ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2025 року м.Дніпро Справа № 904/4337/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),

суддів: Чус О.В., Кощеєва І.М.

при секретарі судового засідання Карпенко А.С.

Представники сторін:

від позивача: ГНІДОЙ ОЛЕКСІЙ ВОЛОДИМИРОВИЧ (поза межами приміщення суду) - від ТОВ виробничо-комерційна фірма "ГЮСС" - адвокат, ордер серія АР №1233756 від 01.11.2023р.

від відповідача: Солодухін Максим Валерійович (в залі суду) - від Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України - витяг з ЄДР

від третьої особи: БАЛИКА ПАВЛО ОЛЕКСАНДРОВИЧ (поза межами приміщення суду) - від ТОВ «Міські комунікаційні системи» - адвокат ордер серія АР №1240580 від 01.02.2021р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "ГЮСС", м. Запоріжжя на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2025 (суддя Красота О.І.) у справі №904/4337/24

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "ГЮСС", м. Запоріжжя

До Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Дніпро

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Міські комунікаційні системи", м. Запоріжжя

про визнання рішення недійсним

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "ГЮСС" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України і просило суд:

- визнати рішення адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 54/52-р/к від 18.07.2024 у справі № 54/66-21 недійсним;

- стягнути з Відповідача судовий збір за подання позову у розмірі 3 028,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24 500,00 грн., витрати на залучення експертів та проведення експертизи у розмірі 22 718,40 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2025 у справі № 904/4337/24 у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що при розгляді справи № 54/66-21 Відділенням не було порушено норми матеріального та процесуального права, а рішення прийнято при повному, всебічному і об`єктивному з`ясуванні обставин справи, з огляду на що, рішення № 21-рш від 25.09.2019 у справі № 03/15-16 є законним та відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та ст. 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" (в редакції, чинній до 01.01.2024), є обов`язковим до виконання.

Разом з тим, з матеріалів справи № 54/66-21 (зокрема, пояснень Запорізької ОДА (в листі від 30.01.2023 за № 00857/08-46), Виконавчого комітету Запорізької міськради (в листі від 07.03.2023 за № 01070/03.3-20/06), ТОВ "Міські комунікаційні системи" (в листі від 09.12.2022 за № 1/12/2022) не вбачається, що в Листах за № 062 та за № 063 Позивачем спростовано неправдиві відомості про діяльність ТОВ "Міські комунікаційні системи" та його програмний продукт, що завдали шкоди діловій репутації останнього. Відтак, надсилання цих Листів не свідчить про виконанням Позивачем зобов`язання, встановленого пунктом 3 резолютивної частини рішення № 21-рш від 25.09.2019.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з зазначеним рішенням, через систему Електронний суд, Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "ГЮСС", м.Запоріжжя звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області в справі № 904/4337/24 від 27.03.2025 року скасувати повністю. Ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ТОВ ВКФ "ГЮСС" до Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання рішення адміністративної колегії № 54/52-р/к від 18.07.2024 року по справі № 54/66-21 - недійсним. Стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати в повному обсязі.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Позивач зазначає, що суд першої інстанції неправильно оцінив та фактично не дослідив листування Відповідача із Запорізькою ОДА та Запорізькою міською радою. На думку Позивача, ці листи:

- містили викривлену інформацію про дії Позивача;

- формували у адресатів хибне уявлення про обставини, важливі для справи;

- є недостовірними доказами (ст. 78 ГПК України), що вплинуло на висновки суду.

Позивач підкреслює, що суд проігнорував його аргументи щодо недостовірності цих доказів і не навів мотивів незгоди з ними у рішенні. Більше того - суд послався на відповіді місцевих органів влади як на доказ невиконання Позивачем рішення АМКУ, хоча зміст цих відповідей не підтверджує звинувачень проти Позивача.

На переконання позивача, суд зробив хибні висновки, не дослідивши належним чином листи Відповідача та відповіді на них, не врахувавши доводи Позивача про недопустимість таких доказів, і безпідставно визнав його винним у невиконанні рішення АМКУ.

Позивач заперечує висновок суду першої інстанції про те, що експертний висновок № 1377 від 14.03.2024 не спростовує позицію Відповідача. Позивач стверджує, що суд неправильно трактував рішення АМКУ № 21-рш від 25.09.2019 року - переніс зміст мотивувальної частини до резолютивної, розширивши обсяг зобов`язань Позивача.

Разом з тим, резолютивна частина рішення АМКУ не містить вимог щодо форми, змісту чи обсягу спростування, а лише визначає спосіб - направити листи до ЗОДА та ЗМР.

Скаржник стверджує, що Позивач виконав рішення АМКУ належним чином, надіславши листи-спростування.

При цьому, суд безпідставно поклав в основу висновки, які є результатом дискреції державного органу, що суперечить ст. 19 Конституції України та практиці Верховного Суду.

Отже, на переконання апелянта, суд першої інстанції не дослідив докази у справі та зробив припущення, чим порушив вимоги ГПК України.

На думку Позивача, рішення суду є необґрунтованим, ґрунтується на неправильному встановленні обставин справи та підлягає перегляду з обов`язковим повним дослідженням доказів апеляційним судом.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

16.05.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, за змістом якого зазначено наступне:

Під час розгляду справи Господарський суд Дніпропетровської обалсті у повній мірі дослідив усі докази, які були надані учасникам справи.

Крім того, відповідач звертає увагу, що до позовної заяви ТОВ «ГЮСС» було надано вичерпний перелік доказів, які входять до предмету доказування у цій справі.

На переконання відповідача, господарський суд в ході розгляду справи №904/4337/24 у повній мірі дослідив та оцінив наявні докази та надав їм належну правову оцінку.

Щодо суті Рішення Відділення, яке залишено без змін судом першої інстанції Відповідач зазначає, що зі змісту листів не вбачається, які саме неправдиві відомості про діяльність ТОВ «МКС» та та його програмний продукт, що визнані такими, що дискредитують ТОВ «МКС», спростовує ТОВ «ГЮСС». В той же час, в листі ТОВ ВКФ «ГЮСС» від 16.10.2020р вих. № 062, останнє не зазначає, які саме відомості ним спростовуються, не посилається на свої листи, якими була поширена недостовірна інформація відносно ТОВ «Міські комунікаційні системи». Відтак, вказаний лист ТОВ ВКФ «ГЮСС» не відновлює порушених прав ТОВ «Міські комунікаційні системи».

Відповіді Запорізької ОДА та Виконавчого комітету (яким ТОВ «Гюсс» повинно спростувати неправдиві відомості щодо діяльності ТОВ «МКС») підтверджують висновок Відділення, що Листи, надіслані ТОВ ВКФ «ГЮСС» до Запорізької ОДА та Запорізького міського голови, не спростовують неправдиві відомості про діяльність ТОВ «МКС» та його програмний продукт, що завдали шкоди діловій репутації ТОВ «МКС». Відтак, ці Листи не можна вважати належними доказами виконання ТОВ ВКФ «ГЮСС» зобов`язання, встановленого пунктом 3 резолютивної частини Рішення 21-рш.

Відповідач звертає увагу, що в Експертному висновку не досліджувались питання, чи є наведена ТОВ ВКФ «ГЮСС» у Листах (від 16.10.2020 № 062 та від 16.10.2020 № 063) інформація достатньою для того, щоб дійти висновків: а) які саме неправдиві відомості щодо діяльності ТОВ «МКС» та його товарів спростовує ТОВ ВКФ «ГЮСС» у Листі; б) у якій формі (спосіб) ТОВ ВКФ «ГЮСС» поширювало неправдиві відомості щодо діяльності ТОВ «МКС» та його товарів; в) на яке саме рішення адміністративної колегії Запорізького відділення ТОВ ВКФ «ГЮСС» посилається в Листі.

Таким чином, на переконання відповідача, дії ТОВ «ГЮСС», які полягають у не виконанні зобов`язання з припинення порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, встановленого пунктом 3 резолютивної частини Рішення № 21-рш, в частині не спростування неправдивих відомостей, пов`язаних з діяльністю ТОВ «МКС», у тому числі його товарів, кваліфіковано як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 4 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді виконання рішення органів Антимонопольного комітету України не в повному обсязі.

19.05.2025 до Центрального апеляційного гсоподарського суду надійшов відзив третьої особи ТОВ «Міські комунікаційні системи» на апеляційну скаргу, за змістом якого останній зазначає, що судом першої інстанції не було допущено жодних процесуальниїх порушень, а рішення у справі №904/4337/24 є законним та обгрунтованим.

Крім того, товариство зазначає, що позивачем не виконано зобов`язань, покладених на порушника пунктом 3 рішення Адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення АМКУ від 25.09.2019 №21-рш. В листі ТОВ ВКФ «ГЮСС» від 16.10.2020 вих №062, останнє не зазначає, які саме відомості ним спростовуються, не посилається на свої листи,якими була поширена недостовірна інформація відносно ТОВ «Міські телекомунікаційні системи». Відтак, вказаний лист ТОВ «ВКФ «ГЮСС» не відновлює порушених прав ТОВ «Міські комунікаційні системи».

На підставі наведеного, товариство вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а оскаржуване рішення таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені статтею 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області у даній справі відсутні.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Чус О.В., Кощеєв І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.05.2025 у відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "ГЮСС", м. Запоріжжя на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2025 у справі №904/4337/24. Розгляд справи призначити у судовому засіданні на 28.10.2025 о 10:00 годин.

14.05.2025 до Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання Товариства з обмееженою відповідальністю комерційна фірма «ГЮСС», яким просить суд здійснити дослідження електронного доказу по справі №904/4337/24 технічного запису судового засідання Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2025 року, в частині заданих питань представнику Відповідача та наданих ним відповідей.

28.10.2025 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

25.09.2019 адміністративною колегією Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі № 03/15-16 прийнято рішення № 21-рш, відповідно до якого:

1. визнано, що Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "ГЮСС" (далі Позивач) вчинило порушення, передбачене статтею 8 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", у вигляді поширення у будь-якій формі неправдивих відомостей, пов`язаних з діяльністю суб`єкта господарювання, у тому числі щодо його товарів, які завдали шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.

2. за порушення, вказане в пункті 1 цього рішення, накладено на Позивача штраф у розмірі 68 000,00 гривень.

3. зобов`язано Позивача у двомісячний строк з дня одержання цього рішення спростувати інформацію, поширення якої, згідно з пунктом 1 резолютивної частини цього рішення, визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, шляхом надсилання листів до Запорізької міської ради, Запорізької обласної державної адміністрації.

При цьому, в рішенні зазначено, що штраф підлягає сплаті у двомісячний строк з дня одержання рішення; відповідно до статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" протягом п`яти днів з дня сплати штрафу суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати до Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України документи, що підтверджують сплату штрафу; рішення може бути оскаржене до господарського суду у двомісячний строк з дня його одержання.

Так, вказаним рішенням було встановлено, що відомостями, які визнано порушенням, передбаченим статтею 8 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", була певна інформація, наведена у Звіті та Короткому звіті, яка поширена Позивачем шляхом надсилання її листами від 03.04.2014 № 28-5/7, від 22.04.2014 № 072 Запорізькій міській раді та від 07.04.2014 № 048, від 22.04.2014 № 069 Запорізькій облдержадміністрації.

Рішення № 21-рш від 25.09.2019 у справі № 03/15-16 отримано Позивачем 02.10.2019 (реєстраційний номер 064).

15.10.2019 Позивач, на виконання пункту 2, абзаців 2 та 3 пункту 3 рішення адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 21-рш від 25.09.2019 у справі № 03/15-16, сплатив штраф у розмірі 68 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3217 від 15.10.2019.

16.10.2019 Позивач, на виконання абзацу 2 пункту 3 рішення адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 21-рш від 25.09.2019 у справі № 03/15-16, направив із супровідним листом на адресу останнього документи, що підтверджують сплату штрафу, а саме: платіжне доручення № 3217 від 15.10.2019.

Позивач зазначає, що 16.10.2020, на виконання абзацу 1 пункту 3 рішення адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 21-рш від 25.09.2019 у справі № 03/15-16, спростував інформацію, визнану згідно з пунктом 1 резолютивної частини цього рішення, шляхом надсилання листів до Запорізької міської ради, Запорізької обласної державної адміністрації (листи з вих. № 062 та № 063).

До того ж, Позивач зазначає, що 13.01.2021 на виконання листа Голови комісії з припинення Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України Балюри Н.Л. за № 58-02/02-1267 від 29.12.2020, яке Позивач отримав 11.01.2021, направлено засвідчені належним чином світлокопії листів за № 063 та № 062 від 16.10.2020, якими спростовано інформацію, визнану згідно з пунктом 1 резолютивної частини рішення порушенням Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", шляхом надсилання листів до Запорізької міської ради та Запорізької обласної державної адміністрації.

29.10.2021 адміністративною колегією Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято розпорядження № 54/73-рп/к про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (справа 54/66-21) у вигляді не виконання рішення органів Антимонопольного комітету України.

18.07.2024 адміністративною колегією Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі № 54/66-21 прийнято рішення № 54/52-р/к, відповідно до якого:

1. визнано, що Позивач своїми діями, які полягають у не виконанні зобов`язання, встановленого пунктом 3 резолютивної частини рішення адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.09.2019 № 21-рш, вчинив порушення, передбачене пунктом 4 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді виконання рішення органів Антимонопольного комітету України не в повному обсязі.

2. за порушення, зазначене у пункті 1 резолютивної частини цього рішення, накладено штраф на Позивача у розмірі 68 000,00 грн.

Позивач вважає, що рішення № 54/52-р/к від 18.07.2024 у справі № 54/66-21 є недійсним у зв`язку із недоведенням обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказані обставини стали підставою для звернення Позивача з позовом до суду.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що 25.09.2019 адміністративною колегією Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі № 03/15-16 прийнято рішення № 21-рш, відповідно до якого:

1. визнано, що Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "ГЮСС" (далі Позивач) вчинило порушення, передбачене статтею 8 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", у вигляді поширення у будь-якій формі неправдивих відомостей, пов`язаних з діяльністю суб`єкта господарювання, у тому числі щодо його товарів, які завдали шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.

2. за порушення, вказане в пункті 1 цього рішення, накладено на Позивача штраф у розмірі 68 000,00 гривень.

3. зобов`язано Позивача у двомісячний строк з дня одержання цього рішення спростувати інформацію, поширення якої, згідно з пунктом 1 резолютивної частини цього рішення, визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, шляхом надсилання листів до Запорізької міської ради, Запорізької обласної державної адміністрації.

15.10.2019 Позивач, на виконання пункту 2, абзаців 2 та 3 пункту 3 рішення адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 21-рш від 25.09.2019 у справі № 03/15-16, сплатив штраф у розмірі 68 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3217 від 15.10.2019.

16.10.2019 Позивач, на виконання абзацу 2 пункту 3 рішення адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 21-рш від 25.09.2019 у справі № 03/15-16, направив із супровідним листом на адресу останнього документи, що підтверджують сплату штрафу, а саме: платіжне доручення № 3217 від 15.10.2019.

29.10.2021 адміністративною колегією Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято розпорядження № 54/73-рп/к про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (справа 54/66-21) у вигляді не виконання рішення органів Антимонопольного комітету України.

18.07.2024 адміністративною колегією Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі № 54/66-21 прийнято рішення № 54/52-р/к, відповідно до якого:

1. визнано, що Позивач своїми діями, які полягають у не виконанні зобов`язання, встановленого пунктом 3 резолютивної частини рішення адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.09.2019 № 21-рш, вчинив порушення, передбачене пунктом 4 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді виконання рішення органів Антимонопольного комітету України не в повному обсязі.

2. за порушення, зазначене у пункті 1 резолютивної частини цього рішення, накладено штраф на Позивача у розмірі 68 000,00 грн.

В постанові Верховного Суду від 27.11.2019р. у справі № 923/236/19, викладено наступний правовий висновок:

«Верховний Суд зауважує, що відповідно до п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити в т.ч. зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову».

Отже підставою позову є юридичні факти, які наводяться позивачем на обґрунтування своєї матеріально-правової вимоги, а саме факти, які мають значення для судового захисту суб`єктивного цивільного права.

Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і докази, що підтверджують позов. Підстави позову, які підтверджують, що спірне право належить позивачу, а на відповідача покладено певні обов`язки, становлять активну підставу. До їх складу входять також факти, які обґрунтовують належність доказів до справи, те, що позивач і відповідач є суб`єктами прав та обов`язків спірних правовідносин. Пасивну підставу позову становлять факти, з яких вбачається, що відповідач вчинив дії, спрямовані на заперечення права позивача або утвердження за собою права, яке йому не належить. Ці факти обґрунтовують потребу подання позову та захисту прав чи інтересів позивача. Вони свідчать, що право позивача порушене, оспорене чи невизнане, є загроза його порушення чи потреба у зміні існуючих між сторонами правовідносин.

Не вдаючись до теоретичних дискусій з надмірно ускладненою проблемою поняття про підставу позову, колегія суддів зауважу, що для потреб практичної діяльності, позивачу досить усвідомлювати, що на підтвердження своїх вимог потрібно подати фактичні дані (відомості про факти), тобто те, що можна назвати матеріально-правовою складовою підстави позову. Але при цьому такі дані мають встановлюватись передбаченими та дозволеними процесуальним законом засобами, вичерпний перелік яких вміщено в Главі 5. «Докази та доказування» Господарського процесуального кодексу України.

В якості підстав позову ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «ГЮСС», окрім неоспорюваних сторонами вищевстановлених фактичних обставин справи відносно того, що згідно пункту 3 резолютивної частини рішення № 21-рш адміністративною колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі № 03/15-16 від 25.09.2019 року, зобов`язано Позивача у двомісячний строк з дня одержання цього рішення спростувати інформацію, поширення якої, згідно з пунктом 1 резолютивної частини цього рішення, визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, шляхом надсилання листів до Запорізької міської ради, Запорізької обласної державної адміністрації, наведено наступні підстави позову: «…Диспозиція пункту 4 ч. 1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлює два самостійні склади правопорушень, а саме: невиконання рішення або виконання рішення не в повному обсязі.

Беззаперечним є факт того, що ТОВ ВКФ "ГЮСС" повністю та у встановлені строки сплатило штраф, а також надіслало до ЗОТВ АМКУ документи, що підтверджують сплату штрафу.

Вказана обставина свідчить про те, що в діях ТОВ ВКФ "ГЮСС" відсутній склад правопорушення, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді невиконання рішення органу Антимонопольного комітету України. …

… Однак, адміністративна колегія Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, не дивлячись на достеменно відомі їй беззаперечні факти (про що зазначено в пунктах 14-17 мотивувальної частини розпорядження), припускаючись порушень норм матеріального права, прийняла розпорядження № 54/73-рп/к від 29.10.2021 року, яким розпочато розгляд справи № 54/66-21 за ознаками вчинення товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "ГЮСС" порушення, передбаченого п. 4 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді не виконання рішення органів Антимонопольного комітету України.

Тобто, і це важливо, за версією адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України ТОВ ВКФ "ГЮСС" повністю на 100% проігнорувало рішення № 21-рш від 25.09.2019 року та не вчинило жодної дії для його виконання. …

… Очевидним є те, що в листах ТОВ ВКФ «ГЮСС» за № 062 та № 063 від 16.10.2020 року відсутня фраза «...спростування неправдивих відомостей щодо програмного комплексу «Розрахунок комунальних платежів м. Запоріжжя. 2013» (далі - «ПК 2013 МКС»), який ТОВ «МКС» було запроваджено в м. Запоріжжі для підприємств - надавачів житлово-комунальних послуг?». …

… Також доцільно зазначити, що Відділення, розглядаючи справу і приймаючи рішення № 21-рш, не встановило фактів того, що ТОВ ВКФ «ГЮСС» розповсюдило недостовірну інформацію на будь-які інші товари ТОВ «МКС», окрім програмного комплексу «Розрахунок комунальних платежів м. Запоріжжя. 2013».

З огляду на це є недоведеною Відділенням обставиною в справі № 54/66-21 (пункт 102), що ТО ВКФ «ГЮСС» в листах № 062 та № 063 не спростувало неправдиві відомості про діяльність ТОВ «МКС» та його програмного продукту.

Обвинувачення для ТОВ ВКФ «ГЮСС» в неповному виконання Рішення № 21-рш було б беззаперечним у тому разі, якби ТОВ ВКФ «ГЮСС» розповсюдило недостовірну інформацію і про інші товари ТОВ «МКС», але у своїх листах-спростуваннях (№ 062 та № 063) не конкретизувала по яким саме товарам спростовується недостовірна інформація.

Доходячи до висновку про винуватість ТОВ ВКФ «ГЮСС» у ненеповному виконанні Рішення № 21-рш, Відділення у пунктах 97-100 Рішення № 54/52-р/к зауважує і посилається на положення ч. 7 ст. 277, ст. 91 та ст. 94 Цивільного кодексу України в частині того, що спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

З подібними обґрунтуваннями не можна погодитись, оскільки вони не узгоджуються з резолютивною частиною Рішення по цій справі. ТОВ ВКФ «ГЮСС», рішенням яке оскаржується, не притягається до відповідальності за невиконання п. 3 Рішення № 21-рш в частині не направлення на адресу Запорізької міської ради та Запорізької обласної державної адміністрації листів-спростувань.

Оскільки спростування недостовірної інформації здійснюється СПОСОБОМ направлення на адресу Запорізької міської ради та Запорізької обласної державної адміністрації листів-спростувань за № 062 та № 063, що було зроблено ТОВ ВКФ «ГЮСС» 16.10.2020 року і є беззаперечним фактом.

Пунктом 3 Рішення № 21-рш зобов`язано ТОВ ВКФ "ГЮСС" спростувати інформацію, визнану пунктом 1 резолютивної частини цього рішення порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, шляхом надсилання листів до Запорізької міської ради та Запорізької обласної державної адміністрації. (пункт 1 Рішення: "Визнати, що ТОВ ВКФ "ГЮСС" вчинило порушення, передбачене статтею 8 Закону України "Про захист недобросовісної конкуренції", у вигляді поширення у будь-якій формі неправдивих відомостей, пов`язаних з діяльністю суб`єкта господарювання, у тому числі щодо його товарів, які завдали шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання"). …

… У нашому випадку Рішенням № 21-рш визначено такий спосіб - шляхом надсилання листів до Запорізької міської ради та Запорізької обласної державної адміністрації. Будь-яких інших вимог до спростування рішенням АМКУ не встановлено, у тому числі щодо форми, змісту та/або обсягу.

ТОВ ВКФ "ГЮСС" саме так і вчинило, а саме направило на адресу Запорізької міської ради та Запорізької обласної державної адміністрації письмове спростування.

Крім цього, ТОВ ВКФ "ГЮСС", надаючи відповідь на запит голови комісії з припинення тервідділення АМКУ, долучило засвідчені належним чином копії спростувань, які направлялись на адресу Запорізької міської ради та Запорізької обласної державної адміністрації.

Вказане свідчить, що ТОВ ВКФ" ГЮСС" належним чином виконало рішення Відділення, доречі від якого, не надходило будь-яких зауважень щодо невідповідності спростування законодавству чи Рішенню АМКУ. …».

Колегія суддів констатує, що зі змісту листів № 062 від 16.10.2020 (а.с. 60, том 1) та № 063 від 16.10.2020 (а.с. 58, том 1) (ідентичних за змістом): «… ТОВ ВКФ «ГЮСС» () на виконання п. 3 рішення адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, керуючись ст. 256 Господарського кодексу України вимушено спростовує неправдиві відомості, пов`язані з діяльністю ТОВ «Міські комунікаційні системи», у тому числі щодо його товарів. …» не можливо встановити, які саме неправдиві відомості про діяльність ТОВ «Міські комунікаційні системи» та його програмного продукту, які, відповідно, визнано такими, що дисредитують ТОВ «Міські комунікаційні системи», спростовує позивач.

Як встановлено судом першої інстанції та підтвердено наявними в матеріалах справи доказами, Товариство з обмеженою відповідальністю "Міські комунікаційні системи", діловій репутації якого Позивач завдав шкоди, у листі від 09.12.2022 за № 1/12/2022 надало пояснення, в яких зазначило, що переконане в тому, що Позивач не виконав зобов`язань, покладених на нього пунктом 3 рішення № 21-рш від 25.09.2019, оскільки дискредитація по відношенню до ТОВ "Міські комунікаційні системи" була здійснена шляхом поширення неправдивої інформації у листах Позивача від 03.04.2014 за № 282-5/7, від 07.04.2014 за № 048, 22.04.2014 за № 069, за № 072, від 19.03.2014 за № 035 та від 19.03.2014 за № 036. Безпосередньо у зазначених вище листах Позивач дав неправдиву негативну оцінку підприємницькій діяльності ТОВ "Міські комунікаційні системи"; поширення Позивачем неправдивої інформації вплинуло на ділову репутацію ТОВ "Міські комунікаційні системи". Водночас, в листі Позивача від 16.10.2020 за № 062 він не зазначає, які саме відомості ним спростовуються, не посилається на свої листи, якими була поширена недостовірна інформація відносно ТОВ "Міські комунікаційні системи". Відтак, вказаний лист Позивача не відновлює порушених прав ТОВ "Міські комунікаційні системи".

Для надання неупередженої оцінки діям Позивача в частині виконання (не виконання) останнім пункту 3 резолютивної частини рішення № 21-рш від 25.09.2019, Відділення надіслало листи від 18.01.2023 за № 54-02/103 Запорізькій обласній державній адміністрації та від 18.01.2023 за № 54-02/104 секретарю Запорізької міської ради (здійснює повноваження міського голови м. Запоріжжя до моменту початку повноважень Запорізького міського голови, обраного на позачергових виборах відповідно до закону, або до дня відкриття першої сесії Запорізької міської ради, обраної на чергових місцевих виборах, згідно з Рішенням Запорізької міської ради від 07.12.2022 № 82) про надання інформації, зокрема на такі питання:

1. чи є наведена Позивачем у Листі інформація достатньою для того, щоб дійти висновків:

які саме неправдиві відомості щодо діяльності ТОВ "Міські комунікаційні системи" та його товарів спростовує Позивач у Листі;

хто саме та у якій формі (спосіб) поширював неправдиві відомості щодо діяльності ТОВ "Міські комунікаційні системи" та його товарів;

на яке саме рішення адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України Позивач посилається в Листі;

2. у разі, якщо інформацію із відповідями на вищевказані питання отримано не із Листа Позивача, зазначити, у який спосіб та з яких джерел її було одержано.

Запорізька обласна державна адміністрація листом від 30.01.2023 № 00857/08-46 повідомила, що не володіє інформацією про характер інформації, поширюваної Позивачем стосовно ТОВ "Міські комунікаційні системи", з огляду на що не може надати будь-яку оцінку змісту листа Позивача від 16.10.2020 за № 062.

Виконавчим комітетом Запорізької міської ради (за підписом заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів) (далі Виконавчий комітет) в листі від 07.03.2023 за № 01070/03.3-20/06 зазначено, зокрема, що, виходячи зі змісту листа Позивача від 16.10.2020 за № 063, не вбачається, які саме неправдиві відомості щодо діяльності ТОВ "Міські комунікаційні системи" та його товарів спростовує Позивач в листі; у змісті цього листа не міститься посилання на реквізити рішення адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.

Отже, вищезазначені відповіді Запорізької ОДА та Виконавчого комітету (яким Позивач повинен спростувати неправдиві відомості щодо діяльності ТОВ "Міські комунікаційні системи") підтверджують висновок Відділення, що Листи, надіслані Позивачем до Запорізької ОДА та Запорізького міського голови, не спростовують неправдиві відомості про діяльність ТОВ "Міські комунікаційні системи" та його програмний продукт, що завдали шкоди діловій репутації останнього. Відтак, ці Листи не можна вважати належними доказами виконання Позивачем зобов`язання, встановленого пунктом 3 резолютивної частини рішення № 21-рш від 25.09.2019.

Щодо звукозапису судового засідання Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2025 року, в частині заданих питань представнику Відповідача та наданих ним відповідей, колегія суддів зауважує наступне:

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу Украни, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

2. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Позиція представників сторін, яка ними надається в судовому засіданні, в тому числі відповіді на поставлені питання враховуються судом у випадку відмінності цієї позиції від наданих суду першої інстанції заяв по суті в розумінні статті 161 Господарського процесуального кодексу України або суперечності наявним в матеріалам справи доказам. У будь-якому разі зміна позиції сторони, визнання будь-яких обставин в порядку частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу Украни, оформлюється відповідно до вимог процесуального закону.

Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18).

Система доказування у господарському процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини доказами (статті 13, 74 ГПК).

За змістом ст. 14 ГПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В той же час, згідно ч. 2 ст. 14 ГПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, і відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням тих чи інших процесуальних дій.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Обов`язок (тягар) доказування обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

У постанові Верховний Суд з посиланням на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18 з-поміж іншого зазначив, що "концепція негативного доказу", закріплена у частині десятій статті 81 ГПК України, не може тлумачитися так, що певна обставина вважається доведеною, допоки інша сторона її не спростувала, оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. За загальним правилом, тягар доведення обставин, які є підставою позову, покладається на позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів констатує, що апелянтом не доведено порушення Відділенням при розгляді справи № 54/66-21 норм матеріального та процесуального права, та прийняття рішення при неповному з`ясуванні обставин справи, що свідчить про відсутність підстав для визнання вказаного рішення недійсним.

У Постанові Верховного Суду від 22 листопада 2021 року у справі № 761/32924/19-ц сформовано наступну правову позицію: « … У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Lingens v. Austria» зазначено, що суду необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не можна. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. У даній справі ЄСПЛ вказав, що: «Суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» або тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе».

Так, фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Європейський суд з прав людини 02 червня 2016 року (остаточне - 17 жовтня 2016 року) ухвалив рішення у справі № 61561/08 «Інститут економічних реформ проти України», де, розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, зазначив, що відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес.

У цьому рішенні суд проводить відмінність між твердженнями про факти і оціночними судженнями. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню. Оціночне судження не може бути доведене, це порушує саму свободу думки, яка є основною частиною права, Оціночне судження не може бути доведене, це порушує саму свободу думки, яка є основною частиною права, гарантованого статтею 10 Конвенції.

Відповідно до пунктів 5,6 частини 2 статті 258 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній скарзі, в тому числі, мають бути зазначені:

5) у чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо);

6) нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції;

Відповідно, доводи апеляційної скарги в частині того, що: «… В своєму рішенні суд першої інстанції зазначає, що висновок експерта № 1377 від 14.03.2024 року, який було надано Позивачем, як доказ у справі № 54/66-21, не спростовує висновків Відділення.

Обґрунтовуючи свою позицію суд посилається на розділ 6 "Остаточні висновки у справі" (абзац 129) мотивувальної частини рішення № 21-рш від 25.09.2019 року, відповідно до якого "...порушенням законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, передбаченим статтею 8 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції" у вигляді поширення у будь-якій формі неправдивих відомостей, пов`язаних з діяльністю суб`єкта господарювання, у тому числі щодо його товарів, які завдали шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання, є дії Позивача, які полягали у:

- поширенні неправдивих відомостей щодо діяльності Заявника шляхом направлення Позивачем Короткого звіту та Звіту до Запорізької облдержадміністрації, Запорізького міського голови та МКП "Основаніє", висновки яких містять неправдиву інформацію щодо діяльності Заявника, у тому числі щодо недоліків у роботі ПК 2013 МКС;

- які завдали шкоду діловій репутації Заявника та призвели до невиконання договірних зобов`язань перед ним та, як наслідок, припинення договірних відносин Заявника з МКП "Основаніє".

Листи Позивача від 03.04.2014 за № 28-5/7, від 22.04.2014 за № 072, від 07.04.2014 за № 048, від 22.04.2014 за № 069;

"Короткий звіт по аудиту ПК 2013 МКС";

"Звіт про проведення технічного аудиту ПК "Розрахунок комунальних платежів м. Запоріжжя, 2013" в МКП "Основаніє" від 03.04.2014";

Програмний комплекс "Розрахунок комунальних платежів м. Запоріжжя. 2013".

Отже, згідно з рішенням № 21-рш від 25.09.2019 діями Позивача, які визнано порушенням, передбаченим статтею 8 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", є поширення Позивачем певної неправдивої інформації (про "недоліки" програмного комплексу «Розрахунок комунальних платежів м. Запоріжжя. 2013», запровадженого ТОВ "Міські комунікаційні системи" у м. Запоріжжі з подальшим його супроводженням), наведеної у Звіті та Короткому звіті, шляхом надсилання її Запорізькій міській раді та Запорізькій ОДА листами від 03.04.2014 за № 28-5/7, від 22.04.2014 за № 072, від 07.04.2014 за № 048, від 22.04.2014 за № 069".

У подальшому суд констатує цю обставину, як встановленою і обов`язковою для виконання свого часу Позивачем, а саме: "Саме ці неправдиві відомості Позивач мав спростувати відповідно до зобов`язання, встановленого пунктом 3 резолютивної частини рішення № 21-рш від 25.09.2019".

Вважаємо за потрібне зазначити, що Розділ 6 "Остаточні висновки у справі" (абзац 129) мотивувальної частини рішення № 21-рш від 25.09.2019 року - є висновком для визнання ТОВ ВКФ "ГЮСС" винуватим у порушенні статті 8 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції".

У той же час резолютивна частини рішення № 21-рш від 25.09.2019 року, якою визначено обов`язки ТОВ ВКФ "ГЮСС", містила вказівку (пункт 3 резолютивної частини) для Позивача:

1) у двомісячний строк з дня одержання цього рішення

2) спростувати інформацію, визнану згідно з пунктом 1 резолютивної частини цього рішення порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, а саме: поширення у будь-якій формі неправдивих відомостей, пов`язаних з діяльністю суб`єкта господарювання, у тому числі щодо його товарів, які завдали шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання

3) шляхом надсилання листів до Запорізької міської ради, Запорізької обласної державної адміністрації.

Статтею 256 Господарського кодексу України передбачено - у разі встановлення факту дискредитації суб`єкта господарювання Антимонопольний комітет України, його територіальні відділення мають право прийняти рішення про спростування за рахунок порушника поширених ним неправдивих, неточних або неповних відомостей у строк і спосіб, що визначені законодавством або цим рішенням.

Законодавством України не визначено вимог (у тому числі форми, змісту та/або обсягу), дотримання яких в документі винного в порушенні конкурентного законодавства вважатиметься належним спростуванням.

У зв`язку з цим, винний у порушенні конкурентного законодавства зобов`язаний спростувати неправдиві відомості у строк і спосіб, що визначені Рішенням тервідділення АМКУ.

У нашому випадку Рішенням визначено такий спосіб - шляхом надсилання листів до Запорізької міської ради та Запорізької обласної державної адміністрації. Будь-яких інших вимог до спростування рішенням АМКУ не встановлено, у тому числі щодо форми, змісту та/або обсягу.

ТОВ ВКФ "ГЮСС" саме так і вчинило, а саме направило на адресу Запорізької міської ради та Запорізької обласної державної адміністрації письмове спростування.

Конституція України у частині другій статті 19 закріплює правило, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом».

Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Аналізуючи наявність чи відсутність дискреції в органів публічної влади, суди, як вказує практика, застосовують підхід, взявши до уваги Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)251, які прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді і відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Судова практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) з питань обсягу судового контролю встановлює загальні рамки, в межах яких дискреційна влада може здійснюватися і юридично контролюватися. Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи, Венеційської комісії хоча формально й не мають обов`язкового характеру, однак вони є дуже важливими для національної практики, зокрема, для надання змістовного тлумачення, а також розширення принципів, втілених у процесуальних кодексах України, які встановлюють вимоги і для реалізації дискреційних повноважень, зокрема частини другої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (ГПК).

У практиці ЄСПЛ вироблено низку принципів і тестів, які дають судам орієнтири під час судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень адміністративними органами, у тому числі АМКУ.

Будь-яке рішення державного органу, уповноваженого на здійснення певної діяльності, не може ґрунтуватися на припущеннях чи досліджених не у повній мірі фактах та обставин, що стали підставою для ухвалення певного рішення.

Вказаний висновок ґрунтується також на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 02.07.2019 у справі № 910/23000/17 стосовно того, що дискреційні повноваження АМКУ не повинні використовуватися органом свавільно, а суд повинен мати можливість переглянути рішення, прийняті на підставі реалізації цих дискреційних повноважень, що є запобіжником щодо корупції та свавільних рішень в умовах максимально широкої дискреції державного органу.

У постанові від 02.07.2019 у справі № 910/23000/17 Велика Палата Верховного Суду наголосила на важливості дотримання принципу належного врядування та унеможливлення свавільного використання дискреційних повноважень, що АМКУ має враховувати при ухваленні рішень.

Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а у гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням судочинства завжди є контроль легальності.

З огляду на зазначене висновок суду, що "Саме ці неправдиві відомості Позивач мав спростувати відповідно до зобов`язання, встановленого пунктом 3 резолютивної частини рішення № 21-рш від 25.09.2019", не ґрунтується на законі (судовій практиці) і свідчить про невідповідність обставин, що мають значення для справ, які суд першої інстанції визнав встановленими …» відхиляються колегією суддів як такі, що носять характер оціночних суджень, оскільки не містять в собі посилань на конкретну інформацію - про дати, події, дії, факти, осіб тощо і, відповідно, мають бути перевірені судом апеляційної інстанцїі на предмет того, чи є вони істинними або хибними.

Доводи впеляційної скарги в частині: «… Проте, аналізуючи рішення суду першої інстанції можна дійти висновку, що суд, всупереч положеннням п. 1 ч. 1 ст. 129 Конституції України, порушив принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом.

Свідченням цього є те, що рішення суду першої інстанції буквально "пропитано" копіюванням (навіть цілими абзацами) тексту рішення адмінастартивної колегії Відповідача. Водночас, суд не дослідив жодного доказу, які б підтверджували ті або інші заключенна Відповідача.

Слід зауважити, що Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження своєї позиції та обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Доцільно повторно зауважити, що відповідно до ГПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. …» не містять в собі тверджень, які б спростували встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи, в зв`язку із чим відхиляються колегією суддів, як такі, що не містять в собі доводів, які б могли бути перевірені на предмет відповідності фактичним обставинам справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо невиконання позивачем зобов`язання зі спростування поширених ним неправдивих відомостей, встановлених пунктом 3 резолютивної частини рішення №21-рш від 25.09.2019р. та , відповідно, відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин. Доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.

З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2025 у справі № 904/4337/24 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "ГЮСС" на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 4542 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "ГЮСС", м. Запоріжжя на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2025 у справі №904/4337/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2025 у справі №904/4337/24 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору у сумі 4542 грн. покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "ГЮСС", м. Запоріжжя.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено 16.12.2025

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв