УХВАЛА

18 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 904/4363/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г. М. - головуючого, Краснова Є. В., Рогач Л. І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Покровської міської ради Дніпропетровської області

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.11.2025 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2025

за позовом Покровської міської ради Дніпропетровської області

до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області

про стягнення безпідставно збережених коштів,

ВСТАНОВИВ:

Покровська міська рада Дніпропетровської області (далі - Рада, скаржник) звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку кадастровий номер :01:016:0001, площею 0,3998 га за період з червня 2022 року по липень 2024 року в сумі 443 371,77 грн.

Позов мотивована тим, що після закінчення строку дії договору оренди землі №13396803 від 16.02.2016, відповідач продовжує використовувати вказану земельну ділянку без достатніх на те правових підстав та без наявності правовстановлюючих документів, що порушує вимоги статей 125, 126 Земельного кодексу України, а саме: відповідач у період з червня 2022 року по липень 2024 року (включно) не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі за відсутності укладеного договору, а тому, фактично збільшив свої доходи (зберіг безпідставно кошти у розмірі орендної плати), а позивач в свою чергу втратив належне йому майно (кошти від орендної плати).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2025 визнано справою незначної складності та її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2025 позов залишено без задоволення.

Суд не погодився з тими обставинами, що при розрахунку безпідставно набутих коштів слід керуватися виключно Витягом із технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки №1110 від 10.07.2018; позивач безпідставно не враховує вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 03.11.2021 №1147 та новий Класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок, наведений у додатку 59 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, який встановлює розширений перелік кодів цільового призначення земельних ділянок, зокрема, встановлює для земельних ділянок з кодом 12.04 кофіцієнт 0,5 замість коефіцієнту 1,0. При цьому, відповідач, керуючись отриманою від Головного управління Держгеокадастру інформацією стосовно розміру НГО земельної ділянки кадастровий номер :01:016:0001 за спірні роки підставно розрахував і задекларував до сплати річний розмір орендної плати виходячи з цих даних та рішення 46 сесії міської ради 7 скликання від 27.06.2019 №11 "Про затвердження ставок орендної плати за користування земельними ділянками на території Покровської міської ради" у розмірі 12% від НГО.

За наслідками розгляду апеляційної скарги Ради, Центральний апеляційний господарський суд постановою від 11.11.2025 залишив без змін рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2025.

Не погоджуючись із судовими рішеннями, 04.12.2025 (через систему ?Електронний суд?) Рада звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.11.2025 (повний текст складено 18.11.2025) та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2025, в якій просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та зміст судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, виходячи з такого.

Частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктом 8 частини 1 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно із частиною 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 7 зазначеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Так, предметом позову у даній справі є стягнення 443 371,77 грн, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024 (3 028,00 грн х 500 = 1 514 000,00 грн), тому, з урахуванням положень ГПК України, касаційна скарга може бути розглянута в касаційному порядку лише за наявності для цього підстав, передбачених у пункті 2 частини 3 статті 287 зазначеного Кодексу.

Скаржник у касаційній скарзі в якості підстав касаційного оскарження зазначає неправильне застосування господарськими судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права за виключними випадками, які передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, оскільки судові рішення прийняті без урахування висновку Верховного Суду, що викладений в постанові від 04.07.2024 у справі №520/16250/23 та пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, оскільки наразі відсутні висновки Верховного суду щодо застосування Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок у спорах про стягнені безпідставно збережених коштів за користування земельними ділянками комунальної власності, проте не обґрунтовує виключні випадки, передбачені пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України, що не може вважатися дотриманням приписів статті 290 цього ж Кодексу, оскільки предметом спору у цій справі є стягнення грошових коштів, розмір яких не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що для оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, скаржникові необхідно довести та обґрунтувати наявність передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України підстав (постанова від 21.05.2021 у справі №905/1623/20).

Положення пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України передбачають виключні випадки для касаційного оскарження судових рішень, зокрема, у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України, покладається саме на скаржника.

Натомість, подана касаційна скарга не дає правових підстав, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України, для касаційного перегляду судових рішень.

Аналогічні висновки викладені в ухвалах Верховного Суду: від 12.06.2025 у справі №906/1062/24, від 12.06.2025 у справі №910/203/25, від 14.05.2025 у справі №910/6610/24, від 16.05.2025 у справі №910/11109/24, від 12.11.2024 у справі №910/7091/24.

При цьому Верховний Суд звертає увагу на те, що учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 (справа №914/1570/20, провадження №2-90гс20) зазначила, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних фільтрів не порушує права на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, та можна стверджувати, що введення процесуальних фільтрів допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує права доступу до правосуддя.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи викладене, з огляду на принципи господарського судочинства, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Ради на підставі пункту 1 частини 1 статті 293 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №904/4363/24 за касаційною скаргою Покровської міської ради Дніпропетровської області на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.11.2025 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Є. В. Краснов

Л. І. Рогач