РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2025Справа № 910/11229/25

За позовом Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна багатопрофільна компанія "Транссервіс"

про стягнення грошових коштів

Суддя Котков О.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Державне підприємство "Ізмаїльський морський торговельний порт" (далі - ДП "ІМТП", позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна багатопрофільна компанія "Транссервіс" (далі - ТОВ "ТБК "Транссервіс", відповідач) про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором № 103/1 від 28.12.2011, а саме, в частині оплати за зберігання вантажу за період з жовтня 2024 року по березень 2025 року, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 57 877,25 грн. Крім того, позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню у розмірі 10 777,20 грн, 7% штрафу в розмірі 4 051,40 грн, 3% річних у розмірі 1 065,14 грн та інфляційні витрати у розмірі 3 362,81 грн, що разом становить 77 133,80 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.09.2025 за вказаним позовом було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до правил, визначених ст. ст. 12, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК). Цією ж ухвалою сторонам наданий строк, передбачений законом, для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов`язків.

Судом вчинені всі необхідні дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи Господарським судом міста Києва згідно ст. ст. 176, 242 ГПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2025 не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.12.2011 року між ДП "ІМТП" (порт) та ТОВ "ТБК "Транссервіс" (клієнт) був укладений договір на зберігання вантажу № 103/1 (далі - договір), за умовами якого порт забезпечує зберігання на складських площах порту вантаж клієнта, який передано клієнту на відповідальне зберігання слідчим слідчого відділу Луганського міського Управління МВС України в Луганській області на підставі акту приймання-передачі від 28.09.2010 у номенклатурі та обсягах, зазначених у додатку 1 до договору, а клієнт оплачує порту зберігання, роботи (послуги), на умовах та у строки, обумовлені у цьому договорі (п. 1.1 договору).

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 договору порт зобов`язується здійснювати прийом вантажу клієнта для зберігання на складських площах порту, оформляти та виставляти рахунок клієнту на зберігання вантажу на складських площах порту за ставками, що діють у порту.

Положеннями пункту 3.1 встановлено, що клієнт зобов`язаний здійснювати своєчасну оплату порту на умовах передбачених чим договором, а також відшкодовувати порту оплату за зберігання вантажу в період з 28.09.2010 (з моменту його передачі СВЛГУГМВС України Луганської області актом прийому передачі на зберігання ТОВ "ТМК "Транссервіс" як речовий доказ) у межах цього договору за чинними у порту ставками.

Згідно з п. 4.1 договору оплата виставлених рахунків порту за зберігання та інші додаткові роботи (послуги) проводиться клієнтом за ставками цього договору, з додатком документів, що підтверджуються. Оплата проводиться шляхом здійснення банківського переказу коштів клієнту на поточний рахунок порту протягом 5 банківських днів від дати виставлення рахунку та одночасно надсилається до порту (факсом) копія банківського платіжного документа із зазначенням у ньому найменування фірми, найменування та кількість вантажу.

За умовами п. 4.4 договору оплата за зберігання вантажу проводиться клієнтом протягом 5 банківських днів з моменту виставлення рахунку щомісяця протягом усього терміну зберігання. На момент вивезення останньої партії вантажу клієнт здійснює остаточний розрахунок за зберігання вантажу, згідно з виставленими портом рахунками, за ставками цього договору.

Відповідно до п. 7.3 договору за порушення клієнтом строків оплати, зазначених у цьому договорі, порт має право стягнути з клієнта пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 банківських днів порт має право стягнути з клієнта додатково штраф у розмірі 7% суми заборгованості. Оплата пені та штрафу не звільняє клієнта від обов`язку сплатити суму заборгованості.

Додатком № 1 до договору про збереження вантажу № 103/1 від 28.12.2011 сторони погодили, що клієнт, у встановлені цим договором терміни, сплачує порту зберігання вантажу на відкритих складах порту, на дату надання послуг за кожну відвантажену метричну тонну за такою ставкою: 0,21 грн/добу. Вищезазначену ставку наведено без урахування ПДВ, який стягується згідно з чинним законодавством України.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання договору, у період з жовтня 2024 року по березень 2025 року позивач склав акти приймання - передачі виконаних робіт (наданих послуг) та виставив відповідачу рахунки на оплату, на загальну суму 57 877,25 грн, за зберігання 208 т. вугілля, до яких було додано розрахунки вартості зберігання а саме:

- акт приймання - передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 8869/11 (ТЕК) від 31.10.2024 на суму 9 207,74 грн, рахунок № 8869/11 від 31.10.2024 на суму 9 207,74 грн;

- акт приймання - передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 9516/11 (ТЕК) від 30.11.2024 на суму 8 910,72 грн, рахунок № 9516/11 від 30.11.2024 на суму 8 910,72 грн;

- акт приймання - передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 10163/11 (ТЕК) від 31.12.2024 на суму 9 207,74 грн, рахунок № 10163/11 від 31.12.2024 на суму 9 207,74 грн;

- акт приймання - передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 474/11 (ТЕК) від 31.01.2025 на суму 10 523,14 грн, рахунок № 474/11 від 31.01.2025 на суму 10 523,14 грн;

- акт приймання - передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 977/11 (ТЕК) від 28.02.2025 на суму 9 504,77 грн, рахунок № 977/11 від 28.02.2025 на суму 9 504,77 грн;

- акт приймання - передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 1493/11 (ТЕК) від 31.03.2025 на суму 10 523,14 грн, рахунок № 1493/11 від 31.03.2025 на суму 10 523,14 грн.

Як зазначає позивач, відповідач у порушення умов договору не виконав своїх зобов`язань в частині оплати послуг за зберігання вантажу, а саме за період з жовтня 2024 року по березень 2025 року, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 57 877,25 грн.

Позивач з метою досудового врегулювання спору направляв на адресу відповідача вимоги про сплату вищезазначених рахунків, а саме: вимогу № 16/ГВР/07/75-25 від 23.01.2025; вимогу № 16/ГВР/07/290-25 від 06.05.2025. Відповідач вказані вимоги залишив без відповіді та задоволення.

З огляду на викладене, позивач звернувся з даною позовною заявою до суду про стягнення з відповідача заборгованості за договором у розмірі у розмірі 57 877,25 грн. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 10 777,20 грн, 7% штрафу в розмірі 4 051,40 грн, 3% річних у розмірі 1 065,14 грн та інфляційні витрати у розмірі 3 362,81 грн.

Згідно з ч. 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є договором зберігання.

Згідно з ч. 1 статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частиною 1 статті 938 ЦК України визначено, що зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Пунктом 8.1 договору сторони встановили, що договір діє до 31 грудня 2012 року. Однак, закінчення терміну дії договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії цього договору.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів вивезення відповідачем з території порту переданого на зберігання вантажу після закінчення строку дії договору.

За приписами статті 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач на виконання умов договору склав акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг): № 8869/11 (ТЕК) від 31.10.2024, № 9516/11 (ТЕК) від 30.11.2024, № 10163/11 (ТЕК) від 31.12.2024, № 474/11 (ТЕК) від 31.01.2025, № 977/11 (ТЕК) від 28.02.2025, № 1493/11 (ТЕК) від 31.03.2025.

Вищевказані акти відповідачем не підписані. Проте, мотивованої відмови від їх підписання відповідач не надав.

Судом встановлено, що за умовами договору оплата за зберігання вантажу проводиться клієнтом протягом 5 банківських днів з моменту виставлення рахунку щомісяця протягом усього терміну зберігання.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Однак, відповідач, у встановлений строк, своїх зобов`язань з оплати виставлених позивачем рахунків за зберігання вантажу у повному обсязі не здійснив.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження сплати відповідачем заборгованості за договором, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови договору на зберігання вантажу № 103/1 від 28.12.2011, положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, а тому вимога позивача про стягнення основної заборгованості у розмірі 57 877,25 грн з відповідача є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконання грошових зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 10 777,20 грн, 7% штрафу в розмірі 4 051,40 грн, 3% річних у розмірі 1 065,14 грн та інфляційні витрати у розмірі 3 362,81 грн.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 ЦК України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що за порушення відповідачем строків оплати, зазначених у цьому договорі, позивач має право стягнути з відповідача пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 банківських днів позивач має право стягнути з відповідача додатково штраф у розмір 7% суми заборгованості. Оплата пені та штрафу не звільняє відповідача від обов`язку сплатити суму заборгованості (п. 7.3 договору).

За результатами перевірки наданих позивачем розрахунків пені та штрафу, суд дійшов висновку про їх правомірність та арифметичну вірність, а отже позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 10 777,20 грн. та штрафу у розмірі 4 051,40 грн підлягають задоволенню.

За приписами частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, враховуючи факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання щодо оплати за зберігання вантажу, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат та 3% річних.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3 % річних та інфляційних витрат суд встановив, що стягненню підлягає сума у заявленому позивачем розмірі 3 % річних у розмірі 1 065,14 грн та інфляційні втрати у розмірі 3 362,81 грн.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна багатопрофільна компанія "Транссервіс" (02140, м. Київ, вул. Вишняківська, 13, офіс 1, ідентифікаційний код 30694565) на користь Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Портова, буд. 7, ідентифікаційний код 01125815) основну заборгованість у розмірі 57 877 (п`ятдесят сім тисяч вісімсот сімдесят сім) грн 25 коп., пеню у розмірі 10 777 (десять тисяч сімсот сімдесят сім) грн 20 коп., 7% штрафу в розмірі 4 051 (чотири тисячі п`ятдесят один) грн 40 коп., 3% річних у розмірі 1 065 (одна тисяча шістдесят п`ять) грн 14 коп., інфляційні витрати у розмірі 3 362 (три тисячі триста шістдесят два) грн 81 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять два) грн 40 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 17 грудня 2025 року.

Суддя О.В. Котков