СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

18 грудня 2025 року м.Харків Справа № 922/2047/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Тихий П.В.;

за участі секретаря судового засідання Андерс О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу (вх.№2266Х/2) фізичної особи-підприємця Кононенка Володимира Митрофановича на рішення Господарського суду Харківської області від 30.09.2025 у справі №922/2047/25 (повний текст рішення складено та підписано 08.10.2025 суддею Присяжнюком О.О. у приміщенні Господарського суду Харківської області)

за позовом Салтівської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави, в особі Харківської міської ради, м.Харків,

до фізичної особи-підприємця Кононенка Володимира Митрофановича, м.Харків,

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Салтівська окружна прокуратура міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом до фізичної особи-підприємця Кононенка Володимира Митрофановича, в якому просила суд стягнути з фізичної особи-підприємця Кононенка Володимира Митрофановича на користь Харківської міської ради для зарахування у дохід місцевого бюджету Харківської міської територіальної громади грошові кошти у сумі 1884814,81 грн, з яких: 1531587,52 грн безпідставно збережені кошти пайової участі, 265234,44 грн інфляційні нарахування, 87992,85 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 30.09.2025 у справі №922/2047/25 позов задоволено повністю. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Кононенка Володимира Митрофановича на користь Харківської міської ради для зарахування в дохід місцевого бюджету Харківської міської територіальної громади грошові кошти у сумі 1884814,81 грн, з яких: 1531587,52 грн безпідставно збережені кошти пайової участі, 265234,44 грн інфляційні нарахування, 87992,85 грн 3% річних. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Кононенка Володимира Митрофановича на користь Харківської обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору у розмірі 22617,78 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що прокурором дотримані процедури, передбачені законодавством України для звернення до суду в інтересах держави, так само, як і обґрунтовано, у чому може полягати порушення інтересів держави, тобто убачаються обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави прокуратурою в особі Харківської міської ради.

Щодо вирішення спору по суті, господарським судом встановлено, що відповідач, як замовник будівництва, до Харківської міської ради із заявою про укладення договору про пайову участь не звертався, відповідно, такий договір між сторонами не укладався та, як наслідок, грошові кошти до місцевого бюджету відповідачем не сплачувались, що свідчить про порушення останнім норми статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо обов`язкової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту, яка на момент початку будівництва об`єкта і до 01.01.2020 була чинною. На час отримання відповідачем дозволу на виконання будівельних робіт та початку ним відповідного будівництва частина 2 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачала, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Натомість, на момент прийняття в експлуатацію об`єкта відповідача статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виключено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (далі - Закон №132-ІХ). Ураховуючи, що будівництво об`єкта розпочалося у червні 2019 року, тобто до набрання чинності Законом №132- ІХ, відповідач був зобов`язаний у період з початку будівельних робіт і до 01.01.2020 звернутися до позивача із заявою про укладення договору про пайову участь, до якої додати належні документи, що підтверджують кошторисну вартість будівництва об`єкта, та очікувати від органу місцевого самоврядування відповідного розрахунку і примірника договору, чого відповідач не зробив, порушивши імперативну норму ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (зазначена норма була чинною на момент початку побудови об`єкта і до 01.01.2020). Вже після 01.01.2020 набув чинності Закон №132-ІХ, яким скасовано обов`язок забудовників укладати договори пайової участі з органами місцевого самоврядування, закріплений у ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Господарським судом встановлено, що у даному випадку між позивачем та відповідачем договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не укладався, а відповідні грошові кошти (пайовий внесок) до бюджету, у тому числі на виконання вимог Закону №132-IX, не сплачувалися (у якості підстави для звільнення від сплати пайової участі відповідач вказав пункт 13 розділу І Закону №132-IX). Після 01.01.2020 набула чинності норма пункту 13 розділу І Закону №132-ІХ, якою скасовано обов`язок забудовників укладати договори пайової участі з органами місцевого самоврядування, закріплений у ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», тому, враховуючи, що під час дії цієї норми договір пайової участі не укладено, правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту до її виключення із Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» між сторонами у цій справі не виникли. Відповідач був зобов`язаний у 2020 році звернутися до позивача із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва протягом 10 робочих днів після 01.01.2020 і до введення його в експлуатацію у 2023 році сплатити пайовий внесок. Отже, замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок позивача зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, тому зобов`язаний повернути такі кошти на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України. Водночас, ключовим і визначальним у цьому спорі, з урахуванням підстави позовних вимог та можливості застосування ст.1212 Цивільного кодексу України, є саме строк, коли забудовник порушив визначенні законом зобов`язання. Оскільки замовник у добровільному порядку не виконав законодавчо визначений обов`язок та, відповідно, самостійно не перерахував кошти пайової участі до дати прийняття спірного об`єкту в експлуатацію, відтак, саме з моменту введення об`єкта будівництва в експлуатацію замовник без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту. Господарський суд дійшов висновку про те, що заявлена прокурором вимога щодо стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів пайової участі підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована та підлягає задоволенню у сумі 1531587,52 грн.

Щодо нарахованих інфляційних втрат та 3% річних, господарський суд виходив з того, що основними складовими частинами нарахування є сума заборгованості, період заборгованості та розмір процентів та коефіцієнтів, які діють у такий період. Урахувавши висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 05.05.2022 у справі №925/683/21 щодо нарахування інфляційних та 3% річних з моменту прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, перевіривши правильність виконаних прокурором розрахунків 3% річних та інфляційних втрат та, встановивши, що вони є арифметично правильними, господарський суд задовольнив вимоги про стягнення з відповідача 265234,44 грн інфляційних втрат та 87992,85 грн 3% річних, визнавши їх обґрунтованими. Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру інфляційних втрат та 3% річних до максимально можливого розміру господарський суд зазначив, що проценти та інфляційні нарахування, передбачені ст.625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями, тому господарський суд позбавлений права зменшити розмір нарахованих інфляційних втрат та 3% річних у порядку частини 3 ст.551 Цивільного кодексу України.

Відповідач - фізична особа-підприємець Кононенко Володимир Митрофанович, подав на зазначене рішення до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 30.09.2025 у справі №922/2047/25 повністю і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю; судовий збір за подання апеляційної скарги стягнути з прокуратури на користь ФОП Кононенка В.М.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у ФОП Кононенка В.М. як замовника нового будівництва виник обов`язок щодо перерахування до місцевого бюджету Харківської міської територіальної громади коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, оскільки початок будівельних робіт припав на 2019 рік, коли на законодавчому рівні ще існував обов`язок сплачувати пайову участь. Однак процедура, встановлена частиною 8 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідачем не була проведена. Відповідач вважає, що потрібно відрізняти зміст зобов`язання, до якого у даному випадку входить обов`язок замовника будівництва, розпочатого в 2019 році, перерахувати грошові кошти на виконання акту цивільного законодавства (пункт 2 частини 6, частини 8 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»), від строку його виконання (згідно з підпунктом 4 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідно до об`єкта будівництва в експлуатацію). Отже, грошове зобов`язання відповідача виникло ще 04.06.2019 у зв`язку з початком будівництва об`єкту на території міської ради та під час дії Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», натомість виконання зобов`язання (безпосередня сплата пайової участі) мало бути здійснено до прийняття відповідно об`єкта в експлуатацію, тобто до 30.06.2023 (у період дії Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні». Таким чином, обов`язок зі сплати пайового внеску у відповідача виник саме в момент початку будівництва, тобто 04.06.2019, і, як стверджує відповідач, саме станом на цю дату слід розраховувати розмір пайового внеску, та, оскільки на зазначену дату початку будівництва житлового комплексу діяла у часі ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», то й розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту повинен бути розрахований відповідно до цієї норми права. Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших, передбачених законом відрахувань, не може перевищувати 4 відсотки від загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для житлових будинків. На думку відповідача, розрахунок розміру пайової участі ФОП Кононенка В.М. повинен бути здійснений за іншим правовим обґрунтуванням та за формулою: 17827542,00 грн (загальна кошторисна вартість будівництва) х 4 відсотки (пункт 2 частини 6 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», що дорівнює 713101,68 грн. Відповідно, нарахування 3% річних, інфляційних втрат також неправомірно нараховані. Відповідач вважає, що висновки господарського суду не відповідають встановленим обставинам справи, оскільки, визнаючи дату початку будівництва житлового комплексу 04.06.2019, суд неправильно здійснив розрахунок розміру пайової участі, яка підлягала стягненню з відповідача станом на 30.06.2025 момент закінчення будівництва об`єкта (видача відповідного сертифіката).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/2047/25 та ухвалено надіслати їх до Східного апеляційного господарського суду. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи №922/2047/25.

06.11.2025 матеріали справи надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Кононенка Володимира Митрофановича на рішення Господарського суду Харківської області від 30.09.2025 у справі №922/2047/25. Повідомлено учасників справи про призначення розгляду апеляційної скарги 27.11.2025 о 15:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду. Встановлено сторонам строк до 21.11.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання копії відзиву сторонам у справі. Встановлено сторонам строк до 21.11.2025 для подання заяв, клопотань тощо, з доказами їх надсилання іншим учасникам справи.

24.11.2025 від Салтівської окружної прокуратури міста Харкова через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив (вх.№13563) на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що розмір та порядок пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту без відповідної вказівки у законі не можуть по-новому визначатись нормами абзацу 2 пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-ІХ, якщо відповідні істотні умови були визначені укладеним до 01.01.2020 договором про пайову участь, який згідно з абзацом 1 вказаного пункту розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-ІХ є дійсним і продовжує свою дію до моменту його повного виконання. Однак замовником ФОП Кононенком В.М. жоден договір про сплату пайової участі не укладався, тому вказане питання має регулюватися лише Законом №132-ІХ. У даних правовідносинах застосуванню підлягає саме положення абзацу 2 пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-ІХ, яким передбачено обов`язок замовника будівництва сплатити пайову участь до прийняття відповідного об`єкта в експлуатацію, будівництво якого розпочато у попередні роки якщо станом на 01.01.2020 він не введений в експлуатацію і договір про сплату пайової участі не був укладений, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 20.07.2022 у справі №910/9548/21, від 13.12.2022 у справі №910/21307/21, від 23.05.2024 у справі №915/149/23. Прокурор вважає безпідставними посилання відповідача на наявність у нього з Харківською міською радою правовідносин саме зобов`язального характеру, що, на його думку, виключає можливість стягнення з нього коштів у порядку ст.1212 Цивільного кодексу України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» №132-ІХ, оскільки у зв`язку з ухиленням ФОП Кононенком В.М. на час початку будівництва від обов`язку щодо укладення з міською радою договору про пайову участь у розвитку інфраструктури, між ФОП Кононенком В.М. та Харківською міською радою виникли кондикційні відносини, пов`язані з необхідністю повернення відповідачем безпідставно збережених грошових коштів, сплата яких передбачена «Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» №132-ІХ. Також прокурор вважає помилковим твердження відповідача про необхідність здійснення розрахунку суми безпідставно збережених ним коштів відповідно до частини 6 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у розмірі 4% загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, як для житлових будинків, оскільки відповідач не звернувся до міської ради для визначення розміру коштів пайової участі, не сплатив відповідну суму протягом строку будівництва об`єкту, зокрема, до дня введення в експлуатацію житлового будинку, як кінцевої дати, передбаченої законодавцем, для добровільної сплати забудовником свого внеску в розвиток інфраструктури міста, у Харківської міської ради з дня наступного за днем введення в експлуатацію житлового комплексу за адресою: м.Харків, вул.Франківська, 10 (3-й пусковий комплекс: будинок №3), а саме: 30.06.2023, виникло право щодо звернення до суду з позовом про примусове стягнення безпідставно збережених коштів. Просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2025 у зв`язку з відпусткою судді Крестьянінова О.О. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Тихий П.В.

У судовому засіданні 27.11.2025 представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримала у повному обсязі та просила суд задовольнити апеляційну скаргу.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.11.2025 повідомлено учасників справи про оголошення перерви у судовому засіданні до 18.12.2025 до 14:00 год.

Після перерви у судове засідання 18.12.2025 з`явились: прокурор та представник відповідача, провадження у справі продовжено зі стадії, на якій оголошено перерву.

Представник Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно.

Колегія суддів, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, дійшла висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі №922/2047/25, з огляду на таке.

Під час вивчення справи та підготовки до судового розгляду колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.12.2025 передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справу №914/169/25 за позовом Галицької окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави в особі Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львів Буд Покізол» про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 5939085,72 грн.

Підстави для передачі справи №914/169/25 на розгляд Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформульовано судом касаційної інстанції таким чином.

До 01.01.2020 відносини щодо участі замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту регулювалися приписами статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

01.01.2020 набрали чинності положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», якими статтю 40 виключено із Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (далі - Закон № 132-IX) договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

Установити, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку:

1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):

для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;

для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Згідно із підпунктами 3, 4 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва; пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.

Верховний Суд у постанові від 20.07.2022 у справі №910/9548/21 зазначив, що передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями зазначеного Закону порядок пайової участі замовника будівництва впроваджено законодавцем для:

- об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені;

- об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.

Тож у вказаних двох випадках, враховуючи вимоги підпунктів 3, 4 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.

Верховний Суд у своїх постановах, зокрема, від 17.12.2024 у справі №903/283/24, від 03.12.2024 у справі №910/6226/23, від 20.08.2024 у справі №910/7707/19, від 20.07.2022 у справі №910/9548/21 вказував на те, що системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:

- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020;

- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.

Верховний Суд у постанові від 17.12.2024 у справі №903/283/24 зазначив, що для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абзацом 2 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.

У справі, що розглядається, суд першої інстанції встановив, що прокурор здійснив розрахунок пайової участі на підставі приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» з урахуванням показників опосередкованої вартості спорудження житла, які діяли на момент введення об`єкта в експлуатацію. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що розрахунок пайової участі відповідає положенням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні».

Апеляційний господарський суд не погодився із висновками місцевого господарського суду щодо відповідності розрахунку пайової участі положенням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні».

Апеляційний господарський суд зазначив, що при розрахунку пайової участі застосуванню підлягає опосередкована вартість спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування, що існувала станом на дату початку будівництва кожного з об`єктів будівництва.

У касаційних скаргах скаржники зазначили, що зазначений висновок апеляційного господарського суду не відповідає висновкам Верховного Суду щодо застосування абзацу 2 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання інвестиційної діяльності в Україні», викладеним у постановах від 20.03.2025 у справі №903/601/24, від 20.02.2025 у справі №918/618/24, від 17.12.2024 у справі №903/283/24, від 03.12.2024 у справі №910/6226/23, від 15.08.2024 у справі №914/2145/23, від 07.09.2023 у справі №916/2709/22 (про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва на час введення об`єкта в експлуатацію).

Колегією суддів встановлено, що Верховний Суд у постановах від 20.03.2025 у справі №903/601/24 (колегія суддів у складі: Кролевець О.А. - головуючий, Баранець О.М., Студенець В.І.), від 17.12.2024 у справі №903/283/24 (колегія суддів у складі: Малашенкова Т.М. (головуючий), Бенедисюк І. М., Ємець А.А.), від 15.08.2024 у справі №914/2145/23 (колегія суддів у складі: Жайворонок Т.Є. - головуючий, Ємець А.А., Колос І.Б.), від 07.09.2023 у справі №916/2709/22 (колегія суддів у складі: Картере В.І. - головуючий, Пєсков В.Г., Погребняк В.Я.) не робив висновки щодо застосування абзацу 2 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання інвестиційної діяльності в Україні» про те, що розмір пайової участі визначається на час введення об`єкта в експлуатацію, але погодився із висновками судів про те, що розрахунок пайової участі, який здійснений з урахуванням показників опосередкованої вартості спорудження житла, які діяли на момент введення об`єкта в експлуатацію, відповідає положенням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні».

Водночас, у постанові від 03.12.2024 у справі №910/6226/23 Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд, зазначив, що під час нового розгляду справи суду слід здійснити перевірку розрахунку позивача з врахуванням показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, які були чинні станом на момент введення спірних об`єктів будівництва до експлуатації (пункт 8.55 постанови).

Разом з тим, у постанові від 11.11.2025 у справі №903/314/25 (на яку посилається відповідач, заперечуючи проти доводів касаційних скарг) Верховний Суд погодився із висновками суду апеляційної інстанції про те, що розмір пайового внеску розраховується з урахуванням показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, які були чинні на 10 день після початку будівництва, розпочатого у 2020 році.

При цьому, відповідачем також подано клопотання про передачу даної справи на розгляд об`єднаної палати для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 03.12.2024 у справі №910/6226/23 щодо визначення розміру пайового внеску з урахуванням показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, які були чинні станом на момент введення спірних об`єктів будівництва до експлуатації.

Зазначене клопотання обґрунтоване тим, що перехідні положення Закону № 132-IX чітко вказують на те, що документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта подаються до органу місцевого самоврядування після початку будівництва. А тому, законодавець вказав, що розрахунок пайової участі має здійснюватись з врахуванням показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, які були чинні станом на момент початку будівництва, а не на момент його здачі.

З урахуванням того, що існує різна судова практика Верховного Суду у подібних правовідносинах та з огляду на заявлене відповідачем клопотання про передачу даної справи на розгляд об`єднаної палати, колегія суддів вважає, що існують підстави для передачі цієї справи № 914/169/25 на розгляд Об`єднаної палати.

Ураховуючи підстави та вимоги позову у справі №922/2047/25, які є подібними до справи №914/169/25, судова колегія зазначає, що висновок Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №914/169/25 матиме суттєве значення для вирішення спору в цій справі та для єдності судової практики у спорах з подібними правовідносинами.

Відповідно до частини 4 ст.17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики.

Статтею 36 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» також передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Верховний Суд, серед іншого забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Згідно з частиною 4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За положеннями пункту 7 частини 1 ст.228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду

Пунктом 11 частини 1 ст.229 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що провадження у справі зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку.

З огляду на те, що висновок Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №914/169/25 сприятиме забезпеченню єдності судової практики, дотриманню принципу верховенства права, складовою якої є юридична визначеність, та принципу пропорційності, з урахуванням того, що постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду є остаточною і виступає джерелом формування судової практики, колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження за апеляційною скаргою у справі №922/2047/25, до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №914/169/25 та оприлюднення повного тексту судового рішення ухваленого за результатами такого розгляду.

Керуючись ст.234, 228 - 229 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Зупинити провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Кононенка Володимира Митрофановича на рішення Господарського суду Харківської області від 30.09.2025 у справі №922/2047/25 до закінчення розгляду Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №914/169/25 та оприлюднення повного тексту судового рішення ухваленого за результатами такого розгляду.

Сторонам невідкладно повідомити Східний апеляційний господарський суд про результати перегляду в касаційному порядку справи №914/169/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення. Порядок і строки її оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя П.В. Тихий