, доводи скаржника про те, що відповідачем з моменту укладення Контракту (12.07.2023), станом на теперішній час, товар так і не був поставлений, а запевнення відповідача про те, що пошук товару триває і він буде поставлений не викликає довіри, - судом апеляційної інстанції відхиляються як необгрунтовані, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, статті 20 Господарського кодексу України (який був чинним на момент виникнення і перебігу спірних правовідносин) і статті 4 ГПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див.mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

Як слідує із пояснень позивача, він зазнав порушень своїх майнових прав з боку відповідача внаслідок порушенням останнім своїх зобов`язань за Контрактом не здійснення поставки у встановлений строк замовленого позивачем товару.

Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання (пункти 1, 2 частини 1 цієї статті).

Зокрема, частиною 2 статті 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме цей спосіб захисту у спірному випадку є ефективним для відновлення порушеного майнового права позивача. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі.

Інші доводи, обгрунтування, посилання учасників справи судом апеляційної інстанції враховані, проте, не є такими, що впливають на суть прийнятого судом апеляційної інстанції рішення.

Отже, усі доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду апеляційної інстанції у даній справі, з урахуванням меж апеляційного оскарження, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, яким відмовлено у задоволенні позову повністю.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам справи було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2025 у справі № 910/4034/24, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКСІЛОН ПРАЙМ на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2025 у справі № 910/4034/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва 20.01.2025 у справі № 910/4034/24 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Матеріали справи № 910/4034/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано: 17.12.2025.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді О.М. Сибіга

С.А. Гончаров