УХВАЛА

16 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 902/262/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Губенко Н.М. - головуючий, Вронська Г.О., Кондратова І.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Долгополової Ю.А.,

представників учасників справи:

позивача (відповідача за зустрічним позовом) - Чернявський В.С.,

відповідача (позивача за зустрічним позовом) - Жейда Г.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Вінницяобленерго"

на рішення Господарського суду Вінницької області

у складі судді Тварковського А.А.

від 29.05.2025 та

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Юрчук М.І. - головуючий, Павлюк І.Ю., Розізнана І.В.

від 10.09.2025

за позовом Акціонерного товариства "Вінницяобленерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля-Залізобетон"

про стягнення 876 728,08 грн вартості необлікованої електричної енергії

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля-Залізобетон"

до Акціонерного товариства "Вінницяобленерго"

про визнання незаконним та скасування рішення.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Вінницяобленерго" звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля-Залізобетон" про стягнення 876 728,08 грн вартості необлікованої електричної енергії.

Первісні позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Поділля-Залізобетон" було порушено Правила роздрібного ринку електричної енергії, про що складено Акт про порушення № 04253 від 25.10.2023. За результатами розгляду вказаного акта комісією з розгляду актів було прийнято рішення, яке оформлено протоколом засідання комісії від 23.11.2023 № 84, про здійснення розрахунку вартості необлікованої електричної енергії. Згідно з проведеним розрахунком, вартість необлікованої електричної енергії, внаслідок порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Поділля-Залізобетон" Правил роздрібного ринку електричної енергії, становить 876 728,08 грн. Рахунок на оплату зазначеної вартості необлікованої електричної енергії було направлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Поділля-Залізобетон", однак останнє не здійснило оплату такого рахунку.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Поділля-Залізобетон" звернулось до Господарського суду Вінницької області з зустрічним позовом до Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" про визнання незаконним та скасування рішення комісії Структурної одиниці "Вінницькі міські електричні мережі" Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" з розгляду акта про порушення № 04253 від 25.10.2023, оформленого протоколом № 84 від 23.11.2023.

Зустрічний позов мотивовано тим, що порушення, зазначене в акті про порушення № 04253 від 25.10.2023 не встановлене та не доведене, тому рішення комісії № 84 від 23.11.2023 з розгляду такого акта є незаконним та підлягає скасуванню.

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

З 05.05.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Поділля-Залізобетон" є споживачем послуг з розподілу електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії № ВІ-002500 від 05.05.2022, укладеного з Акціонерним товариством "Вінницяобленерго" (оператор системи розподілу, ОСР).

За умовами зазначеного договору послуги з розподілу електричної енергії надаються за адресою знаходження об`єктів Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля-Залізобетон": вул. Зулінського, 14А у м. Вінниці.

25.10.2023 представниками Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" в присутності представника Споживача було обстежено електроустановки та перевірено схему обліку електричної енергії на об`єкті Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля-Залізобетон" по вул. Зулінського, 14А у м. Вінниці.

За результатами перевірки складено Акт про порушення № 04253 від 25.10.2023, в якому зафіксовано порушення Споживачем підпункту 8 пункту 5.5.5 ПРРЕЕ, а саме, не забезпечено цілісності встановлених пломб на передній панелі доступу до вимірювальних трансформаторів напруги, пломба встановлена згідно з актом про пломбування № 0008153 від 18.09.2023, № пломби ОСР 08344767 (пломба зірвана, відсутня).

В Акті технічної перевірки вимірювального комплексу на стороні 6-110 кВ № 0008153 від 18.09.2023 визначено (Акт про пломбування та збереження пломб і встановлених індикаторів до Акта), що на передній стороні трансформатора напруги встановлено пломбу № 08344767.

У матеріалах справи містяться копії Актів технічної перевірки вимірювального комплексу на стороні 6-110 кВ №0004502 від 28.10.2013 та № 0005995 від 07.02.2017, у яких зафіксовано, що на об`єкті споживача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля-Залізобетон" по вул. Зулінського (Тарногродського), 14А у м. Вінниці на передній стороні трансформатора напруги встановлено пломбу № 08344757.

Згідно з Актом технічної перевірки вимірювального комплексу на стороні 6-110 кВ № 0009438 від 25.03.2022 зафіксовано, що на об`єкті споживача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля-Залізобетон" по вул. Зулінського, 14А у м. Вінниці на передній стороні трансформатора напруги встановлено пломбу № 08344767, а згодом згідно з Актом технічної перевірки вимірювального комплексу на стороні 6-110 кВ № 0008213 від 25.10.2023 зазначено, що встановлено пломбу № 08344757.

23.11.2023 комісія Структурної одиниці "Вінницькі міські електромережі" Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" розглянула Акт про порушення № 04253 від 25.10.2023, за результатами розгляду якого здійснила нарахування вартості необлікованої електричної енергії в обсязі 117 459 кВт*год на суму 876 728,08 грн. Таке рішення комісії оформлене протоколом засідання комісії № 84 від 23.11.2023.

Відповідний рахунок на оплату доставлено Споживачу. Протягом 30-денного строку з дня отримання рахунку Товариство з обмеженою відповідальністю "Поділля-Залізобетон" не здійснило оплати вартості необлікованої електричної енергії.

3. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 29.05.2025 у справі № 902/262/25, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2025, у задоволенні первісного позову відмовлено; зустрічний позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення комісії Структурної одиниці "Вінницькі міські електричні мережі" Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" по розгляду акта про порушення № 04253 від 25.10.2023, оформлене протоколом № 84 від 23.11.2023. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що:

- в Акті про порушення № 04253 від 25.10.2023 зафіксовано, що Споживачем на об`єкті по вул. С. Зулінського, буд. 14А у м. Вінниці порушено підпункт 8 пункту 5.5.5 ПРРЕЕ, а саме, не забезпечено цілісності встановлених пломб на передній панелі доступу до Вимірювальних трансформаторів напруги, пломба встановлена згідно з актом про пломбування № 0008153 від 18.09.2023, № пломби ОСР 08344767 (пломба зірвана, відсутня);

- однак, Акт про порушення № 04253 від 25.10.2023, як доказ зафіксованого у ньому порушення підпункт 8 пункту 5.5.5 ПРРЕЕ не може братися судом до уваги, оскільки зрив пломби № 08344767, яка вказана у такому Акті, фактично не міг відбутися, оскільки факт існування пломби з таким номером є помилковим;

- на об`єкті Споживача, згідно з Актами пломбування у хронологічному порядку на передній панелі доступу до трансформаторів напруги фігурувала пломба за № 08344757 (Акти від 28.10.2013 та від 07.02.2017). Згодом згідно з Актами від 25.03.2022 та від 18.09.2023 фігурує пломба за № 08344767, а уже в Акті від 25.10.2023 (дата виявлення порушення) після зриву пломби 08344767, знову встановлено пломбу за № 08344757;

- такі факти не могли мати місце, оскільки пломба № 08344757 була встановлена на об`єкті Споживача уже станом на 28.10.2013, тому її повторне встановлення 25.10.2023 є неможливим. Більше того на ці обставини звертав увагу працівник відповідача під час складання Акта про порушення, про що є відповідні пояснення у ньому;

- отже, зазначення в Акті про порушення № 04253 від 25.10.2023 про зрив пломби за №08344767 є помилковим, оскільки в Актах про пломбування від 25.03.2022 та від 18.09.2023 допущено технічні помилки в номерах пломби. Доказів протилежного матеріали справи не містять, як і щодо встановлених судом фактів не надано обґрунтованих пояснень представником позивача у судовому засіданні. При цьому представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні пояснив, що надати на підтвердження зафіксованого в Акті про порушення № 04253 від 25.10.2023 доказу фотофіксації на мобільний телефон "Айфон 13" не видається за можливе, оскільки працівник оператора, якому належав телефон, помер;

- Акт про порушення № 04253 від 25.10.2023 не встановлює факту зриву пломби, зазначеної у ньому (позаяк матеріалами справи в сукупності спростовується факт існування такої пломби), тому не підтверджено безоблікове споживання відповідачем за первісним позовом електричної енергії;

- відтак рішення комісії, оформлене протоколом № 84 від 23.11.2023, теж не ґрунтується на дійсних обставинах, які підтверджують вчинене правопорушення, а відтак здійснене у ньому нарахування вартості необлікованої електричної енергії зроблено безпідставно та необґрунтовано, а тому її вартість не підлягає стягненню із Споживача.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи касаційної скарги. Доводи інших учасників справи

У касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 29.05.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2025 у справі № 902/262/25, та прийняти нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Підставою касаційного оскарження скаржником зазначено пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме, суди першої та апеляційної інстанцій застосували абзац 1 пункту 8.4.4 Правил роздрібного ринку електричної енергії без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 906/513/18 та у постанові Верховного Суду від 20.03.2025 у справі № 917/526/24.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Поділля-Залізобетон" подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

5. Позиція Верховного Суду

За чинним конституційним правопорядком, що його визначено приписами пункту 14 частини першої статті 92, пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України, на рівні закону забезпечується право на апеляційний перегляд кожної справи, а право на касаційне оскарження судового рішення забезпечується лише в тих випадках, що їх визначив законодавець.

У постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних "фільтрів" не порушує право на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, можна стверджувати, що введення процесуальних "фільтрів" допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує право доступу до правосуддя (пункти 5.10, 5.16, 5.21 постанови).

У статті 287 Господарського процесуального кодексу України, якою регламентоване право касаційного оскарження, визначено перелік судових рішень, які підлягають касаційному оскарженню у господарському процесі, а також визначені підстави та випадки, коли касаційне оскарження допускається.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовуються правила статті 300 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина 1).

Касаційне провадження у справі відкрито відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Наведене узгоджується із частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) відсутня постанова Верховного Суду про відступлення від такого висновку; (3) висновок Верховного Суду стосується правовідносин, які є подібними.

При цьому, підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Колегія суддів враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду.

Так, у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 Велика Палата Верховного Суду визначила наступні критерії подібності правовідносин у розумінні норм процесуального законодавства:

- термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші (пункт 24 постанови);

- для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України та пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями (пункт 25 постанови);

- подібність спірних правовідносин, виявлена одночасно за трьома критеріями, означатиме тотожність цих відносин (однакового виду суб`єкти, однаковий вид об`єкта й однакові права та обов`язки щодо нього). Але процесуальний закон не вимагає встановлювати тотожність. З огляду на значення слова "подібний" не завжди означає тотожність (пункт 28 постанови);

- у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин (пункт 31 постанови).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини) (пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19).

Здійснена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 конкретизація полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункт 39 постанови).

Суд відхиляє доводи скаржника про те, що суди першої та апеляційної інстанцій застосували абзац 1 пункту 8.4.4 Правил роздрібного ринку електричної енергії без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 906/513/18 та у постанові Верховного Суду від 20.03.2025 у справі № 917/526/24, з огляду на таке.

У справі № 906/513/18, яка переглядалась Великою Палатою Верховного Суду, предметом спору були первісні вимоги про стягнення 363 842,31 грн за недовраховану електричну енергію, та зустрічні вимоги про скасування оперативно-господарської санкції в сумі 363 842,31 грн.

Первісні вимоги обґрунтовані тим, що споживач не сплатив оперативно-господарську санкцію, застосовану рішенням комісії постачальника, оформленим протоколом № 1-09 від 13.09.2017 (надалі - Рішення), яким розглянуто акт від 16.08.2017 № 019347 (надалі - Акт) про порушення Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 (надалі - НКРЕ, ПКЕЕ відповідно).

Зустрічні вимоги обґрунтовані тим, що постачальник застосував спірну оперативно-господарську санкцію всупереч положенням статті 237 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) та ПКЕЕ, оскільки здійснив розрахунок вартості недоврахованої енергії на підставі некоректних вихідних даних. При цьому за відсутності можливості споживання необлікованої електроенергії визначення її обсягу та вартості відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою НКРЕ від 04.05.2006 № 562 (надалі - Методика), є безпідставним.

Суди першої та апеляційної інстанцій у задоволенні первісного позову відмовили, а зустрічний позов задовольнили.

При розгляді даного спору суди встановили, зокрема, що: 16.08.2017 працівники постачальника у присутності директора споживача Мазура А. М. перевірили засоби обліку електричної енергії на об`єкті за адресою: м. Малин, вул. Покровська (Радянська), 6-А та встановили порушення споживачем пункту 10.2.26 ПКЕЕ, яке полягає у зриві пломби на дверях щита 0,4 кВ з дообліковим комутаційним апаратом без повідомлення енергопостачальника; 16.08.2017 за результатами проведення перевірки представники постачальника у присутності представника споживача (директора) склали Акт, пунктом 9 якого споживача повідомлено про проведення 30.08.2017 засідання комісії з його розгляду. Акт підписано чотирма представниками постачальника, а представник споживача від його підписання відмовився; 13.09.2017 на комісії з розгляду акта про порушення ПКЕЕ прийнято Рішення, яким Акт визнано правомірним та вирішено здійснити за ним нарахування відповідно до пункту 2.5 Методики з дня останнього контрольного огляду 15.02.2017 по день виявлення порушення 16.08.2017; визначено, що обсяг та вартість необлікованої електричної енергії складає: 149 723 кВт.год на суму 363 842,31 грн; на виконання Рішення постачальник здійснив розрахунок вартості недорахованої електричної енергії на 363 842,31 грн; під час розгляду справи № 906/896/17 за позовом ТОВ "Малинський спецкар`єр" до АТ "Житомиробленерго" про визнання недійсним Рішення, суди встановили, що Акт та процедура його складання не містять порушень, які б спростовували його дійсність, достовірність та законність. В Акті міститься достатньо даних, необхідних для встановлення суті правопорушення, а тому відсутні підстави для визнання недійсним Рішення. При цьому питання щодо спричинення виявленим порушенням відповідних наслідків у вигляді можливого чи неможливого споживання ТОВ "Малинський спецкар`єр" необлікованої електроенергії не досліджувалось.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 05.10.2022 у справі № 906/513/18 скасувала рішення судів, та прийняла нове рішення, яким первісний позов задовольнила, а у задоволенні зустрічного позову відмовила.

Приймаючи зазначену постанову Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що ураховуючи те, що ТОВ "Малинський спецкар`єр" не виконало передбаченого пунктом 3.3 і підпунктом 26 пункту 10.2 ПКЕЕ обов`язку зі збереження пломби з тавром електропередавальної організації та не зверталось до енергопостачальника з повідомленням про її зрив у порядку, передбаченому абзацом другим пункту 1.2 Методики, АТ "Житомиробленерго" відповідно до пунктів 6.40, 6.41 ПКЕЕ та підпункту 2 пункту 2.1 Методики підставно нарахувало 363 842,31 грн вартості необлікованої електроенергії (плати за поставлену електричну енергію) без встановлення, чи мало місце безоблікове споживання ТОВ "Малинський спецкар`єр" електричної енергії.

На відміну від справи № 906/513/18, у справі, що переглядається, судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено обставин того, що споживач не дотримався обов`язку зі збереження пломби, та акт про порушення не містить порушень, які б спростовували його дійсність, достовірність та законність, оскільки, у даній справі № 902/262/25 судами встановлено, що акт про порушення не встановлює факту зриву пломби, зазначеної у ньому, так як матеріалами справи в сукупності спростовується факт існування такої пломби.

Отже, правовідносини у справі, яка розглядається, і в зазначеній скаржником постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 906/513/18, є істотно відмінні (у справі, що розглядається, з одного боку, і в справі № 906/513/18 - з іншого) за фактично-доказовою базою - встановленими судами обставинами справи і зібраними та дослідженими в них доказами, що вказує на неподібність правовідносин у наведеній до порівняння постанові Великої Палати Верховного Суду з правовідносинами у справі, яка розглядається, насамперед за змістовим критерієм.

У справі № 917/526/24, яка переглядалась Верховним Судом, предметом спору були вимоги про визнання недійсним та скасування рішення відповідача, оформленого протоколом № 009749 засідання комісії Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" від 10.08.2023 по розгляду акта про порушення споживачем Правил роздрібного ринку електричної енергії та технічної перевірки засобів обліку електричної енергії (надалі - ПРРЕЕ).

Позовні вимоги були обґрунтовані незаконністю та необґрунтованістю здійсненого відповідачем донарахування вартості необлікованої електричної енергії на підставі п.п. 8.2.4., 8.4.2 ПРРЕЕ.

Суди першої та апеляційної інстанцій у задоволенні позовних вимог відмовили.

При розгляді даного спору суди встановили, зокрема, що: 07.06.2023 уповноваженими представниками Кобеляцької дільниці Кременчуцької об`єднаної філії АТ «Полтаваобленерго» на об`єкті позивача за адресою: смт. Білики, Полтавський (Кобеляцький) район, Полтавська область було проведено планову перевірку, за результатом якої було складено Акт про порушення № 009749. Під час перевірки було виявлено порушення п. 2.3.4, п. п. 8 п. 5.5.5, п. 8.2.4., п. 8.4.2 ПРРЕЕ - пошкоджено пломбу ППКО (С56142325), яка встановлена на шафі обліку, яка закривала доступ до струмоведучих частин вузла обліку (клем ввідного рубильнику, трансформаторів струму). Виявити порушення при контрольному огляді була можливість; за фактом виявленого порушення у присутності уповноваженої особи позивача старшого майстра Заріцького І. В. було складено Акт про порушення № 009749 з додатком; Акт про порушення підписаний трьома представниками AT «Полтаваобленерго» та уповноваженою особою споживача Заріцьким І.В., з зауваженнями до акта, відповідно до яких пошкодження пломби відбулося при її встановленні представником Кобеляцької філії ПАТ «Полтаваобленерго» Срібним В.В.; відповідно до акта про пломбування речового доказу від 07.06.2023 у присутності уповноваженої особи позивача старшого майстра Заріцького І. В. було вилучено пломби ППКО № С56142321, С56142322, С56142325. Вилучені речові докази запаковано та опломбовано пломбою оператора системи сейф-пакет 0383834; згідно з висновком експертного дослідження №ЕД-19/117-23/9910-ТР, складеним старшим судовим експертом сектору трасологічних досліджень відділу криміналістичних видів досліджень Полтавського НДЕКЦ МВС України Мисочкою Віталієм Олександровичем, за результатами проведення трасологічного дослідження пластикової пломби підвищеної надійності № С56142325, експерт встановив, що на зовнішніх та внутрішніх поверхнях корпусу та якоря пломби АТ ПОЕ з номерним позначенням С56142325 є сліди термічного впливу у вигляді оплавлення, помутніння, мінливості та зсуву матеріалу, що утворилися внаслідок високої температури, механічного впливу у вигляді вм`ятин та подряпин, що утворилися в результаті дії сторонніх предметів. Надана на дослідження пломба АТ ПОЕ з номерним позначенням С56142325 піддавалася впливу високої температури (термічному впливу), механічному впливу сторонніх предметів, несанкціонованому втручанню в її конструкцію; згідно з рішенням засідання комісії АТ «Полтаваобленерго» від 10.08.2023 по розгляду Акта про порушення споживачем ПРРЕЕ, оформленого протоколом № 009749, комісія встановила причетність споживача до виявленого порушення ПРРЕЕ: порушення п. 2.3.4, підпункту 8 п. 5.5.5, п. 8.2.4, п. 8.4.2 ПРРЕЕ та прийняла рішення провести перерахунок обсягу та вартості необлікованої електричної енергії за період з 07.02.2023 по 06.06.2023 на загальну суму 790 268,72 грн з ПДВ; а також вказала рахунок за проведення експертного дослідження Полтавським НДЕКЦ МВС України в сумі 1 147,20 грн з ПДВ.

Верховний Суд постановою від 20.03.2025 у справі № 917/526/24 скасував рішення судів, та передав справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Приймаючи зазначену постанову Верховний Суд виходив з того, що:

- за висновками судів попередніх інстанцій встановлений 07.06.2023 при проведенні перевірки на об`єкті позивача факт пошкодження пломби ППКО С56142325, встановленої на шафі обліку, яка закриває доступ до струмоведучих частин вузла обліку (клем ввідного рубильнику, трансформаторів струму), підтверджується актом про порушення від 07.06.2023 № 009749 та висновком експертного дослідження від 14.07.2023 № ЕД-19/117-23/9910-ТР;

- однак, на вирішення експерта відповідачем поставлено питання підтвердити чи спростувати факт пошкодження пломби підвищеної надійності. В резолютивній частині експертного дослідження «Висновки» відповідь на поставлене замовником питання не надано і зазначено тільки про те, що на зовнішніх та внутрішніх поверхнях корпусу та якоря пломби «АТ ПОЕ» з номерним позначенням «С56142325» є сліди термічного впливу у вигляді оплавлення, помутніння, мінливості та зсуву матеріалу, що утворилися внаслідок високої температури, механічного впливу у вигляді вм`ятин та подряпин, що утворилися в результаті дії сторонніх предметів. Надана на дослідження пломба «АТ ПОЕ» з номерним позначенням «С56142325» піддавалася впливу високої температури (термічному впливу), механічному впливу сторонніх предметів, несанкціонованому втручанню в її конструкцію;

- у той час як в описовій частині вказано про те, що дослідженням фрагментів пломбувальних елементів встановлено, що їх цілісність не порушена, що достатньо для висновку про те, що загальна цілісність пломбувальних елементів пломби «АТ ПОЕ» з номерним позначенням «С56142325» не порушена;

- суди попередніх інстанцій, вирішуючи питання про допущення позивачем порушення вимог пункту 8.4.2 ПРРЕЕ, не врахували та достовірно не встановили чи підтверджено відповідачем виявлений під час перевірки факт пошкодження пломби підвищеної надійності в порядку, передбаченому пунктом 8.4.4 ПРРЕЕ.

Отже, оскільки судами попередніх інстанцій не було повно і всебічно з`ясовано обставини, які входили до предмету доказування у справі № 917/526/24, а саме щодо підтвердження виявленого відповідачем під час перевірки позивача порушення пункту 8.4.2 ПРРЕЕ, належним чином не досліджено зібраних у справі доказів щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, виходячи із предмета і підстав позову, та не надано належну оцінку всім обставинам і доводам сторін по суті заявлених вимог, Верховний Суд направив зазначену справу № 917/526/24 до суду першої інстанції на новий розгляд.

На відміну від справи № 917/526/24, у справі, що переглядається, судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено обставин існування пломби, зазначеної у акті про порушення.

При цьому, Суд зазначає, що справа № 917/526/24 направлялась на новий розгляд до суду першої інстанції саме для встановлення обставин щодо підтвердження виявленого відповідачем під час перевірки позивача порушення пункту 8.4.2 ПРРЕЕ - факту пошкодження пломби.

Тобто у цій справі № 917/526/24 спір по суті остаточно не вирішений, що не дає підстав для висновку про неврахування судами попередніх інстанцій у справі, що розглядається, висновків Верховного Суду у цій справі в контексті підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження.

Інших виключних випадків касаційного оскарження, передбачених частиною 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржником у касаційній скарзі не зазначено.

З огляду на наведене, Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі № 902/262/25 з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому колегія суддів зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

У справі Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) "Sunday Times v. United Kingdom" Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

При цьому право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справах "Ейрі проти Ірландії", п.24, Series A № 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява № 38695/97, п.43, ECHR 2000-II).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі "Monnel and Morris v. the United Kingdom", серія A, № 115, с. 22, п.56, а також рішення від 29.10.1996 у справі "Helmers v. Sweden", серія A, № 212-A, с.15, п.31).

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними (пункт 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, Суд відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі № 902/262/25 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" на рішення Господарського суду Вінницької області від 29.05.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2025.

Керуючись статтями 234, 235, пунктом 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження у справі № 902/262/25 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" на рішення Господарського суду Вінницької області від 29.05.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.09.2025 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню.

Головуючий Н.М. Губенко

Судді Г.О. Вронська

І.Д. Кондратова