ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 911/298/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М.,

за участі секретаря: Купрейчук С.П.,

за участі представників судового засідання відповідно протоколу судового засідання від 17.12.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2025

у справі № 911/298/25

за заявою ОСОБА_2

про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

1. У провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа № 911/298/25 за заявою ОСОБА_2 про неплатоспроможність.

2. Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.02.2025 відкрито провадження у справі № 911/298/25 про неплатоспроможність боржника; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; керуючим реструктуризацією боржника призначено арбітражного керуючого Куліченка М.В.; призначено на 01.04.2025 проведення попереднього засідання у справі.

3. 11.02.2025 Господарським судом Київської області в установленому порядку було здійснено публікацію оголошення № 75251 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 .

4. Із матеріалів справи вбачається, що 17.03.2024 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про визнання грошових вимог до боржника у сумі 1 730 000 грн.

Встановлені судами обставини справи

5. 10.09.2019 між ОСОБА_3 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено Договір новації боргу № 1, відповідно до умов якого (п. 1.1.) зобов`язання, що виникне між сторонами на підставі цього Договору, замінює собою зобов`язання, що виникло між сторонами: позикодавцем ОСОБА_4 , позичальником ОСОБА_5 та поручителем ОСОБА_3 за договором позики № 18/01/13 від 18.01.2013.

6. Згідно п. 1.9. договору новації боргу № 1, позикодавець надав позику позичальнику в сумі 1 738 654,00 грн терміном до 10.09.2022.

7. Пунктами 1.10., 1.11. договору новації боргу № 1 визначено, що позичальник отримав позику до підписання цього договору. Позика надана без нарахування відсотків.

8. Відповідно до п. 1.16. Договору новації боргу № 1, позикодавець має право передати свої права за цим договором іншій особі (відступлення права вимоги), про що має бути укладений окремий договір. Зміна позикодавця за цим зобов`язанням здійснюється без згоди позичальника.

9. В подальшому, 12.11.2021 між ОСОБА_3 (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (новий кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії) № 1, відповідно до умов якого (п. 1.1.) первісний кредитор передає, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредиторові, і стає новим кредитором згідно договору новації боргу № 1 від 10.09.2019.

10. Згідно п. 1.2. договору про відступлення права вимоги (цесії) № 1, на момент відступлення права вимоги борг боржника становить 1 730 000,00 грн.

11. За цим договором новий кредитор отримує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника виконання таких зобов`язань: сплати боргу в розмірі 1 730 000,00 грн (п. 1.3. договору про відступлення права вимоги (цесії) № 1).

12. Відповідно до п. 3.1. договору про відступлення права вимоги (цесії) № 1, сума відступлених прав вимоги становить 1 730 000,00 грн.

13. Згідно повідомлення від 14.11.2021 про відступлення права вимоги, боржника- ОСОБА_2 було повідомлено про заміну кредитора у зобов`язанні.

14. 01.11.2022 ОСОБА_1 звернувся до боржника- ОСОБА_2 з вимогою про повернення боргу в розмірі 1 730 000,00 грн до 31.12.2022.

15. Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.04.2025 у справі № 911/298/25 (суддя Наріжний С.Ю., повний текст ухвали складено та підписано - 26.05.2025), зокрема, заяву ОСОБА_1 від 12.03.2025 б/№ (вх. № 2009/25) задоволено; визнано грошові вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у сумах: 6056,00 грн - до задоволення вимог кредиторів; 1730000,00 грн - 2 черга задоволення вимог кредиторів; заяву АТ "МетаБанк" від 18.04.2025 б/№ (вх. № 5595) задоволено частково; визнано грошові вимоги Акціонерного товариства "МетаБанк" () до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у сумах: 4844,80 грн - до задоволення вимог кредиторів; 266292,01 грн - 2 черга задоволення вимог кредиторів; 382989,97 грн - 3 черга задоволення вимог кредиторів; в іншій частині заявлені вимоги відхилено.

15.1. Так, суд першої інстанції встановивши, що боржник- ОСОБА_2 не виконала свої зобов`язання за договором новації боргу № 1 на користь нового кредитора ОСОБА_1 , і зворотного належним чином не доведено, при цьому боржник визнає свою заборгованість перед ОСОБА_1 в розмірі 1730000,00 грн, яка виникла на підставі договору новації боргу № 1 від 10.09.2019 та договору про відступлення правові вимоги (цесії) № 1 від 12.11.2021, також керуючий реструктуризацією боржника визнав заявлені ОСОБА_1 грошові вимоги в повному обсязі, отже господарський суд дійшов висновку про те, що заявлені ОСОБА_1 грошові вимоги до ОСОБА_2 є обґрунтованими та документально підтвердженими, отже підлягають визнанню.

-Відтак, з огляду на наведене вище, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про те, що наявні підстави для визнання грошових вимоги ОСОБА_1 до боржника ОСОБА_2 6 056,00 грн - судовий збір - до задоволення вимог кредиторів; 1 730 000 грн (заборгованість за основним боргом) - 2 черга задоволення вимог кредиторів з правом вирішального голосу.

Короткий зміст постанови апеляційної інстанції

16. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2025 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "МетаБанк" задоволено. Ухвалу Господарського суду Київської області від 29.04.2025 у справі № 911/298/25 в частині задоволення заяви та визнання грошових вимог ОСОБА_1 до боржника - скасовано та прийнято в цій частині нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні кредиторських вимог ОСОБА_1 до боржника.

16.1. Суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що відсутні правові підстави для визнання кредитором ОСОБА_1 до боржника фізичні особи ОСОБА_2 у загальному розмірі 1 730 000 грн за недоведеності, оскільки ОСОБА_1 не надано відповідних документів на підтвердження реальної передачі грошових коштів ОСОБА_4 саме ОСОБА_3 , за борговою розпискою від 23.08.2016, посилання на яку є у п.1.4. договору новації, укладеного між ОСОБА_3 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник), отже не надано доказів які б свідчили про надання боржнику таких значних сум позики.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

17. До Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, у якій скаржник просить Суд скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2025 у справі №911/298/25, а ухвалу Господарського суду Київської області від 29.04.2025 у справі № 911/298/25 залишити в силі.

17.1. На виконання приписів пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України скаржник посилається на пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України та зазначає, що судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові неправильно застосовано принцип підвищеного стандарту доказування, зокрема, всупереч висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 902/221/22, від 07.08.2019 у справі №922/1014/18, а також порушено норми ст.269 ГПК України, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення (постанови) суду.

-Зазначає, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права - ст.ст. 73, 74,76, 77, 86, 236- 238 ГПК України, оскільки не було встановлено всі обставини справи, що мають значення для вирішення спору, не було надано юридичної оцінки цим обставинам, зокрема, не надано належної оцінки договору новації боргу та договору про відступлення грошових вимог (на підставі яких виникли кредиторські вимоги ОСОБА_1 ), що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення (постанови) суду.

-Вказує, що мотивувальна частина рішення суду апеляційної інстанції має суперечності та не відповідає фактичним обставинам справи, судом не було надано правову оцінку доводам та аргументам представника боржниці та арбітражного керуючого, мотивів відхилення їх доводів, що порушує ст. 282 ГПК України та принцип рівності та змагальності сторін.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

18. АТ "МетаБанк" подано відзив на касаційну скаргу з проханням залишити її без задоволення, оскаржувану постанову апеляційного господарського суду залишити без змін.

19. Арбітражним керуючим Куліченком Максимом Валерійовичем, керуючим реструктуризацією у справі подано відзив на касаційну скаргу, у якому останній підтримує вимоги касаційної скарги.

20. АТ "МетаБанк" подано додаткові пояснення, просить їх врахувати та залишити в силі постанову апеляційного господарського суду.

Провадження у Верховному Суді

21. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №911/298/25 визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2025.

22. Ухвалою Верховного Суду від 10.11.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2025 у справі №911/298/25 та призначено до розгляду касаційну скаргу ОСОБА_1 у справі №911/298/25 на 17 грудня 2025 року о 12:00 год. у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань №330.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

23. Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти них, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід частково задовольнити, з огляду на таке.

24. Відповідно статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

25. Предметом касаційного оскарження є постанова апеляційного господарського суду, якою відмовлено у задоволенні кредиторських вимог ОСОБА_1 до боржника, які виникли, як стверджує заявник, на підставі договорів новації та відступлення права вимоги.

26. У силу частини 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

27. Статтею 113 КУзПБ передбачено, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених Книгою четвертою "Відновлення платоспроможності фізичної особи" КУзПБ.

28. За визначенням, наведеним у статті 1 КУзПБ, грошове зобов`язання (борг) - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

29. За змістом частини 1 статті 122 КУзПБ, подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією у справі про неплатоспроможність фізичної особи або фізичної особи - підприємця здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

30. Конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (частина 1 статті 45 КУзПБ).

31. Заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги.

32. Заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (висновки наведені у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19).

33. Згідно з усталеною практикою Верховного Суду щодо порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство, ролі та обов`язків суду на цій стадії провадження у справі про банкрутство під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №908/710/18, 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16).

34. У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17).

35. У попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18).

36. При цьому для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19, від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20).

37. Верховний Суд, зокрема, у постанові від 22.12.2022 у справі №910/14923/20 наголосив, що для запобігання визнанню необґрунтованих вимог до боржника та порушенню цим прав його кредиторів до доведення обставин, пов`язаних із виникненням заборгованості боржника-банкрута, пред`являються підвищені вимоги.

38. Сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство полягає, зокрема, в такому:

- перевірка обґрунтованості та розміру вимог кредиторів здійснюється судом незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку;

- при визнанні вимог кредиторів у справі про банкрутство слід виходити з того, що визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості;

- під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (частина 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України), саме по собі не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин в загальному порядку.

39. Розглядаючи кредиторські вимоги, суд у силу приписів статей 45 - 47 КУзПБ має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог, з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19, від 29.03.2021 у справі №913/479/18).

40. Системний аналіз цих приписів засвідчує, що законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом розгляду в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. Запроваджений законодавцем підвищений стандарт доказування у справах про банкрутство для кредиторів приводить у випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог до прийняття рішення судом про відмову у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності, допустимості, достовірності та вірогідності, передбаченим статтями 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

41. Правовий висновок про обґрунтованість відмови суду у визнанні грошових вимог до боржника внаслідок неподання заявником належних і достатніх документальних доказів відповідного зобов`язання при поданні заяви про визнання таких вимог сформульовано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23.04.2019 у справі №910/21939/15, від 28.07.2020 у справі №904/2104/19.

42. Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі з договорів та інших правочинів.

43. Зокрема, згідно з положеннями статей 1046, 1049 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

44. Статтею 1047 Цивільного кодексу України також передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

45. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, що є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

46. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

47. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

48. Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц.

49. Врахувавши наведені висновки, Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду при вирішенні правової проблеми щодо застосування визначеної статтею 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину у поєднанні з положеннями КУзПБ, що регулюють порядок розгляду заяв кредиторів з їх грошовими вимогами до боржника, у постанові від 01.03.2023 у справі №902/221/22 зауважила на відмінності у розгляді та визнанні господарським судом грошових вимог кредиторів до боржника від вирішення спору у позовному провадженні.

50. Зазначена відмінність, серед іншого, полягає у тому, що визнання господарським судом вимог певного кредитора породжує відповідні правові наслідки, що впливають на права інших кредиторів цього боржника у процедурі неплатоспроможності. При цьому в зазначеній категорії справ існує ризик обопільної недобросовісної поведінки певного кредитора та боржника щодо створення фіктивної (неіснуючої, штучної) заборгованості останнього за борговою розпискою задля збільшення кількості голосів цього кредитора на зборах кредиторів та можливості впливу на саму процедуру неплатоспроможності фізичної особи, зокрема й у питанні формування та реалізації ліквідаційної маси боржника, що, у кінцевому результаті, впливатиме на обсяг задоволених вимог.

51. Беручи до уваги зазначені мотиви, судова палата у вказаній постанові у справі №902/221/22 виснувала, зокрема, що господарському суду під час розгляду заяви кредитора з відповідними грошовими вимогами до боржника варто керуватися не лише засадами, серед інших, належності (стаття 76 ГПК України) та допустимості (стаття 77 ГПК України) доказів, а й враховувати достатність (повноту та всебічність) поданих доказів, взаємозв`язок їх сукупності, що дозволяє суду зробити достовірний висновок про існування заборгованості за борговою розпискою.

52. Тож, у разі вмотивованих сумнівів інших кредиторів щодо реальності (дійсності) такої заборгованості, обґрунтування грошових вимог до боржника самим лише договором позики та / або борговою розпискою у справі про неплатоспроможність фізичної особи може бути недостатнім.

53. Необхідним, у такому випадку, може бути також документальне підтвердження джерел походження коштів, наданих фізичною особою-кредитором у позику фізичній особі-боржнику, подання інших додаткових доказів наявності між кредитором (позикодавцем) та боржником (позичальником) зобов`язальних правовідносин за відповідним договором позики.

54. У разі ж ненадання зазначеним кредитором сукупності необхідних доказів на обґрунтування своїх вимог, зокрема щодо підтвердження реальності грошового зобов`язання, господарський суд відмовляє у визнанні таких вимог у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

55. При цьому визначена приписами статті 204 Цивільного кодексу України презумпція правомірності укладеного між сторонами правочину не спростовує відповідного обов`язку заявника-кредитора, вимоги якого підтверджені борговою розпискою, надати сукупність усіх необхідних доказів на обґрунтування своїх вимог, зокрема й зазначені вище докази джерел походження наданих у позику коштів.

56. Тобто, не досліджуючи дійсність відповідного правочину, що виходить за межі предмета розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника, господарський суд у справі про неплатоспроможність фізичної особи, вирішуючи питання про належне документальне підтвердження кредиторських вимог за борговою розпискою, може надати правову оцінку реальності (дійсності) таких зобов`язань на підставі інших доказів, що підтверджують / спростовують фінансову спроможність цього кредитора щодо надання відповідної позики.

57. У своїй касаційній скарзі ОСОБА_1 переконує, що Господарським судом Київської області правильно було досліджено і встановлено, що кредиторські вимоги ОСОБА_1 виникли згідно договору про відступлення права вимоги (цессії), які в свою чергу виникли згідно договору новації боргу № 1 від 10.09.2019.

58. Також скаржник зазначає, що ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_2 12.09.2016 року, що він, як поручитель, на виконання рішення суду погасив борг ОСОБА_2 ( ОСОБА_5 ) перед ОСОБА_4 , внаслідок чого стає новим кредитором за договором позики № 18/01/13. ОСОБА_2 частково було погашено борг перед кредитором ОСОБА_3 в розмірі 65 000 грн. В подальшому між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено Договір новації боргу № 1 від 10.09.2019 року, згідно якого ОСОБА_2 отримала у ОСОБА_3 позику в сумі 1738654,00 грн терміном до 10.09.2022 року. За умовами Договору новації, сторони дійшли згоди, що борг, що виник на підставі договору позики № 18/01/13 від 18.01.2013 буде замінений новим позиковим зобов`язанням через новацію боргу у позикове зобов`язання шляхом укладення цього договору. ОСОБА_2 частково було погашено борг у розмірі 8654,00 грн.

59. Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, приймаючи рішення в частині кредиторських вимог ОСОБА_1 обмежився лише констатацією того, що боржниця ОСОБА_2 не виконала свої зобов`язання за договором новації боргу № 1 на користь нового кредитора ОСОБА_1 , і зворотного належним чином не доведено, при цьому боржниця визнає свою заборгованість перед ОСОБА_1 в розмірі 1730000,00 грн, яка виникла на підставі договору новації боргу № 1 від 10.09.2019 та договору про відступлення правові вимоги (цесії) № 1 від 12.11.2021, а також визнає ці вимоги і керуючий реструктуризацією.

60. Проте, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, висновок господарського суду першої інстанції не відповідає суті усталеної правової позиції Верховного Суду щодо необхідності детальної перевірки господарським судом підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, зокрема, шляхом ретельного дослідження наданих на їх підтвердження доказів. При цьому застосування щодо кредитора підвищеного стандарту доказування включає необхідність як подання достатніх доказів наявності та розміру заборгованості, так і відповідності таких доказів встановленим Господарським процесуальним кодексом України вимогам щодо належності, допустимості, достовірності та вірогідності тощо.

61. Водночас, дійшовши протилежного висновку про відмову у задоволенні кредиторських вимог ОСОБА_1 , апеляційний господарський суд, послався лише на ненадання відповідних доказів в розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України на підтвердження реальної передачі грошових коштів ОСОБА_4 саме ОСОБА_3 , за борговою розпискою від 23.08.2016, посилання на яку є у п.1.4. договору новації, укладеного між ОСОБА_3 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник), проте, помилки суду першої інстанції щодо необхідності детальної перевірки господарським судом підстав виникнення грошових вимог кредитора до боржника, не усунув.

62. Суди обох попередніх інстанцій не дослідили умови Договору новації боргу № 1 від 10.09.2019 та наявні докази щодо переходу права зобов`язання. Не дослідили чи відбулась заміна первинного зобов`язання новим між тими самими сторонами(новація), чи містить новий договір вказівку на первинне і нове зобов`язання та наміри сторін вчинити новацію.

63. Також, суди обох попередніх інстанцій не дослідили реальності укладеного в подальшому 12.11.2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Договору про відступлення права вимоги (цесія) №1, за умовами якого первісний кредитор передає, а Новий кредитор набуває права вимоги, що належить первісному кредитору, і стає Новим кредитором за договором новації боргу №1 від 10.09.2019.

64. Верховний Суд акцентує увагу, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

65. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

66. З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

67. Частиною п`ятою статті 236 ГПК передбачено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

68. Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості з`ясувати дійсні обставини справи перешкоджає прийняттю законного рішення у справі, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала суду першої інстанції в частині визнання кредиторських вимог ОСОБА_1 та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

69. Під час нового розгляду справи судам необхідно встановити й дослідити фактичні обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення та не досліджуючи дійсність відповідних правочинів, що виходить за межі предмета розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника, надати належну правову оцінку доводам сторін та наданим на їх підтвердження доказам з урахуванням викладеного в цій постанові, з наданням правової оцінки реальності (дійсності) зобов`язань сторін та на підставі норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а отже вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об`єктивного розгляду даної справи.

70. Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими підстави касаційного оскарження та погоджується з тими доводами скаржника (про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права), які відповідають висновкам суду, наведеним у мотивувальній частині цієї постанови.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

71. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

72. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

73. Зважаючи на викладене, касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції в частині визнання кредиторських вимог ОСОБА_1 та оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Розподіл судових витрат

74. З огляду на задоволення касаційної скарги та направлення справи на розгляд до суду апеляційної інстанції, судові витрати, понесені скаржником у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами вирішення спору.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2025 та ухвалу Господарського суду Київської області від 29.04.2025 у справі № 911/298/25 в частині визнання грошових вимог ОСОБА_1 скасувати.

3. Справу № 911/298/25 у скасованій частині направити на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді В.І. Картере

К.М. Огороднік