УХВАЛА

попереднього засідання

м. Київ

03.12.2025Справа № 910/8136/25
За заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

про неплатоспроможність

Суддя Мандичев Д.В.

Секретар судового засідання Улахли О.М.

Представники учасників:

від боржника не з`явилися,

керуючий реструктуризацією не з`явився,

від АТ КБ "ПриватБанк" -Загоруйко А.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звернулася до суду із заявою про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність в порядку Книги п`ятої Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до статті 113 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2025 заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність залишено без руху. Встановлено строк п`ять днів з дня вручення цієї ухвали ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на усунення недоліків заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Встановлено ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) спосіб усунення недоліків заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність шляхом надання суду відомостей про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання заявника у місті Києві станом на момент подання заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

До Господарського суд міста Києва надійшли докази усунення недоліків, встановлених в ухвалі суду від 02.07.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.2025 прийнято заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність до розгляду. Підготовче засідання суду призначено на 08.08.2025.

17.07.2025 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.08.2025 відкрито провадження у справі у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ). Введено процедуру реструктуризації боргів боржника. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Здійснено оприлюднення на офіційному веб-порталі судової влади України повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за номером 76850 від 08.08.2025р. Призначено керуючим реструктуризацією боргів фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) арбітражного керуючого Бігдана Олексія Антоновича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 1106 від 11.06.2013). Визначено дату проведення попереднього судового засідання на 01.10.2025 р.

09.09.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" з грошовими вимогами до боржника на суму 8 494 028,57 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2025 заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" з грошовими вимогами до боржника на суму 8 494 028,57 грн. прийнято та призначено до розгляду у попередньому засіданні на 01.10.2025.

30.09.2025. до суду надійшло повідомлення керуючого реструктуризацією про розгляд вимог АТ КБ "ПриватБанк".

30.09.2025 до Господарського суду міста Києва надійшло повідомлення боржника про розгляд вимог АТ КБ "ПриватБанк".

01.10.2025 до суду надійшов звіт керуючого реструктуризацією про перевірку декларацій боржника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2025 відкладено розгляд справи у попередньому засіданні на 12.11.2025.

03.10.2025 до суду надійшло клопотання боржника про долучення до матеріалів справи виправлених декларацій про майновий стан ОСОБА_1 за 2022, 2023 та 2024 роки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 відкладено попереднє засідання на 03.12.2025.

У відповідності до ч.1 ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства подання кредиторами вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Відповідно до ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Майнові вимоги кредиторів до боржника мають бути виражені в грошових одиницях і заявлені до господарського суду в порядку, встановленому цією статтею.Копії відповідних заяв та доданих до них документів кредитори надсилають боржнику та розпоряднику майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Відповідно до ч.4 ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства в ухвалі за результатами попереднього засідання суду,зокрема, зазначаються: 1) обов`язок керуючого реструктуризацією провести збори кредиторів, які мають відбутись не пізніше 14 днів з дня постановленої ухвали; дата засідання господарського суду, яке має відбутись не пізніше 60 днів з дня постановлення такої ухвали, на якому буде розглянуто погоджений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі.

Статтею 133 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність (витрати на оплату судового збору, сплату винагороди і відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним своїх повноважень, оплату послуг спеціалістів для проведення оцінки майнових об`єктів, що підлягають продажу, а також витрати на проведення аукціону), відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

Вимоги кредиторів за зобов`язаннями боржника, забезпеченими заставою майна фізичної особи, задовольняються за рахунок такого майна.

Кошти, отримані від продажу майна банкрута, що є предметом забезпечення, після покриття витрат, пов`язаних з утриманням, збереженням та продажем цього майна, та сплати додаткової винагороди арбітражного керуючого відповідно до положень статті 30 цього Кодексу використовуються виключно для задоволення вимог кредитора за зобов`язаннями, які таке майно забезпечує.

Вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування;

2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами;

3) у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

У судовому засіданні, що відбулось 03.12.2025, судом розглянуто заяви кредиторів з грошовими вимогами до боржника.

Так, за наслідками дослідження заяв кредиторів з грошовими вимогами до боржника, визнанню кредитором фізичної особи ОСОБА_1 підлягає:

Акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк

Акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк звернулося до суду із заявою кредитора боржника на суму 8 494 028,57 грн.

У заяві кредитора вказано, що 10.01.2007 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 (Боржник) укладено кредитний договір № K3T0GK15005365 (надалі Договір), за яким Банк зобов`язався надати Боржнику кредит у розмірі 94500 Доларів США а також 20709,18 Доларів США на сплату страхових внесків (разом 115209,18 Доларів США) на термін до 10.01.2027, а Боржник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Згідно п. 2.3.7 Кредитного договору Банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п. 7.1. даного Договору (10 січня 2027 року), у т.ч. шляхом звернення стягнення на заставлене майно при настанні умов, передбачених п. 2.3.3. Договору.

Відповідно до п. 3.2 Кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 договору, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом в розмірі, зазначеному в п. 7.4 змінної частини договору на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідно до п.4.1 Кредитного договору, при порушенні Позичальником будь-якого зобов`язання, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 даного Договору, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов`язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу (що складає 54,75% річних).

15.11.2011 укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору № K3T0GK15005365 від 10.01.2007, в якій сума заборгованості, що виникла у період із дати надання Боржнику кредиту до дати підписання Додаткової угоди, зменшено на 9133,71 дол. США., а саме: відсотки у розмірі 0,00 Дол. США., комісія у розмірі 0,00 дол. США., пеня у розмірі 9133,71 дол. США.

У пункті 3 додаткової угоди № 1 сторонами погоджено викласти пункт 7.1. кредитного договору у наступній редакції: «банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти через касу банку на строк з 10 січня 2007 року по 10 січня 2027 року включно у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 116 476,99 доларів США, а також 42 686,17 доларів США на сплату страхових платежів у випадках, передбачених пунктами 2.1.2, 2.2.7 договору, зі сплатою за користуванням кредиту відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з пунктом 3.11. договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно пункту 6.2. договору. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється у наступному порядку: щомісяця у період сплат, починаючи з 15 листопада 2011 року позичальник повинен надавати банку щомісячні платежі у сумі 1 409,21 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії».

Додатковою угодою №2 від 02.04.2015 до кредитного договору № K3T0GK15005365 від 10.01.2007 зменшено суму заборгованості, що виникла у період із дати надання Боржнику кредиту до дати підписання Додаткової угоди на 9355,38 дол. США, а саме: відсотки у розмірі 0,00 дол. США, комісія у розмірі 0,00 дол. США, пеня у розмірі 9355,38 дол. США.

У зв`язку з невиконання боржником своїх зобов`язань за Кредитним договором АТ КБ ПриватБанк звертався 23.06.2009 до суду з відповідним позовом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2011 у справі № 2-2639/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору № K3T0GK15005365 від 10.01.2007 станом на 10.06.2009 в розмірі 729 516,25 грн.

При цьому, 10.01.2007 між Боржником та ПАТ КБ "Приватбанк" укладено Договір іпотеки квартири №K3T0GK15005365, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 10.01.2007року Івановою Л.М. за № 127, відповідно до якого для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов`язань за кредитним договором № K3T0GK15005365 від 10.01.2007 Боржник передав в іпотеку трикімнатну квартиру загальною площею 79,20 кв.м, житловою площею 41,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 33.1 Договору іпотеки предметом цього договору є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п.33.3 цього договору, в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед іпотекодержателем, в силу чого Іпотекодержатель має право в випадку невиконання Позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку Предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами Іпртекодавця.

Згідно з п. 16.1. Договору іпотеки іпотекодержатель має право вищого пріоритету на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмету іпотеки.

Відповідно до п. 33.4 Договору іпотеки №K3T0GK15005365 від 10.01.2007 р., вартість предмета іпотеки складає 710 736,00 грн.

Отже, кредитор просив визнати вимоги до боржника станом на 07.08.2025 на суму 8 494 028,57 грн. (206 066,21 доларів США за курсом НБУ гривні до долару США - 41,2199 грн. станом на 08.09.2025 дату подання заяви кредитора), з якої: 87 503,84 дол. США- заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 3 606 899,53 грн; 58 100,37 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом 2394891,44 грн - 13 608 дол. США; заборгованість по комісії за користуванням кредитом 560 920,40 грн - 46 854 дол. США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 1 931 317,19 грн.

Також, просив визнати забезпечені заставою вимоги за Кредитним договором №K3T0GK15005365 від 10.01.2007 у розмірі 710 736,00 грн.

У повідомленні за наслідками розгляду вимог кредитора арбітражний керуючий та Боржник зауважили, що Боржником у повному обсязі виконане рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 25.11.2011 у справі №2-2639/2011. Одночасно, наголосили на неправомірності нарахування процентів та пені після подання позову про дострокове стягнення заборгованості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) є порушенням зобов`язання.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2011 у справі № 2-2639/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору № K3T0GK15005365 від 10.01.2007 станом на 10.06.2009 в розмірі 729 516,25 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частинами 1, 2 статті 18 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 2 статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначала, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зауважила, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

У п. 3.1. Договору передбачено, що за користування кредитом у період за дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту Позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п. 7.1. змінної частини даного Договору.

Пункт 2.3.3. Кредитного договору передбачає, зокрема, що при виникненні будь-якої з подій, зазначених в цьому пункті (в т.ч. при порушенні позичальником зобов`язань, передбачених умовами даного Договору), Банк на власний розсуд має право змінити умови договору зажадати від Позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його використання, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену у повідомленні дату. На цю дату Позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання договору (підпункт а п. 2.3.3. Кредитного договору).

Беручи до уваги той факт, що АТ КБ «ПриватБанк» унаслідок пред`явлення 23.06.2009 позову в односторонньому порядку змінив строк виконання основного зобов`язання, суд дійшов висновку про те, що подальше нарахування процентів за користування кредитом, комісії та пені здійснено кредитором за відсутності правової підстави.

Так, проценти за користування кредитом за період поза межами строку кредитування (після вимоги про дострокове повне виконання зобов`язання) нараховані саме як проценти за «користування кредитом», а не як міра відповідальності на підставі статті 625 ЦК України.

Щодо посилань АТ КБ «ПриватБанк» на укладення додаткових угод до кредитного договору № K3T0GK15005365 від 10.01.2007 після ухвалення рішення суду у справі № 2-2639/11, то суд зазначає, що за змістом цих додаткових угод убачається домовленість сторін про реструктуризацію існуючої заборгованості зі сплатою визначеного щомісячного платежу.

До того ж, як стверджував Боржник, 08.12.2017 на кредитному договорі № K3T0GK15005365 від 10.01.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. на користь АТ КБ «ПриватБанк» вчинено виконавчий напис на суму в розмірі 101 259,83 дол. США. В подальшому, Банк звернувся до державної виконавчої служби з заявою про примусове виконання виконавчого напису № 23598 від 08.12.2017.

Таким чином, оскільки у резолютивній частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2011 у справі № 2-2639/11 прямо визначено зобов`язання боржника перед кредитором, яке підлягає стягненню, виключно у національній валюті за курсом НБУ на час ухвалення рішення, без зазначення еквіваленту в іноземній валюті, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування гривневого еквіваленту заборгованості боржника за кредитним договором станом на день подання заяви кредитора.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 922/46/20.

Відповідно до cтатті 572 ЦК України, силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною першою статті 583 ЦК України визначено, що заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель); відповідні положення наведено також у частині другій статті 11 Закону України Про заставу, за якою заставодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель).

Згідно зі статтею 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України Про іпотеку, іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника.

Частинами п`ятою, шостою статті 3 Закону України Про іпотеку визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною, зокрема, до припинення основного зобов`язання.

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України Про іпотеку, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України Про іпотеку передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно статті 1 КУзПБ забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника.

Приписами статті 45 КУзПБ стосовно забезпечених кредиторів передбачено, що такі кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення. Забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку про те, що вартість предмета застави, в тому числі і розмір вимог заставного кредитора, вимоги якого забезпечені заставою майна боржника, визначаються у розмірі вартості предмета застави, який визначений між кредитором та боржником у договорі застави.

Відповідно до пункту 33.4 Договору іпотеки №K3T0GK15005365 від 10.01.2007 вартість предмета іпотеки складає 710 736,00 грн.

Оскільки вартість предмету іпотеки становить 710 736,00 грн., то з урахуванням приписів ч. 2 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк є забезпеченими в частині вартості предмета іпотеки.

Такий висновок не суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладений 15.05.2018 в постанові у справі №902/492/17, оскільки з набранням чинності Кодексу України з процедур банкрутства (з 21.10.2019) порядок визначення забезпечених вимог було конкретизовано законодавцем в ч. 2 ст. 45 Кодексу та визначено, що кредитор є забезпеченим лише в частині вартості предмета застави.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду № 905/2028/18 від 17.06.2020 року.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк кредитором боржника на суму 18 780,25 грн. вимоги другої черги; 710 736,00 грн. вимоги, що забезпечені заставою фізичної особи.

Поряд з вищеописаною заборгованістю підлягають включенню судові витрати кредитора в розмірі 4 844,80 грн. з віднесенням до вимог першої черги.

У визнанні Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк кредитором боржника на суму 7 764 512,32 грн. слід відмовити.

З огляду на викладене, суд вважає за доцільне закінчити попереднє засідання.

Керуючись ст. ст. 45, 122 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 232, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Визнати кредитором у справі № 910/8136/25 по відношенню до фізичної особи ОСОБА_1 :

- Акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк з грошовими вимогами на суму 734 361,05 грн., з яких: 4 844,80 грн. витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 18780,25грн. вимоги другої черги, 710 736,00грн.-вимоги, що забезпечені заставою фізичної особи.

2. Зобов`язати керуючого реструктуризацією сформувати реєстр вимог кредиторів, оформлений відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства.

3. Встановити дату проведення зборів кредиторів: 15.12.2025.

4. Керуючому реструктуризацією боргів боржника у строк до 16.01.2026 подати до Господарського суду м. Києва план реструктуризації боргів боржника.

5. Визначити дату проведення судового засідання, на якому буде розглянуто погоджений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі на 28.01.2026 о 12:50 год. Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44- Б, зал № 7.

6. Відмовлено Акціонерному товариству Комерційний банк "ПриватБанк" у визнанні кредитором боржника на суму 7 764 512,32грн.

7. Копію ухвали направити учасникам провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили в порядку ч.ч. 4, 5 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства та може бути оскаржена. Оскарження ухвали не зупиняє провадження у справі про банкрутство.

Повний текст ухвали складено 19.12.2025

Суддя Д.В. Мандичев