РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.12.2025Справа № 910/10706/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., за участі секретаря судового засідання Петькун Д.О., розглянувши матеріали справи

За позовом Київської міської ради (01044,вул. Хрещатик, буд.36,м. Київ,)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НЬЮПОРТ ХОЛДІНГ" (69096,вул. Каховська, буд.11А,м. Запоріжжя, Запорізький р-н, Запорізька обл., )

про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у розмірі 6 696 165,89 грн

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київська міська рада (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НЬЮПОРТ ХОЛДІНГ" (далі - відповідач) про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати 6 696 165,89 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2025 суддя Ягічева Н.І. відкрила провадження по справі та призначила підготовче засідання на 30.09.2025.

19.09.2025 в системі "Електронний суд" відповідачем сформовано відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує та вказує, без укладених договорів оренди землі, відсутні правові підстави сплачувати орендну плату за земельну ділянку у розмірі визначеному рішенням Київської міської ради. Відповідач подавав до відповідної Державної податкової інспекції податкові декларації з плати за землю за 2020,2021,2024 роки та сплатило за користування земельними ділянками у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рівні мінімальної ставки орендної плати, що відповідає п. 288.5.1 Податкового кодексу України. Також відповідач заявляє про застосування строків позовної давності.

У судовому засіданні 30.09.2025 судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 21.10.2025.

У судовому засіданні 21.10.2025 оголошено перерву до 11.11.2025.

20.10.2025 в системі "Електронний суд" позивачем сформовано відповідь на відзив.

29.10.2025 в системі "Електронний суд" відповідачем сформовано додаткові пояснення по справі.

У судовому засіданні 11.11.2025 долучено докази до матеріалів справи та оголошено перерву до 25.11.2025.

20.11.2025 в системі "Електронний суд" відповідачем сформовано додаткові пояснення по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу по суті на 09.12.2025.

В судовому засіданні 09.12.2025 представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні 09.12.2025 було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

13.07.2023 Київська міська рада (далі - Позивач) прийняла рішення № 7049/7090 «Про передачу ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НЬЮПОРТ ХОЛДІНГ»» (далі - Відповідач) земельної ділянки в оренду для реконструкції АЗС, будівництва кафе, магазину та автомийки, а також пункту заміни мастил на дорозі Кільцевій, 12 у Святошинському районі міста Києва .

Згідно з вказаним рішенням вирішено передати ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НЬЮПОРТ ХОЛДІНГ», за умови виконання пункту 2 цього рішення, в оренду на 10 років земельну ділянку площею 0,6289 га (кадастровий номер :75:230:0080) для реконструкції АЗС, будівництва кафе, магазину та автомийки, а також пункту заміни мастил (код виду цільового призначення - 03.07, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі) на дорозі Кільцевій, 12 у Святошинському районі міста Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно (право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 березня 2017 року, номер відомостей про речове право 19694475) (категорія земель - землі житлової та громадської забудови).

На підставі вищезазначеного рішення між Київською міською радою та ТОВ «НЬЮПОРТ ХОЛДІНГ» укладено договір оренди земельної ділянки від 03.07.2024 № 2722.

Згідно з інформаційною довідкою від 21.08.2025 № 440367581з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно договір оренди Земельної ділянки зареєстровано 03.07.2024, орендодавець за яким Київська міська рада, орендар - приватне підприємство «Стріт Геймз» (номер запису про інше речове право: 55710236).

Також, згідно з інформаційною довідкою від 21.08.2025 № 440367581 (номер запису про інше речове право: 55710236) додано орендаря: Публічне акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ковернот», орендаря ТОВ «НЬЮПОРТ ХОЛДІНГ» видалено.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідач не сплачував орендну плату за користування вищезазначеною земельною ділянкою з моменту набуття права власності на об`єкти нерухомого майна, що розташовані на земельній ділянці до моменту реєстрації права оренди на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 6 696 165,89 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом статті 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Статтею 80 Земельного кодексу України передбачено, що суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» - відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За приписами статті 93 Земельного кодексу України та статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У відповідності до ч. 2 та з ст. 21 Закону України «Про оренду землі» - розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

За умовами абз. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» - орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

В силу статті 206 Земельного Кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у вказаній редакції).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття земельний податок і орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Частина перша статті 93 Земельного Кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди, зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій цей будинок, будівля, споруда розташовані.

У цьому випадку відсутність документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою у ТОВ «НЬЮПОРТ ХОЛДІНГ» за вказаний у позові період не може бути визнаний як її самовільне використання, однак не надає права на її безоплатне використання.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 922/981/18 та у постанові від 02.06.2020 № 922/2417/19.

Відповідно до статті 83 Земельного кодексу України, а також згідно з інформаційною довідкою від 21.08.2025 № № 440367581 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради є власником земельної ділянки площею 0,6289 га (кадастровий номер :75:230:0080) на дорозі Кільцевій, 12 у Святошинському районі міста Києва.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 21.03.2024 № НВ-024, державна реєстрація земельної ділянки площею 0,6289 га (кадастровий номер :75:230:0080) на дорозі Кільцевій, 12 у Святошинському районі міста Києва, цільове призначення: 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, проведена 28.04.2012 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 03.02.2012.

Отже, земельна ділянка з кадастровим номером :75:230:0080 сформована та є об`єктом цивільних прав у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України з 28.04.2012.

Згідно з інформаційною довідкою від 21.08.2025 № 440363976 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на земельній ділянці з кадастровим номером :75:230:0080 розташований комплекс будівель загальною площею 166,4 кв. м на Кільцевій дорозі, будинок 12, який складається з будівлі АЗС № 14, А площею 69, 1 кв. м та комори, Б, б площею 97, 3 кв. м., який належав на праві приватної власності ТОВ «НЬЮПОРТ ХОЛДІНГ» на підставі акта прийому-передачі від 27.03.2017 №№ 1153, 1154, про що зроблено запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 27.03.2017, номер відомостей про речове право: 19694475.

Відповідно до відомостей, що вказані у вищезазначеній інформаційній довідці, право власності Відповідача на комплекс будівель загальною площею 166,4 кв. м. припинено 07.02.2025 на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.2025 № 291, укладеного з Публічним акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ковернот» (номер відомостей про речове право: 58414142).

Отже, суд дійшов до висновку, Відповідач був власником комплексу будівель загальною площею 166,4 кв.м., що розташовані на земельний ділянці з кадастровим номером :75:230:0080 у період з 27.03.2017 по 07.02.2025.

Згідно частини 2 статті 792 Цивільного кодексу України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

У відповідності до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором, відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання договірних зобов`язань повинно здійснюватися відповідно до умов договору, загальних положень щодо виконання зобов`язань, визначених у главі 48 Цивільного кодексу України, та спеціальних правил стосовно виконання окремих видів договірних зобов`язань.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положення Земельного кодексу України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 120 цього Кодексу (у редакції, чинній на час набуття відповідачем права власності на нежитлову будівлю, розташовану на спірній земельній ділянці) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давнього Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20 та у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 року у справі № 922/2060/22.

Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України, статті 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 року у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 року у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 року у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 року у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 року у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 року у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 року у справі №922/652/18, від 21.05.2019 року у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 року у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 року у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 року у справах № 22/207/15 і № 922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 року у справі № 922/2413/19.

Отже, вимоги чинного законодавства поклали на Відповідача обов`язок з вирішення питання землекористування земельною ділянкою, на якій розміщено нерухомий об`єкт, який було придбано на підставі правочину.

Таким чином, із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна Відповідач, як власник такого майна, став фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, тому саме із цієї дати у Відповідача виник обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою (укласти відповідний договір та оформити речові права на земельну ділянку), а також обов`язок сплачувати грошові кошти за користування земельною ділянкою, на якій розташовано майно.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" частини першої статті 156 цього Кодексу власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом указаних приписів Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіюваної шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях.

Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, а також у постановах Верховного Суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20, від 13.07.2022 у справі № 922/246/21, від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 922/207/15, № 922/5468/14, від 16.09.2020 у справі № 922/3361/19, від 24.06.2020 у справі № 922/2414/19, від 17.03.2020 у справі № 917/353/19, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18.

Відповідач не є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (стаття 14.1.72 Податкового кодексу України).

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (статті 14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 284.1 ст. 284 Податкового кодексу України органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю, що сплачується на відповідній території.

Викладені в постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 27.04.2021 у справі № 922/2378/20, де суд виснував таке: « 49. З урахуванням системного аналізу змісту пункту 10.1.1. статті 10, підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14, статей 40, 41, пункту 265.1.3. статті 265 ПК України та встановлених судами фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені норми у подібних правовідносинах слід застосовувати таким чином: «власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм ПК України».

Статтею 20 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною і міською радою. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.

Так, відповідно до Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 19.01.2024 № НВ-024 вартість земельної ділянки з кадастровим номером :75:230:0080 в 2024 році становила 22 040 380,92 грн.

Розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :75:230:0080 також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 21.03.2024 № НВ-024.

Так, відповідно до інформації, що вказана у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 21.03.2024 № НВ-024 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :75:230:0080 проведена 19.01.2024 та становить 22 040 380, 92 грн.

Згідно з пунктом 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.

Індекс споживчих цін встановлюється Державною службою статистики України, є загальнодоступним, розміщується на їх офіційному сайті, а тому не потребує доказуванню.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :75:230:0080 в розрізі років визначалась з урахуванням вищезазначених положень законодавства та становила: за 2017 рік - 16 577 760, 25 грн. (16 577 760, 25/1.0); за 2018 рік - 16 577 760, 25 грн. (16 577 760, 25/1.0); за 2019 рік - 16 577 760, 25 грн. (16 577 760, 25/1.0); за 2020 рік - 16 577 760, 25 грн. (16 577 760, 25/1.0); за 2021 рік - 16 577 760, 25 грн. (18 235 536, 28/1,1); за 2022 рік - 18 235 536, 28 грн. (20 970 866, 72/1,15); за 2023 рік - 20 970 866, 72 грн. (22 040 380, 92/1,051). Земельна ділянка з кадастровим номером :75:230:0080 сформована та є об`єктом цивільних прав у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України з 28.04.2012.

Відповідачем набуто та зареєстровано право власності на нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :75:230:0080 27.03.2017.

Водночас, на підставі рішення Київської міської ради від 06.10.2011 № 327/6543 земельну ділянку площею 0,6289 га з кадастровим номером :75:230:0080 було передано в оренду на 5 років ТОВ «АНТЕЛ-СТАНДАРТ» для реконструкції АЗС, будівництва кафе, магазину та автомийки, а також пункту заміни мастил (договір оренди земельної ділянки від 28.04.2012 № 75-6-00547, термін дії якого закінчився 28.04.20217.

Отже, судом встановлено, Позивач звернувся до Відповідача про безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності з 29.04.2017 (день, що слідує за днем закінчення договору оренди земельної ділянки від 28.04.2012 № 75-6- 00547, термін дії якого закінчився 28.04.2017) по 02.07.2024 (день, що передує даті укладення договору оренди спірної земельної ділянки та державної реєстрації права оренди на дану земельну ділянку).

Окрім того, Позивач виключив зі своїх розрахунків період з 01.07.2021 по 31.12.2023, заявлений прокурором у справі № 910/7350/24.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 21.03.2024 № НВ-024, земельна ділянка з кадастровим номером :75:230:0080 належить до земель з видом цільового призначення - 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Категорія земель: землі житлової та громадської забудови.

Як було зазначено вище, відповідно до Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 19.01.2024 вартість земельної ділянки з кадастровим номером :75:230:0080 в 2024 році становила 22 040 380,92 грн.

Відповідно до інформації, що вказана у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 21.03.2024 № НВ-024 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :75:230:0080 проведена 19.01.2024 та становить 22 040 380, 92 грн.

Відповідно до розрахунку наданого Позивачем загальна сума відшкодування розраховується таким чином: 1) 29.04.2017 по 31.12.2017 16 577 760,25*8%/365*247 = 897 469,98 грн.; 2) 01.01.2018 по 31.12.2018 16 577 760,25*8%/365*365 = 1 326 220,82 грн.; 3) 01.01.2019 по 31.12.2019 16 577 760,25*8%/365*365 = 1 326 220,82 грн.; 4) з 01.01.2020 по 31.12.2020 16 577 760,25*12%/366*366 днів =1 989 331,23 грн.; 5) з 01.01.2021 по 30.06.2021 16 577 760,25*12%/365*181 день = 986 490,28 грн.; 6) з 01.01.2024 по 02.07.2024 22 040 380,92*12%/366*184 дні = 1 329 649,21 грн.; а разом: 897 469,98 + 1 326 220,82 + 1 326 220,82 + 1 989 331,23 + 986 490,28 +1 329 649,21 = 7 855 382,34 грн, де зазначені: період (рік) розрахунку; нормативно-грошова оцінка земельної ділянки за вказаний період; ставка орендної плати, яка підлягала застосуванню у відповідному періоді (році); кількість днів у відповідному році; кількість днів у відповідному періоді та сума сплати за відповідний період.

Крім того, за даними Головного управління ДПС у місті Києві (лист від 24.01.2025 № 2259/5/26-15-04-15-03) Відповідач подавав декларації по платі за землю (земельний податок та/ або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) стосовно спірної земельної ділянки та за 2020-2024 роки сплачував земельний податок на землю в такому розмірі (відповідно до розрахунків, наданих ГУ ДПС у м. Києві у Додатку №1 до свого листа): за 2020 р. - 279 431,84 грн; за 2021 р. - 419 147,76 грн; за 2024 р. - 460 636, 85 грн; а разом: 279 431,84 + 419 147,76 + 460 636, 85 = 1 159 216, 45 грн.

На твердження Відповідача щодо часткової оплати, суд зауважує, що Позивачем враховано інформацію про сплачені кошти відповідачем за період з 2020, 2021 року, водночас заявлений розрахунок позивача склав 6 696 165,89 грн, що менше на суму 68 663,72 грн ніж з урахуванням наданих платіжних доручень відповідачем.

Таким чином, суд прийшов до висновку, вимога позивача про стягнення безпідставно збережених коштів за період з 29.04.2017 по 02.07.2024 з урахуванням суми сплаченого відповідачем земельного податку за Земельну ділянку, а саме кошти у сумі 6 696 165,89 грн є обгрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

Щодо заявленої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України).

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із частиною першою статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України.

Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.

Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).

Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.

Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.

Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХнабрав чинності 30 січня 2024 року.

Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.

Підсумовуючи, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану».

04.09.2025 в набув чинності Закон України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" від 14.05.2025 N 4434-IX, який відновлює перебіг строків позовної давності. З розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу виключено норму, що зупиняла строки на час воєнного стану (пункт 19).

Матеріалами справи встановлено, позовна заява пред`явлена до суду - 27.08.2025 р. з урахуванням викладеного, враховуючи наведені висновки Великої Палати Верховного Суду, поданий позов є таким, що пред`явлений в межах позовної давності, а тому відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності, передбачених статтею 267 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір покладається на відповідача у зв`язку з задоволенням позову у повному обсязі (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 86, 129, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НЬЮПОРТ ХОЛДІНГ» (вул. Каховська, буд. 11А, м. Запоріжжя, Запорізька обл., 69096; ) на користь Київської міської ради (вул. Хрещатик, 36, м. Київ, 01001; ) безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0,6289 га (кадастровий номер :75:230:0080) на дорозі Кільцевій, 12 у Святошинському районі міста Києва у сумі 6 696 165 (шість мільйонів шістсот дев`яносто шість тисяч сто шістдесят п`ять) грн 89 коп та 80 353 (вісімдесят тисяч триста п`ятдесят три) грн 99 коп судового збору.

3.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне судове рішення складено 12.12.2025.

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА