ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2025 р. Справа№ 910/7950/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання: Гончренка О.С.

представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Полі Груп Корпорейшн»

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2025, повний текст якого складений 28.08.2025,

у справі № 910/7950/25 (суддя Курдельчук І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохімічна компанія Гросдорф»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полі Груп Корпорейшн»

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохімічна компанія Гросдорф» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полі Груп Корпорейшн» (далі - відповідач) про стягнення основної заборгованості у розмірі 7 339 415,00 грн, інфляційних втрат у розмірі 259 759,25 грн та 3% річних у розмірі 65 753,11 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на бездіяльність відповідача в частині поставки товару за договором поставки на здійснену суму попередньої оплати. у зв`язку з чим. у останнього виникла заборгованість у розмірі 7 339 415, 00 попередньої оплати, 259 759,25 грн інфляційних втрат та 65 753,11 грн 3% річних.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.08.2025 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полі Груп Корпорейшн» (на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохімічна компанія Гросдорф» 7 339 415,00 грн основного боргу, 259 759,25 грн інфляційних втрат та 65 753, 11 грн 3% річних, 114 973, 91 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не надав належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження виконання ним поставки товару, всупереч умовам договору, а відтак не спростував доводів позивача про необхідність повернення грошових коштів, тому вимога про стягнення 7 339 415,00 грн попередньої оплати є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Крім того, суд перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку, що вони є арифметично вірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Товариства з обмеженою відповідальністю «Полі Груп Корпорейшн» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2025 у справі №910/7950/25.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду прийнято з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що під час розгляду справи у суді першої 19.08.2025 відповідач заявив клопотання про відкладення розгляду справи із можливістю подання письмових пояснень, оскільки не було подано відзив на позовну заяву, однак судом було відмовлено у задоволенні клопотання на подання письмових пояснень у справі, що в результаті призвело до порушення п.3.ч.1. ст. 42 ГПК України.

При цьому, апелянт зазначає, що не ухилявся те не заперечував проти існуючої заборгованості за недопоставлений товар, однак вважає, що сума розрахунку штрафних санкцій задоволена рішенням суду першої інстанції та зазначена у позовній заяві позивачем є завищеною. Так, посилаючись на практику Верховного Суду вказує, що застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

03.10.2025 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Полі Груа Корпарейшн» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2025 у справі №910/7950/25 відмовити, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2025 залишити без змін.

У відзиві позивач стверджує, що рішення господарського суду є законним та вмотивованим, а апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та такою, що суперечить нормам матеріального права та не підлягає задоволенню.

Так, у відзиві позивач зазначає, і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні доцільно вказує, що відповідач відзив на позов не надав, належним чином був повідомлений про відкриття провадження у справі та строки подання заяв по суті справи та з процесуальних питань шляхом доставки ухвали у електронний кабінет. Згідно із ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчинення чи невчинення нею процесуальних дій.

Крім того, позивач вважає, що аргументи і висновки відповідача щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат, що викладені в апеляційній скарзі суперечать одне одному, а позиція відповідача щодо цього питання є не зрозумілою, оскільки відповідач не досконало проаналізував рішення суду першої інстанції та вимоги позовної заяви, зазначивши в апеляційній скарзі ряд правових норм, що стосуються неустойки, що призвело до оскарження штрафних санкцій та зокрема неустойки, які не застосовувались до відповідача ні в позовній заяві, ні у рішенні суду першої інстанції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Полі Груп Корпорейшн» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2025 у справі № 910/7950/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді: Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Полі Груп Корпорейшн» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2025 у справі № 910/7950/25 та призначено розгляд справи на 27.10.2025.

Судове засідання 27.10.2025 не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Суліма В.В. на семінарі-практикумі НШСУ.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Полі Груп Корпорейшн» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2025 у справі № 910/7950/25 на 24.11.2025.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2025, у зв`язку з перебуванням судді Ткченко Б.О. у відрядженні, справу №910/7950/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., суддів: Сулім В.В., Гаврилюк О.М.

24.11.2024 представником відповідача через систему «Електронний суд» було подано до Північного апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю приймати участь представником відповідача у судовому засіданні, призначеному на 24.11.2024 через хворобу.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Полі Груп Корпорейшн» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2025 у справі № 910/7950/25 до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., суддів: Сулім В.В., Гаврилюк О.М. та призначено розгляд апеляційної скарги на 15.12.2025.

Розгляд клопотань

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 15.12.2025 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставлення електронного документу до електронного кабінету зазначених сторін, наявною у матеріалах справи.

Що стосується клопотання ТОВ «Полі Груп Корпорейшн» про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч.ч.1,2 статті 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу. Якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено у даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Одночасно, застосовуючи відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Відповідно до пункту 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Частиною 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від імені відповідно до закону, статуту, положення (само представництво юридичної особи), або через представника.

Отже, апелянт не був позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частиною 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України. Водночас, неможливість такої заміни представника, як і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

При цьому, Північним апеляційним господарським судом явка представників сторін до суду не визнавалась обов`язковою.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на вищевикладене, подане представником відповідача клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю з`явитися у судове засідання задоволенню не підлягає, оскільки вказані причини не можуть бути визнані судом поважними та чинне законодавство не обмежує кола осіб, які можуть здійснювати представництво юридичної особи в суді, та зважаючи на те, що про дату судового засідання позивача було попереджено заздалегідь, а отже, у нього було достатньо часу для того, щоб належним чином підготуватися до судового засідання та визначитись щодо особи, яка представлятиме його інтереси з урахуванням відомостей про те, що певні обставини можуть перешкодити конкретному представнику взяти участь у засіданні суду. Крім того, представником відповідач вдруге не зя`являєтьу судові засіданні, надаючи клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою. При цьому, до клопотання від 15.12.2025 представником відповідача не були надані докази на підтвердження його знаходження на лікарняному.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. Обставин необхідності відкласти розгляд апеляційної скарги судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка учасників справи обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе продовжити розгляд справи у відсутність представника відповідача.

Явка представників учасників справи

Представник позивача у судове засідання, призначене на 15.12.2025, не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином шляхом доставлення електронного документу до електронного кабінету, що підтверджується довідками наявними у матеріалах справи.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників сторін обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 01.07.2024 між ТОВ «Гросдорф», як покупцем, та ТОВ «Полі Груп Корпорейшн», як постачальником, укладено договір №01/07/24-1 поставки (далі-договір), відповідно до якого постачальник за замовленням покупця зобов`язується передавати у власність (поставляти), а покупець приймати та оплачувати мінеральні добрива (товар), згідно з умовами договору та укладених специфікацій.

Відповідно до п. 1.3. договору, найменування, загальна кількість, асортимент, одиниці виміру, ціна, умови та строки поставки й оплати товару тощо визначені сторонами у специфікаціях, які є додатками до цього договору і становлять невід`ємну його частину.

18.10.2024 сторонами було укладено специфікацію №4 до договору відповідно до якої постачальник зобов`язується поставити покупцеві карбамід у кількості 575 тон, а покупець зобов`язується оплатити постачальнику 11 212 500, 00 грн з ПДВ протягом одного дня з моменту (дати) отримання рахунку.

Згідно з п. 4. специфікації №4, строк поставки товару до 31.12.2024.

Відповідно до п. 5 специфікації №4, умови поставки: FCA, склад вантажовідправника за адресою: с. Орлівка, Ізмаїльський район, Одеська область; м. Чорноморськ, Одеська область; м. Південне, Одеська область.

Покупець здійснив оплату згідно з рахунком №238 від 18.10.2024 до специфікації №4, а саме: 3 900 000,00 грн з ПДВ, що підтверджується платіжною інструкцією №23743 від 18 жовтня 2024 року та в сумі 7 312 500,00 грн з ПДВ, що підтверджується платіжною інструкцією №23731 від 18.10.2024. Отже, позивачем, як покупцем, здійснено 100% передоплату за товар у розмірі 11 212 500, 00 грн.

На виконання умов договору, відповідач здійснив поставку товару на суму 8 873 085,00 грн, що підтверджується видатковими накладними: №240 від 18.10.2024, кількість 19,92 т, на суму 388 440,00 грн; №241 від 18.10.2024, кількість 20,02 т, на суму 390 390,00 грн; №242 від 18.10.2024, кількість 20,4 т, на суму 397 800,00 грн; №264 від 21.10.2024, кількість 25,08 т, на суму 489 060,00 грн; №265 від 21.10.2024, кількість 25,18 т, на суму 491 010,00 грн; №279 від 31.10.2024, кількість 25,92 т, на суму 505 440,00 грн; №280 від 31.10.2024, кількість 25,24 т, на суму 492 180,00 грн; №281 від 31.10.2024, кількість 26,48 т, на суму 516 360,00 грн; №282 від 31.10.2024, кількість 27,07 т, на суму 527 865,00 грн; №283 від 31.10.2024, кількість 26,65 т, на суму 519 675,00 грн; №284 від 31.10.2024, кількість 25,49 т, на суму 497 055,00 грн; №291 від 01 листопада 2024 року, кількість 25,3 т, на суму 493 350,00 грн; №292 від 01.11.2024, кількість 25,38 т, на суму 494 910,00 грн; №293 від 01.11.2024, кількість 25,36 т, на суму 494 520,00 грн; №294 від 01.11.2024, кількість 25,62 т, на суму 499 590,00 грн; №295 від 01.11.2024, кількість 25 т, на суму 487 500,00 грн; №296 від 01.11.2024, кількість 24,6 т, на суму 479 700,00 грн; №297 від 07.11.2024, кількість 17,72 т, на суму 345 540,00 грн; №298 від 07.11.2024, кількість 18,6 т, на суму 362 700,00 грн.

Отже, за розрахунками позивача, відповідач недопоставив товар за специфікацією №4 на суму 2 339 415,00 грн (з розрахунку 11 212 500,00 грн - 8 873 085,00 грн).

Водночас, 23.10.2024 сторонами було укладено специфікацію №5 до договору відповідно до якої постачальник зобов`язується поставити покупцеві карбамід у кількості 257 тон, а покупець зобов`язується оплатити постачальнику вартість товару.

Згідно з п.3 специфікації №5, оплата здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 2 днів з моменту (дати) отримання рахунку.

Відповідно до п.4. специфікації №5, строк поставки до 31.12.2024.

Пунктом 5 специфікації №5 передбачено умови поставки: FCA, склад вантажовідправника за адресою: Україна, 68831, Ізмаїльський район, с.Орлівка, Паромна дорога, будинок 1.

Покупець здійснив оплату згідно з рахунком №260 від 23.10.2024 до специфікації №5, а саме: 5 000 000,00 грн з ПДВ, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №692 від 23.10.2024.

За твердженнями позивача, відповідач не здійснив жодних поставок товару за специфікацією №5.

27.02.2025 позивач листом №27/02-1 звертався на адресу відповідача з вимогою у строк 3 робочих дні повернути кошти передоплати у розмірі 7 339 415,00 грн, що підтверджується поштовою накладною № 464 від 27.02.2025. Вказаний лист залишений відповідачем без відповіді.

25.03.2025 позивач звернувся на адресу відповідача з претензією №25/03-1 про повернення коштів за непоставлений товар у розмірі 7 339 415,00 грн, що підтверджується поштовою накладною №172 від 25.03.2025 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 27.03.2025. Зазначена претензія також залишена відповідачем без розгляду.

Звертаючись до суду з позовом позивач посилається на те, що відповідач недопоставив товар за специфікацією №4 на суму 2 339 415,00 грн та не здійснив жодних поставок товару за специфікацією №5, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 7 339 415,00 грн попередньої оплати (2 339 415,00 грн + 5 000 000, 00 грн) та 259 759,25 грн інфляційних втрат та 65 753,11 грн 3% річних.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч. ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України).

У Специфікаціях №4 та №5 до договору поставки сторони передбачили строк поставки до 31.12.2024.

Всупереч вимог ст. 74 ГПК України доказів поставки товару на суму попередньої оплати 7 339 415,00 грн (з урахуванням часткової поставки) у строк до 31.12.2024 відповідачем, суду не подано.

Згідно із ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач не здійснив поставку товару у визначений специфікаціями до договору строк, відтак у позивача виникло право вимагати повернення сплаченої за нього попередньої оплати.

З матеріалів справи вбачається, що позивач реалізував своє право на повернення попередньої оплати шляхом досудового листування, зокрема, направлення листів про повернення суми попередньої оплати. Проте, вимоги позивача в досудовому порядку задоволені відповідачем не були.

Розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи. Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача про стягнення 7 339 415,00 грн попередньої оплати є правомірною, оскільки факт порушення відповідачем зобов`язань за договором належним чином доведено, а відповідачем не спростовано.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів позивачу розмірі 7 339 415,00 грн.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає вірним є висновок суду першої інстанції, що основний борг в сумі 7 339 415,00 грн доведений належними та допустимими доказами, відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача наведеної суми основного боргу підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 65 753,11 грн та інфляційних втрат у розмірі 259 759,25 грн.

Відповідно до ч.1 ст 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч.1. ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Водночас, не зважаючи на те, що строк відвантаження товару 31.12.2024 за специфікацією №4 та за специфікацією №5 сплив, відповідач не вчинив жодних дій щодо виконання своїх зобов`язань передбачених договором.

Відповідно до п.7.3.1. договору, у разі порушення строків поставки товару (партії товару) більш ніж на 7 (сім) календарних днів, покупець має право розірвати договір шляхом односторонньої відмови. Зазначена одностороння відмова здійснюється шляхом направлення покупцем відповідного письмового повідомлення постачальнику, при цьому дія договору припиняється в день отримання постачальником відповідного письмового повідомлення, якщо інший, більш тривалий строк, не зазначений у повідомленні. Постачальник зобов`язаний повернути отримані від покупця грошові кошти (передоплату) за непоставлений товар (партію товару) протягом 2 (двох) робочих днів з дати отримання відповідної письмової вимоги про повернення коштів.

Так, 27.02.2025, позивач направив відповідачу лист вих.№27/02-1 щодо повернення на розрахунковий рахунок позивача суму передоплати у розмірі 7 339 415,00 грн з ПДВ. Однак, станом на дату звернення позивача з позовною заявою грошові кошти не були повернуті позивачеві.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України вказує: боржник, який прострочив

виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач зазначає, що він набув права на нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних у зв`язку з направленням відповідачу листа 27.02.2025 вих.№27/02-1 щодо повернення коштів. Тобто, з моменту направлення зазначеного листа відповідач мав грошові зобов`язання перед позивачем.

Колегія суддів погоджується із таким висновком та звертає увагу, що за весь період прострочення строків поставки товару, що був оплачений позивачем, відповідач не здійснив ні поставки товару, ні повернення коштів, що не були забезпечені поставкою. Тому, відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, строк нарахування інфляційних втрат та 3% процентів річних розпочинається з 07.03.2025.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у сумі 259 759,25 грн та 3% річних у сумі 65 753,11 грн колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що такий розрахунок є обґрунтованим, арифметично вірним, та в цій частині підлягає задоволенню.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача фактично зводяться до переоцінки обставин, правильно встановлених судом першої інстанції.

На переконання колегії суддів, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято відповідно до вимог матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Полі Груп Корпорейшн» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2025 у справі № 910/7950/25 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2025 у справі № 910/7950/25 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови у задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Полі Груп Корпорейшн» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2025 у справі № 910/7950/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2025 у справі № 910/7950/25 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/7950/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 17.12.2025.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк