ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2025 р. м. Житомир Справа № 910/5174/24

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Рудницька Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порттрансбуд"

до Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури

про стягнення 1 193 181 850,40 грн

Процесуальні дії по справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порттрансбуд" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації про стягнення майнової шкоди в розмірі ,40 грн.

Ухвалою від 02.05.2024 Господарський суд м. Києва позовну заяву передав за виключною підсудністю до Господарського суду Житомирської області.

Ухвалою суду від 14.05.2024р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 13.06.2024 р.

Ухвалою суду від 28.05.2024р. зупинено провадження у справі до закінчення апеляційного перегляду ухвали Господарського суду міста Києва від 02.05.2024р.

Ухвалою суду від 30.12.2024р. поновлено провадження у справі №910/5147/24, підготовче судове засідання призначено на 04.02.2025 р.

Ухвалою від 04.02.2025р. суд відклав підготовче засідання до 13.03.2025 р.

Ухвалою від 13.03.2025р. підготовче засідання суд призначив на 27.03.2025 р.

Ухвалою від 27.03.2025р. суд відклав підготовче засідання 29.04.2025р.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулось 29.04.2025р., суд оголосив перерву до 22.05.2025р.

Ухвалою від 22.05.2025р. суд відклав підготовче засідання на 01.07.2025р.

Ухвалою від 01.07.2025р. суд відклав підготовче засідання на 22.07.2025р.

Ухвалою від 22.07.2025р. суд відклав підготовче засідання на 26.08.2025р.

В підготовчому судовому засіданні 26.08.2025р. оголошено перерву до 11.09.2025р.

08.09.2025р. від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, згідно якої позивач просить стягнути з відповідача збитки в розмірі 259645567,30 грн., з яких: 148727787,96 грн. - вартість основних засобів (обладнання), 87276196,00 грн. - вартість ремонтно-будівельних робіт та 23641583,34 грн. - вартість втраченого майна.

11.09.2025р. в підготовчому судовому засіданні оголошувалась перерва до 09.10.2025р.

01.10.2025р. до суду надійшло клопотання позивача про долучення доказів щодо пошкодженої кукурудзи ТОВ "Порттрансбуд".

02.10.2025р. надійшло клопотання позивача про долучення доказів щодо пошкоджених основних засобів ТОВ "Порттрансбуд".

В підготовчому судовому засіданні 09.10.2025р. суд прийняв до розгляду заяву про зменшення позовних вимог та постановив спір вирішувати в межах стягнення суми збитків в розмірі 259645567,30 грн. Прийняв до розгляду докази, подані позивачем 01.10.2025р. та 02.10.2025р.

В підготовчому судовому засіданні 09.10.2025р. суд оголосив перерву до 06.11.2025р.

Ухвалою від 06.11.2025р. суд закрив підготовче провадження та призначив справу №910/5174/24 до судового розгляду по суті на 04.12.2025р.

В судовому засіданні 04.12.2025р. підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ТОВ "Порттрансбуд" посилається на те, що внаслідок ракетних та авіаційних ударів Російської Федерації, що відбулись 24.02.2022р. та 25.02.2022р. позивачу було завдано майнової шкоди, як власнику майна.

Згідно заяви від 08.09.2025р. про зменшення позовних вимог Товариство просить стягнути з Російської Федерації збитки в розмірі 259645567,30 грн., з яких: 148727787,96 грн. - вартість основних засобів (обладнання), 87276196,00 грн. - вартість ремонтно-будівельних робіт та 23641583,34 грн. - вартість втраченого майна.

Відповідач, в порядку ст. 165 ГПК України, не скористався правом подачі письмового відзиву на позовну заяву, доводи позивача не спростував.

Про відкриття провадження у справі повідомлений з дотриманням вимог процесуального закону про належне повідомлення відповідача про розгляд цієї справи.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Відповідними указами Президента України строк дії режиму воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Спосіб вручення судового доручення у порядку, встановленому міжнародним договором, зокрема, Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, до якої Україна приєдналася 19.12.1992, не застосовується (ч. 2 ст. 367 ГПК України).

Міністерство юстиції України у листі "Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану" №25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022 повідомило про те, що з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами Російської Федерації на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права.

За зверненням Міністерства юстиції України, Міністерство закордонних справ України повідомило депозитаріїв конвенцій Ради Європи, Гаазької конференції з міжнародного приватного права та ООН, а також сторони двосторонніх міжнародних договорів України про повномасштабну триваючу збройну агресією Росії проти України та неможливість у зв`язку з цим гарантувати у повному обсязі виконання українською стороною зобов`язань за відповідними міжнародними договорами та конвенціями на весь період воєнного стану.

У зв`язку із порушенням Російською Федерацією цілей та принципів статуту ООН, Гельсінського Заключного Акта, Паризької Хартії для Нової Європи та ряду інших документів ОБСЄ, у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти суверенітету та територіальної цілісності України, Міністерство закордонних справи України 24.02.2022 нотифікувало МЗС РФ про прийняте Україною рішення розірвати дипломатичні відносини з Росією, що були встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною та Російською Федерацією від 14.02.1992.

Відтак діяльність дипломатичних представництв України в Росії та Росії в Україні, а також будь-яке дипломатичне спілкування припинені відповідно до Віденської Конвенції про дипломатичні зносини 1961 року. У разі розриву відносин обидві сторони залишаються без двосторонньої комунікації у дипломатичній площині.

Крім того, комунікація Міністерства закордонних справ України з органами державної влади Російської Федерації за посередництва третіх держав не здійснюється.

Отже, подача будь-яких судових документів до російської сторони дипломатичними каналами є неможливим з огляду на розірвання дипломатичних відносин з 24.02.2022 року через повномасштабну агресію РФ проти України.

Спосіб надіслання копій судових рішень відповідачу безпосередньо за місцем його знаходження у Російській Федерації засобами поштового зв`язку України не застосовується.

На офіційному вебсайті Акціонерного товариства "Укрпошта" 25.02.2022 розміщено повідомлення про те, що у зв`язку з агресією з боку Росії та введенням воєнного стану, АТ "Укрпошта" припинило поштове співробітництво з поштою Росії та Білорусі, посилки та перекази в ці країни не приймаються.

Можливий спосіб отримання відповідачем інформації про дату, час та місце розгляду (ч.1 ст. 9 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 та ч.1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебсайті судової влади України.

На підставі викладеного, враховуючи розірвання дипломатичних відносин України з Російською Федерацією, повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення судових засідань у даній справі здійснювалося шляхом розміщення на офіційному вебсайті судової влади України відповідного оголошення в порядку, передбаченому ч.ч. 4, 5 ст. 122 ГПК України.

Ухвалою суду від 06.11.2025р. відповідача повідомлено про дату, час та місце судового засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Судом було надано учасниками справи можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порттрансбуд" зареєстроване 08.06.2015 року, основним видом діяльності якого за КВЕД є складське господарство (т.1 а.с.20-22).

Близько четвертої години ранку 24 лютого 2022 року Російська Федерація розпочала повномасштабне вторгнення в Україні, в тому числі в Житомирській області, що супроводжувалося ракетними та авіаційними ударами по всій території України.

25.02.2022р. внаслідок авіаційного удару було пошкоджено майно позивача за адресою: Житомирська обл., Коростенський р-н, с. Радчиці, вул. Шевченка, буд. 39.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань Слідчим відділом УСБУ у Житомирській області 27.02.2022р. о 16:47:02 зареєстровано кримінальне провадження 0000039 за фактом вчиненого кримінального правопорушення за ч.1 ст.438 КК України (т.1 а с. 25).

28.02.2022р. ТОВ "ПОРТТРАНСБУД" було утворено комісію для визначення руйнування/пошкодження майна, рішення якої оформлено протоколом (актом) за вих. №71 (т.1 а.с. 106-110).

31.08.2022р. комісією, що створена згідно наказу ТОВ "ПОРТТРАНСБУД" №6/1-к від 11.03.2022р. проведено огляд зерна сільськогосподарських культур (кукурудза 3 класу), яке зберігалось в зерносховищах ТОВ "ПОРТТРАНСБУД" за адресою: 11106, Житомирська обл., с. Радчиці, вул. Шевченка, буд. 39 та було пошкоджено/знищено внаслідок авіаційного удару Російської Федерації по будівлям та спорудам ТОВ "ПОРТТРАНСБУД" 25.02.2022р.

За результатами проведеного огляду складено акт огляду зерна та насіння від 31.08.2022р. та встановлено, що станом на 25.02.2022р. на зберіганні знаходилося зерно сільськогосподарських культур, яке належало ТОВ "ПОРТТРАНСБУД", в наступних об`ємах: кукурудза 3 класу - 2907,765т. 15.08.2022р. під час поступового розвантаження ємностей з кукурудзою 3 класу було встановлено ступінь повної зіпсованості зерна в кількості 170,200 т., та вивезено на відкриту площину елеватора, відібрано пробу в лабораторії та проведено аналіз. Результати лабораторного аналізу зерна кукурудзи 3 класу наступні: органолептичні показники не є властивими здоровому насінню (зерно вкрите пліснявою, має прілий, кислий запах); змінений колір не відповідає сортовим ознакам; волога від 16% до 26% в залежності від місць вивільнення; пошкоджені зерна від 20% до 30%; зіпсовані зерна від 70% до 80%. Дана кукурудза не відповідає нормам діючого ДСТУ 4525:2006 та не може бути використана в продовольчих та кормових цілях. Комісією запропоновано списати з бухгалтерського обліку кукурудзу 3 класу в кількості 2737,565 тон, яка належала ТОВ "ПОРТТРАНСБУД" (т.2 а.с.79).

Згідно з висновком експерта від 20.11.2023р. №16495/22-42/16496/22-56/16497/22-82/1573/1574/22-25, складеного за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної, авто-товарознавчої, товарознавчої, експертизи зброї та слідів і обставин її використання, вибухотехнічної, пожежно-технічної експертизи у кримінальному провадженні № 0000039, розмір матеріальних збитків заподіяних майну ТОВ "ПОРТТРАНСБУД" внаслідок руйнування (пошкодження) об`єктів 25.02.2022р. складає ,40 грн. (т.1 а.с.85).

Суд встановив, що фактичні збитки, яких зазнало ТОВ «Порттрансбуд», підтверджуються доказами на суму 259645567,30 грн., які включають:

- 148727787,96 грн. - вартість основних засобів (обладнання), визначена на підставі висновку КНДІСЕ від 20.11.2023р.;

- 87276196 грн. - вартість ремонтно-будівельних робіт і матеріалів;

- 23641583,34 грн. - вартість знищеного зерна кукурудзи в кількості 2907,765 тон.

Позивач у позовній заяві зазначив, що оскільки оцінені збитки беззаперечно спричинені військовою агресією Російською Федерацією проти України, то відповідальною за них є Російська Федерація, як держава, і саме вона має відшкодувати ці збитки.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідачем у цій справі є Російська Федерація в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації.

Відповідно до частини першої статті 365 ГПК України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України.

Частина перша статті 79 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Міжнародно-правові норми про юрисдикційний імунітет держави уніфіковано у двох конвенціях: Європейській конвенції про імунітет держав, прийнятій Радою Європи.

16 травня 1972 року, та Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності, прийнятій резолюцією 59/38 Генеральної Асамблеї 02 грудня 2004 року.

Як Європейська конвенція про імунітет держав 1972 року (стаття 11), так і Конвенція ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності 2004 року (стаття 12) передбачають, що Договірна держава не може посилатися на імунітет від юрисдикції при розгляді справи в суді іншої Договірної держави, який зазвичай має компетенцію розглядати справи, які стосуються грошової компенсації (відшкодування) у разі смерті чи заподіяння тілесного ушкодження особі чи заподіяння шкоди майну або його втрати в результаті дій чи бездіяльності держави, якщо така дія чи бездіяльність мали місце повністю або частково на території держави суду.

Відповідно до частини першої статті 11 Конвенції Ради Європи про запобігання тероризму, ратифікованої Верховною Радою України 31 липня 2006 року, Україна вживає таких заходів, які можуть бути необхідними для ефективного, пропорційного й такого, що відраджує, покарання за злочини тероризму.

Згідно із статтею 13 Конвенції Ради Європи про запобігання тероризму, Україна зобов`язана вжити необхідних заходів для захисту й підтримки жертв тероризму, здійсненого на території України.

Відповідно до частини четвертої статті 8 Міжнародної конвенції про боротьбу з фінансуванням тероризму ратифікованої Верховною Радою України 12 вересня 2002 року, Україна має зобов`язання щодо створення механізмів компенсації жертвам злочинів тероризму. У той же час, відсутність спеціального визначеного державою механізму компенсації (захисту порушеного права) не може бути підставою для відмови у захисті такого права загальними засобами, передбаченими законом, у тому числі шляхом звернення до суду.

Тож застосування судового імунітету Російської Федерації та відмова у розгляді по суті позову у цій справі означала би порушення Україною своїх міжнародно-правових зобов`язань відповідно до згаданих Конвенцій щодо боротьби з тероризмом (постанова Верховного Суду від 12.10.2022 у справі № 463/14365/21).

Судовий імунітет Російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення Російською Федерацією державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням Російською Федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом

У своїй постанові від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19 Верховний Суд дійшов висновку, що на Російську Федерацію не поширюється судовий імунітет, оскільки "вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено в Статуті ООН". Зокрема, Верховний Суд встановив, що "такими діями Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту ООН, та грубо порушила гарантоване нормами міжнародного права право власності позивача".

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 990/80/22 російська федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії.

Згідно із частиною першою статті 1 Статуту ООН Організація Об`єднаних Націй переслідує ціль підтримувати міжнародний мир і безпеку і з цією ціллю вживати ефективні колективні заходи для попередження та усунення загрози світу й актів агресії чи інших порушень миру, і проводити мирними засобами, відповідно до принципів справедливості і міжнародного права, залагодження чи вирішення міжнародних спорів чи ситуацій, які можуть призвести до порушення миру.

Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 військова агресія Російської Федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.

Крім того, аналогічних висновків дійшов і Міжнародний суд ООН, який у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16.03.2022 року у справі щодо звинувачень у геноциді за конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти Російської Федерації) зобов`язав Російську Федерацію припинити військову агресію проти України.

Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24.03.2022 року, якою додатково засуджує військову агресію Росії проти України, вимагає від Російської Федерації припинення військових дій, у тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.

Проте, станом на час ухвалення цього судового рішення Російська Федерація не виконала приписів (вимог) ані Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022, ані наказу Міжнародного суду ООН від 16.03.2022 року, та продовжує військову агресію проти України та військові злочини проти цивільного населення та цивільних об`єктів у порушення норм міжнародного права, зокрема Статуту ООН, Женевських Конвенцій 1949 року та Додаткового протоколу I 1977 року до них.

Враховуючи, що: предметом позову є відшкодування збитків, завданих збройною агресією РФ проти України; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН, суд зазначає, що судовий імунітет Російської Федерації у даному випадку на спірні правовідносини не поширюється.

Звернення позивача до українського суду є єдиним розумно доступним засобом захисту права, позбавлення якого означало б позбавлення такого права взагалі, тобто заперечувало б саму сутність такого права.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України "Про міжнародне приватне право" права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.

Таким чином, оскільки події, які стали підставою для вимог про відшкодування шкоди, мали місце на території України, то застосовним матеріальним законом при розгляді даного спору є матеріальний закон України.

Згідно з ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 Цивільного кодексу України, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану недоговірну (деліктну) шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 2) шкідливого результату такої поведінки збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії відповідача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Водночас, зі змісту частини другої статті 1166 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди, яка полягає в тому, що наявність вини заподіювача шкоди не підлягає доведенню позивачем, а саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Отже збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

24.02.2022р. Російська Федерація розпочала широкомасштабний наступ на територію України.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Отже, протиправність діяння відповідача, як складового елементу факту збройної агресії Росії проти України в розумінні частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомим фактом, який закріплено державою на законодавчому рівні, а також визнано на найвищому міжнародному рівні.

Суд встановив, що обстріл, який був здійснений 25.02.2022р. близько 13:15 год. на території с. Радчиці, Коростенського р-н, Житомирської обл. та знищення (пошкодження) майна позивача, є прямим наслідком протиправної та неспровокованої збройної агресії Російської Федерації.

Згідно із ст. 1 Протоколу № 1 від 20.03.1952 № ETS N 009 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до пунктів 1, 3 Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 року договірні держави видають своїм сухопутним військам накази, які відповідають Положенню про закони і звичаї війни на суходолі. Воююча сторона, яка порушує норми зазначеного Положення, підлягає відповідальності у формі відшкодування збитків, якщо для цього є підстави. Вона є відповідальною за всі дії, вчинені особами, які входять до складу її збройних сил.

Відповідно до ст. 25 Положення про закони і звичаї війни на суходолі (Додаток до Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі), відповідно до якої забороняється будь-яким способом атакувати чи бомбардувати незахищені міста, селища, житлові будинки чи споруди.

Також при визначенні протиправності дій відповідача підлягають врахуванню загальновизнаний і засадничий загальний принцип права, який полягає в тому, що будь-яке порушення зобов`язання тягне за собою обов`язок надати відшкодування (відображений Постійною палатою міжнародного правосуддя у справі Про фабрику в Хожуві (Case concerning the factory at Chorzow), рішення № 13 від 13.09.1928, а також одна із засад сучасного правового порядку "ex injuria non oritur jus" (із беззаконня не виникає право), який відображений у Консультативному висновку Міжнародного суду справедливості "Правові наслідки для держав подальшої присутності Південної Африки в Намібії незважаючи на Резолюцію Ради Безпеки 276 (1970)".

Матеріали справи не містять доказів використання будівель та споруд з виробництва комбікормів ТОВ "ПОРТТРАНСБУД" у воєнних цілях, а відтак, дії відповідача внаслідок яких пошкоджено майно позивача, вчинені всупереч законам і звичаям війни, а отже, відповідач несе повну відповідальність як за відповідний обстріл, так і за спричинені ним наслідки, у тому числі і за шкоду, заподіяну майну позивача.

Позивачем доведено належними, допустимими та достовірними доказами факт заподіяння шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та завданою майновою шкодою позивачу.

Щодо розміру завданих позивачу збитків, то суд зазначає таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 326 затверджено Порядок визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації (далі - порядок), який встановлює процедуру визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, починаючи з 19 лютого 2014 року.

Згідно з пп. 18 п. 2 Порядку визначення шкоди та збитків здійснюється окремо за таким напрямом: 18) економічні втрати підприємств (крім підприємств оборонно-промислового комплексу), у тому числі господарських товариств, - напрям включає втрати підприємств усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна, втрати фінансових активів, а також упущену вигоду від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності.

Пунктом 2 Загальних засад оцінки збитків, завданих майну та майновим правам внаслідок збройної агресії Російської Федерації (додаток до Постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 326) передбачено, що збитки - вартість втраченого, пошкодженого та (або) знищеного майно, що зазнало руйнівного впливу внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, ракетно бомбових ударів в ході збройної агресії Російської Федерації, а також розмір витрат, необхідний для відновлення порушеного права ( реальні збитки); та/або розмір доходу, який необхідний постраждалий міг би одержати за умови відсутності збройної агресії Російської Федерації (упущена вигода).

Основні показники, які оцінюються, зокрема, вартість втраченого, знищеного чи пошкодженого майна підприємств недержавної форми власності.

Відповідно до п. 5 Загальних засад оцінки збитків, завданих майну та майновим правам внаслідок збройної агресії Російської Федерації оцінка збитків, завданих постраждалим, здійснюється шляхом проведення аналітичної оцінки збитків, стандартизованої, незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи.

Незалежна оцінка збитків проводиться суб`єктами оціночної діяльності - суб`єктами господарювання, визнаними такими Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" (далі - суб`єкти оціночної діяльності), із дотриманням національних стандартів оцінки майна та Міжнародних стандартів оцінки майна з урахуванням особливостей, що визначені цими Загальними засадами та методиками оцінки шкоди та збитків, передбаченими пунктом 5 Порядку.

Позивач надав суду висновок експерта від 20.11.2023р. №16495/22-42/16496/22-56/16497/22-82/1573/1574/22-25, складеного за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної, авто-товарознавчої, товарознавчої, експертизи зброї та слідів і обставин її використання, вибухотехнічної, пожежно-технічної експертизи у кримінальному провадженні № 0000039, складений на підставі постанови старшого слідчого-криміналіста Слідчого відділу УСБУ в Житомирській області від 27.05.2022р. (т.1 а.с.85).

На вирішення судового експерта було поставлено питання: "Який розмір матеріальних збитків, заподіяних ТОВ "ПОРТТРАНСБУД" внаслідок руйнування (пошкодження) об`єктів за адресою: вул. Шевченка, буд. 39, с. Радчиці, Коростенського р-н., Житомирської області, 25.02.2022р. близько 13:15 год.?".

Згідно із заключною частиною висновку експерта від 20.11.2023р. №16495/22-42/16496/22-56/16497/22-82/1573/1574/22-25 загальний розмір матеріальних збитків, заподіяних внаслідок ракетно-авіаційного удару 24-25.02.2022р. по об`єктах комбікормового виробництва за адресою: вул. Шевченка, 39, с. Радчиці, Коростенського району Житомирської області, становить ,40 грн. Разом з тим суд зазначає, що наведена сума відображає сукупний масштаб руйнувань будівель, споруд, обладнання, транспортних засобів, продукції та іншого майна всіх осіб, майно яких перебувало на відповідній території, та не є тотожної тим збиткам, які можуть бути предметом заявлених вимог саме ТОВ «Порттрансбуд» у межах цієї справи.

Реальні збитки, яких зазнало ТОВ «Порттрансбуд», підтверджуються належними та допустимими доказами на загальну суму 259645567,30 грн., яка включає:

- 148727787,96 грн. - вартість знищених/пошкоджених основних засобів (обладнання), визначену на підставі висновку експертів;

- 87276196,00 грн. - вартість ремонтно-будівельних робіт та матеріалів, необхідних для відновлення пошкоджених об`єктів;

- 23641583,34 грн. - вартість знищеної кукурудзи 3 класу в кількості 2907,765 т, що належала ТОВ «Порттрансбуд», що підтверджено актом огляду зерна від 31.08.2022р. та довідкою №70/3 від 25.02.2022р. (т.2 а.с. 74, 79).

Обставини пошкодження майна та перелік такого майна зафіксовані в акті руйнування/пошкодження від 28.02.2022р. вих. №71 (т.1 а.с. 106-110).

Таким чином, суд встановив, що до складу фактичних збитків, які підлягають правовій оцінці та є предметом відшкодування у межах цієї справи, входять зазначені вище витрати на загальну суму 259645567,30 грн.

Суд констатує, що висновок експерта від 20.11.2023р. №16495/22-42/16496/22-56/16497/22-82/1573/1574/22-25 підготовлений у межах кримінального провадження №0000039 від 27.02.2022р. особою, яка є атестованим судовим експертом, який, в свою чергу, був попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, а сам висновок відповідає положенням статті 98 ГПК України.

Підсумовуючи викладене, суд встановив, що позивачем доведено повний склад цивільного правопорушення, що є умовою та підставою для застосування до відповідача такого заходу відповідальності як відшкодування збитків.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

З урахуванням наведеного, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Права особи в суді повинні бути захищені таким способом, який реально відновить її порушені інтереси.

Суд зазначає, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми завданих збитків у даному випадку є законною, обґрунтованою та документально доведеною; крім того є ефективним способом захисту порушеного права в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично призведе до відповідного відшкодування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, доведеним і таким, що ґрунтується на нормах українського і міжнародного права позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРТТРАНСБУД" до Російської Федерації в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації про стягнення збитків у розмірі 259645567,30 грн., з яких: 148727787,96 грн. - вартість основних засобів (обладнання); 87276196,00 грн. - вартість ремонтно-будівельних робіт; 23641583,34 грн. - вартість втраченого майна підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати за результатами розгляду справи.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Порттрансбуд" при зверненні з позовом не сплачував судовий збір, оскільки звільнений від його сплати у встановленому законом порядку.

За змістом п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової шкоди у зв`язку з порушенням права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Частиною 2 ст. 129 ГПК України визначено, що судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Згідно підп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2024 р. становить 3028 грн.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі подання документів до суду в електронній формі застосовується понижуючий коефіцієнт 0,8.

Отже, максимальний розмір судового збору, який міг бути сплачений позивачем при зверненні з даним позовом, з урахуванням коефіцієнта 0,8 складає: 3028 грн. х 350 = 1059800 грн. х 0,8 = 847840,00 грн.

Враховуючи викладене, за наслідками розгляду справи судовий збір в розмірі 847840,00 грн., підлягає стягненню з відповідача в дохід Державного бюджету України.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з держави Російська Федерація в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації (125993, Російська Федерація, м. Москва, вул. Велика Дмитрівка, буд. 15а, к. 1, МСП-3)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порттрансбуд" (11106, Житомирська обл., Коростенський р-н, с. Радчиці, вул. Шевченка, буд. 39, ):

- 148727787,96 грн. - вартість основних засобів (обладнання);

- 87276196,00 грн. - вартість ремонтно-будівельних робіт;

- 23641583,34 грн. - вартість втраченого майна.

3. Стягнути з держави Російська Федерація в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації (125993, Російська Федерація, м. Москва, вул. Велика Дмитрівка, буд. 15а, к. 1, МСП-3) в дохід державного бюджету України 847840,00 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 15.12.25

Суддя Сікорська Н.А.

1 - до справи

2- відповідачу (шляхом розміщення оголошення на веб-порталі судової влади України)