ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" грудня 2025 р. Cправа № 902/1234/25

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука В.В., за участю секретаря судового засідання Ткача Д.В., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕТС" (вул. Козацька, 68, м. Дружківка (з), Донецька область, 84200)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхово-будівельне управління-58" (вул. Молодіжна, 16, с-ще Стрижавка, Вінницький район, Вінницька область, 23211)

про розірвання договору купівлі-продажу, зобов`язання повернути майно та стягнення 3 073 535,04 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшла позовна заява № б/н від 05.09.2025 (вх. № 1313/25 від 05.09.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕТС" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхово-будівельне управління-58" про:

розірвання Договору купівлі-продажу № 63 від 06.07.2023, укладеного між ТОВ "ЕТС" та ТОВ "Шляхово-будівельне управління-58";

зобов`язання повернути асфальтоукладач гусеничний VOLVO P4820D, шасі № НОМЕР_1 , шляхом поставлення вказаного товару за адресою складу ТОВ "ЕТС" у строк 10 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили;

стягнення грошових коштів в загальному розмірі 3 073 535,04 грн, з яких: 1 148 028,53 грн - пеня; 1 069 725,84 грн - 25% річних та 855 780,67 грн - 20% штрафу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2025 дану позовну заяву передано для розгляду судді Матвійчуку В.В.

Суд за вказаним позовом відкрив провадження у справі № 902/1234/25 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 07.10.2025, про що постановив відповідну ухвалу від 10.09.2025.

26.09.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № б/н від 26.09.2025 (вх. № 01-34/10322/25 від 26.09.2025).

За результатами слухання справи 07.10.2025 судом відкладено підготовче судове засідання на 04.11.2025, про що постановлено відповідну ухвалу у протокольній формі.

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 04.12.2025, про що 04.11.2025 постановлено відповідну ухвалу.

На визначений час у судове засідання 04.12.2025 повідомлені належним чином сторони не з`явилися, у зв`язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З урахуванням неявки представників сторін суд зважає на положення ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У порядку ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

У судовому засіданні 04.12.2025 прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що між сторонами було укладено Договір купівлі-продажу № 63 від 06.07.2023, відповідно до умов якого Продавець зобов`язувався поставити та передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити на визначених Договором умовах наступний товар: асфальтоукладач гусеничний VOLVO P4820D, шасі № НОМЕР_1 , новий, у кількості однієї одиниці. Загальна вартість товару, з урахуванням ПДВ, на момент укладення Договору становила 11 373 590,60 грн.

Позивач вказує, що на виконання умов Договору купівлі-продажу № 63 від 06.07.2023 ТОВ "ЕТС" поставило, а ТОВ "ШБУ-58" прийняло вказаний асфальтоукладач, що підтверджується актом приймання-передачі товару.

У свою чергу, ТОВ "ШБУ-58" здійснило часткову оплату вартості товару в сумі, еквівалентній 73 162 доларам США за курсом 37,3000 грн за 1 долар США, що становить 2 728 942,66 грн.

Таким чином, позивач зазначає, що станом на 03.09.2025 заборгованість ТОВ "ШБУ-58" перед ТОВ "ЕТС" за поставлений товар становить 231 760 доларів США, що за курсом 41,3631 грн за 1 долар США становить 9 586 312,06 грн.

Вказані обставини, на переконання позивача, свідчать про неналежне виконання ТОВ "ШБУ-58" зобов`язань щодо оплати товару за Договором купівлі-продажу № 63 від 06.07.2023, що і стало підставою для звернення ТОВ "ЕТС" до суду з відповідним позовом.

Відповідач заперечив проти позову, зазначивши у відзиві, що не погоджується з доводами позивача з огляду на їх безпідставність, необґрунтованість та недоведеність належними і допустимими доказами, у зв`язку з цим, на думку відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 06.07.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕТС" (позивач, за Договором - Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Шляхово-будівельне управління-58" (відповідач, за Договором - Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу № 63 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Продавець зобов`язується поставити і передати у власність, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити на умовах даного Договору: Асфальтоукладач гусеничний VOLVO P4820D, шасі № НОМЕР_1 , новий, одна одиниця (відповідно до технічної характеристики, викладеної в Додатку № 1, який є невід`ємною частиною цього Договору), іменований в подальшому - "Товар".

Загальна вартість Товару, з урахуванням ПДВ, на момент укладання Договору становить 11 373 590,60 грн (п. 1.2 Договору).

Згідно із п. 1.3 Договору загальна вартість Товару з ПДВ, зазначена в п. 1.2 Договору, еквівалентна 304 922,00 долари США за курсом долару США узгодженим сторонами на рівні 37,30 грн за 1,00 долар США.

У пункті 2.1 Договору сторони визначили порядок оплати Товару Покупцем, а саме: до 20.07.2023 Покупець вносить часткову передоплату в розмірі еквівалентному 26 810,00 доларів США (з урахуванням пунктів 1.3, 2.2 цього Договору) (пп. 2.1.1 Договору); остаточний розрахунок повинен бути проведений протягом 12 (дванадцяти) місяців, починаючи з серпня 2023 року, шляхом щомісячного внесення Покупцем рівних платежів від суми, що залишилася від вартості товару, зазначеної в пункті 1.2 цього Договору, з урахуванням пунктів 1.3, 2.2 Договору, тобто в розмірі еквівалентному 23 176,00 доларів США на місяць. При цьому, платежі повинні здійснюватися до 5-го числа календарного місяця (пп. 2.1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.2 Договору всі оплати Покупцем здійснюються в безготівковій формі виключно в національній валюті України - гривні, на банківський рахунок Продавця, з урахуванням абзацу другого пункту 2.2 цього Договору. Оплата вважається виконаною в день зарахування на банківський рахунок Продавця відповідного платежу.

У зв`язку з тим, що імпортна складова Товару дорівнює 100%, Покупець зобов`язаний проводити оплату вартості товару та всіх платежів за договором в гривнях за курсом долару США, зазначеному в пункті 1.3 цього Договору. У разі, якщо на момент оплати Товару, офіційний курс долару США встановлений НБУ за даними сайту http://bank.gov.ua/ змінюється в бік збільшення у порівнянні із курсом долару США, що діяв на дату складання договору, Покупець зобов`язаний проводити оплату вартості Товару з урахуванням коефіцієнта збільшення, розрахований за формулою:

Коеф.= Курс2 / Курс І

Курс2 - офіційний курс НБУ на момент оплати;

Курс1 - офіційний курс НБУ на дату складання договору.

При цьому вартість Товару та будь-яких платежів, виражена в гривнях, автоматично перераховується за відповідним курсом долара США і є узгодженою.

Пунктом 3.1 Договору сторони погодили, що Продавець зобов`язаний поставити Товар на умовах FСА (згідно ІНКОТЕРМС в редакції 2020 року) об`єкт Продавця за адресою: Львівський р-н, с. Вислобоки, вул. Львівська, 16, згідно Акту прийому-передачі Товару, не пізніше 31 липня 2024 року, за умови отримання від Покупця 100% оплати вартості Товару, Продавець не пізніше 2 (двох) календарних днів до дати передачі Товару Покупцю зобов`язується письмово повідомити Покупця про готовність Товару до відвантаження шляхом направлення письмового повідомлення, що передається електронною поштою на електронну адресу Покупця за вказаними в цьому Договорі реквізитами.

Згідно із пунктом 3.2 Договору у місці поставки належним чином уповноважений представник Покупця зобов`язаний провести огляд, прийняти Товар та підписати Акт прийому-передачі Товару (Додаток № 3 до даного Договору).

Положеннями п. 3.3 Договору визначено, що дострокова поставка Товару за цим Договором допускається.

За умовами п. 3.7 Договору право власності на Товар до Покупця переходить після 100 % оплати його вартості та підписання Сторонами Акту прийому-передачі Товару, і що дату слід вважати датою відвантаження Товару у розумінні статті 187 Податкового кодексу України (тобто датою виникнення у Продавця податкових зобов`язань з постачання товару).

В день відвантаження Товару Продавець зобов`язаний надіслати Покупцю кур`єром та факсом/ел. поштою такі відвантажувальні документи: інструкцію з експлуатації Товару; копію митної декларації, завірену Продавцем належним чином; декларацію відповідності та/або сертифікат відповідності; інші документи, необхідні для належної реєстрації Товару в уповноваженому державному органі, які Продавець повинен надати Покупцеві згідно з законодавством України (п. 3.8 Договору).

У пункті 5.3 Договору сторони погодили, що у разі порушення Покупцем порядку та / або строків оплати вартості Товару, Покупець:

- сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення;

- сплачує Продавцю двадцять п`ять відсотків річних від суми несвоєчасно сплачених грошових коштів за весь період прострочення платежу;

- в разі, якщо прострочення оплати триватиме понад тридцять календарних днів, Покупець додатково сплачує Продавцю штраф у розмірі 20% від суми простроченого таким чином платежу.

Відповідно до п. 5.9 Договору у разі якщо порушення Покупцем терміну оплати вартості Товару, зазначеного в цьому договорі, триватиме понад тридцять календарних днів, Покупець на першу вимогу Продавця зобов`язаний повернути Товар протягом восьми робочих днів в тому самому стані як на дату підписання акту прийому-передачі Товару (виключаючи природний знос) в будь-яке місце на території України, зазначене Продавцем, без повернення і компенсації раніше отриманих грошових коштів за Товар.

Одночасно з технікою Покупець зобов`язаний повернути Продавцю оригінал свідоцтва про реєстрацію техніки (товару) з відміткою про його зняття з реєстрації (дана відмітка потрібна, тільки якщо товар перереєструвався на Покупця). Ненадання даного документа свідчить про його втрату Покупцем, в зв`язку з чим він зобов`язаний компенсувати Продавцю витрати, необхідні для відновлення свідоцтва про реєстрацію та / або перереєстрацію техніки (товару) в уповноваженому державному органі.

Цей Договір набирає чинності з дати підписання його Сторонами, зазначеної в цьому Договорі, і діє до виконання Сторонами своїх зобов`язань, взятих ними за цим Договором (п. 8.1 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.

Невід`ємними частинами Договору є: Додаток № 1 "Технічні характеристики", Додаток № 2 "Міжнародні стандартні умови цієї гарантії" та Додаток № 3 "Акт приймання-передачі товару".

На виконання умов Договору Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕТС" передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхово-будівельне управління-58" прийняло асфальтоукладач гусеничний VOLVO P4820D, шасі № НОМЕР_1 , новий, у кількості 1 (одна) одиниця, за місцем поставки: Львівський район, с. Вислобоки, вул. Львівська, 16, про що 21.08.2023 сторонами було складено та підписано акт приймання-передачі товару.

У свою чергу, ТОВ "ШБУ-58", на виконання умов Договору, здійснило наступні платежі:

14.07.2023 - у розмірі, еквівалентному 26 809,65 доларів США, за курсом 37,3000 грн за 1 долар США, що становить 1 000 000,00 грн;

18.08.2023 - у розмірі, еквівалентному 23 176,35 доларів США, за курсом 37,3000 грн за 1 долар США, що становить 864 477,86 грн;

29.09.2023 - у розмірі, еквівалентному 23 176,00 доларів США, за курсом 37,3000 грн за 1 долар США, що становить 864 464,80 грн.

Зазначені платежі підтверджуються банківськими виписками по рахунку за відповідні дати.

У подальшому сторонами було укладено ряд додаткових угод до Договору. Так, 22.04.2024 сторонами підписано Додаткову угоду № 1, відповідно до умов якої, у зв`язку зі зміною директора Покупця, сторони дійшли згоди внести зміни до преамбули та реквізитів підпису Покупця, замінивши формулювання "Директор КІЗЬ Ігор Степанович" на "Директор МАЗУР Геннадій Вікторович", при цьому інші умови Договору залишилися незмінними, а сторони підтвердили свої зобов`язання за ним у повному обсязі.

Крім того, 17.10.2024 сторонами підписано Додаткову угоду № 2, якою, у зв`язку зі зміною банківських реквізитів Продавця, внесено відповідні зміни до розділу 11 Договору "Місцезнаходження та реквізити сторін".

Як зазначає позивач, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого зобов`язання щодо оплати товару, 14.08.2025 ТОВ "ЕТС" звернулося до ТОВ "ШБУ-58" з вимогою повідомити місцезнаходження асфальтоукладача гусеничного VOLVO P4820D, шасі № НОМЕР_1 , а також забезпечити підготовку зазначеного асфальтоукладача до його повернення ТОВ "ЕТС".

Однак у встановлений строк ТОВ "ЕТС" не отримало від ТОВ "ШБУ-58" жодної відповіді щодо місцезнаходження та підготовки асфальтоукладача гусеничного VOLVO P4820D, шасі № НОМЕР_1 , до вилучення.

У зв`язку з невиконанням відповідачем договірних зобов`язань у частині оплати поставленого товару, а також неповерненням товару на вимогу позивача, відповідно до пункту 5.9 Договору, позивач звернувся до суду з вимогами про:

розірвання Договору купівлі-продажу № 63 від 06.07.2023, укладеного між ТОВ "ЕТС" та ТОВ "Шляхово-будівельне управління-58";

зобов`язання відповідача повернути асфальтоукладач гусеничний VOLVO P4820D, шасі № НОМЕР_1 ;

стягнення з ТОВ "Шляхово-будівельне управління-58" грошових коштів у загальному розмірі 3 073 535,04 грн, з яких: 1 148 028,53 грн - пеня; 1 069 725,84 грн - 25 % річних; 855 780,67 грн - штраф у розмірі 20 %.

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.

За положеннями ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (тут і надалі у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Аналогічні за змістом норми містяться і в ст.ст. 509, 526 Цивільного кодексу України.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.

В силу ст. 712 ЦК України, ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Загальними положеннями про купівлю-продаж визначено обов`язок Покупця оплати товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Відповідно до змісту п. 1 ст. 694 ЦК України визначено, що договором може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Згідно із статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, при цьому зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 530 ЦК України обумовлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 ЦК України).

При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем, на виконання умов укладеного між сторонами Договору купівлі-продажу № 63 від 06.07.2023 та акта приймання-передачі товару від 21.08.2023, отримано товар - асфальтоукладач гусеничний VOLVO P4820D, шасі № НОМЕР_1 , новий, у кількості 1 (одна) одиниця, який відповідно до досягнутих сторонами домовленостей, визначених у пункті 2.1 Договору, підлягав оплаті Покупцем на умовах розстрочення платежу.

Приписами ч. 3 ст. 692 ЦК України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

При цьому, за змістом ч.ч. 1, 2 ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із приписами ст. 695 ЦК України договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу. Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів.

Якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару.

До договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу застосовуються положення частин третьої, п`ятої та шостої статті 694 цього Кодексу.

За твердженням позивача, яке не спростоване відповідачем належними та допустимими доказами, відповідач здійснив лише часткову оплату поставленого товару у сумі, еквівалентній 73 162 доларам США за курсом 37,3000 грн за 1 долар США, що становить 2 728 942,66 грн, у рахунок виконання грошового зобов`язання за Договором у строки, визначені його умовами.

Водночас відповідачем не надано доказів, які б підтверджували сплату решти вартості товару, у зв`язку з чим станом на 03.09.2025 року заборгованість ТОВ "ШБУ-58" перед ТОВ "ЕТС" за поставлений товар становить 231 760 доларів США, що за курсом 41,3631 грн за 1 долар США еквівалентно 9 586 312,06 грн, та залишається непогашеною на час розгляду справи судом.

Визначаючись з підставністю заявленого позову суд враховує, що умова про відстрочення або розстрочення платежу за договором купівлі-продажу може бути передбачена договором незалежно від складу суб`єктів такого договору та виду договору купівлі-продажу. Обмеження на встановлення умови про відстрочення або розстрочення платежу може встановлюватися тільки законом (аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 910/23976/16).

Розстрочення - це встановлення обов`язку покупця оплатити товар частинами в більш пізні строки, ніж це передбачено ч. 1 ст. 692 ЦК України.

Норми частин 2-6 ст. 694 ЦК України, зокрема і щодо прострочення покупцем оплати товару, проданого в кредит, поширюються на продаж товарів у кредит як з відстроченням, так і розстроченням оплати (аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 910/23976/16).

За змістом ч. 4 ст. 694 ЦК України передбачено право продавця вимагати повернення товару, проданого у кредит та неоплаченого покупцем, реалізація якого можлива лише за наслідками припинення зобов`язань сторін договору у спосіб: розірвання договору за наявності правових підстав, у тому числі, у судовому порядку; відмови продавця від договору, якщо право такої відмови передбачене договором або законом.

Тобто повернення майна (товару) є наслідком припинення зобов`язання сторін за відповідним договором і сторони мають право вимагати виконаного ними за зобов`язанням лише після його припинення. Інший підхід до розуміння права продавця вимагати повернути товар, не відповідає положенням чинного законодавства та створює правову невизначеність у відносинах сторін за договором купівлі-продажу (поставки) майна (товару), зокрема, щодо прав/обов`язків відносно оплати товару, періоду нарахування неустойки за порушення зобов`язання та її стягнення, тощо, які продовжують існувати у зв`язку з тим, що договір не припинився.

Отже, продавець майна (товару) в кредит має право на пред`явлення двох альтернативних вимог - стягнення з відповідача грошових коштів, які не були сплачені ним, або повернення майна (товару) у зв`язку з неналежним виконанням покупцем своїх обов`язків з оплати цього майна (товару) на підставі ч. 4 ст. 694 ЦК України за обставин припинення зобов`язання.

Разом з тим відповідно до ч. 3 ст. 695 ЦК України до договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу застосовуються положення ч. 3, 5 та 6 ст. 694 ЦК України. Приписи ч. 4 ст. 694 ЦК України до названих правовідносин не застосовуються.

Такі правовідносини у частині повернення майна регулюються положеннями ч. 2 ст. 695 ЦК України, відповідно до якої, якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару.

Вказана норма ст. 695 ЦК України встановлює більш конкретне, ніж ч. 4 ст. 694 ЦК України правило про те, що прострочення покупцем будь-якого чергового платежу дає продавцю право одночасно, або в розумний строк пред`явити вимогу про повернення переданого товару, однак за наслідками припинення зобов`язання сторін шляхом відмови продавця від договору.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у справі № 910/23976/16.

Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Односторонню відмову від чинного договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків.

Відмова від договору як односторонній правочин, з огляду на підстави такої відмови, є способом захисту порушених прав сторони договору, яка не може досягнути цілей договору через порушення його умов другою стороною. Відмова від договору вважається такою, що відбулася, якщо одна сторона направила другій стороні відповідну заяву (лист, повідомлення тощо), надавши суду докази такого направлення та отримання її іншою стороною.

До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у своїй постанові від 21.05.2024 у справі № 922/4069/23.

Судом встановлено, що 14.08.2025 ТОВ "ЕТС" звернулося до ТОВ "ШБУ-58" з вимогою повідомити місцезнаходження асфальтоукладача гусеничного VOLVO P4820D, шасі № НОМЕР_1 , а також забезпечити підготовку зазначеного асфальтоукладача до його повернення ТОВ "ЕТС".

Таким чином, позивачем було вчинено дії, які свідчать про реалізацію права на односторонню відмову від Договору, у зв`язку з чим, відповідно до частини третьої статті 651 Цивільного кодексу України, Договір є розірваним.

Крім того, суд бере до уваги, що відповідно до пункту 3.7 Договору право власності на Товар переходить до Покупця після здійснення 100 % оплати його вартості та підписання Сторонами Акта приймання-передачі Товару, що за встановлених у справі обставин свідчить про відсутність у відповідача документального підтвердження набуття права власності на асфальтоукладач гусеничний VOLVO P4820D, шасі № НОМЕР_1 .

Положення ч. 2 ст. 695 ЦК України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин з огляду на правову природу Договору купівлі-продажу № 63 від 06.07.2023, прямо встановлюють право продавця відмовитись від договору і вимагати повернення проданого, якщо покупець не здійснив у встановлений строк чергового платежу за проданий з розстрочення платежу і переданий йому товар, при цьому стороні не потрібно звертатися до суду для визнання правомірності відмови, сам факт відмови призводить до повного припинення зобов`язання.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до пункту 5.9 Договору, сторони погодили, що у разі якщо порушення Покупцем терміну оплати вартості Товару, зазначеного в цьому договорі, триватиме понад тридцять календарних днів, Покупець на першу вимогу Продавця зобов`язаний повернути Товар протягом восьми робочих днів в тому самому стані як на дату підписання акту прийому-передачі Товару (виключаючи природний знос) в будь-яке місце на території України, зазначене Продавцем, без повернення і компенсації раніше отриманих грошових коштів за Товар.

Отже, за встановлених обставин відмови позивача від договору за вимогою від 14.08.2025 відповідач зобов`язаний повернути спірне майно на підставі ч. 2 ст. 695 ЦК України за вимогою позивача, як власника.

Щодо посилань відповідача на постанову від 08.09.2020 у справі № 916/667/18 Великої Палати Верховного Суду, суд оцінює їх критично, оскільки, як випливає з обставин справи № 916/667/18, у Договорі купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства сторони не передбачили відстрочення або розстрочення платежу. Отже, такий договір не є договором купівлі-продажу товару (або частки) в кредит, і до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення статей 651 та 694 Цивільного кодексу України.

Більш того, за обставинами справи № 916/667/18, продавці отримали грошові кошти у відповідних частках повністю до підписання договору. Підписання цього договору свідчить про те, що розрахунки за частки у статутному капіталі Товариства були здійснені повністю, і претензій до покупців з боку продавців щодо оплати не виникало.

Водночас, у даній справі сторони в пункті 2.1 Договору визначили порядок оплати товару Покупцем, а саме, що остаточний розрахунок повинен бути проведений протягом 12 (дванадцяти) місяців, починаючи з серпня 2023 року, шляхом щомісячного внесення Покупцем рівних платежів від суми, що залишилася від вартості товару, зазначеної в пункті 1.2 цього Договору, з урахуванням пунктів 1.3, 2.2 Договору, тобто в розмірі еквівалентному 23 176,00 доларів США на місяць. При цьому, платежі повинні здійснюватися до 5-го числа календарного місяця.

Отож, правовідносини сторін у даній справі (справа № 902/1234/25) не є подібними до правовідносин у справі № 916/667/18, оскільки між ними існують різні предмети та підстави позову, зміст позовних вимог і фактичні обставини, а також має місце неоднакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Поряд з цим, у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 1 148 028,53 грн - пеню, 1 069 725,84 грн - 25% річних та 855 780,67 грн - 20% штрафу.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення 1 148 028,53 грн - пені, 1 069 725,84 грн - 25% річних та 855 780,67 грн - 20% штрафу, суд зважає на таке.

Згідно із п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Відповідно до пункту 5.3 Договору у разі порушення Покупцем порядку та / або строків оплати вартості Товару, Покупець:

- сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення;

- сплачує Продавцю двадцять п`ять відсотків річних від суми несвоєчасно сплачених грошових коштів за весь період прострочення платежу;

- в разі, якщо прострочення оплати триватиме понад тридцять календарних днів, Покупець додатково сплачує Продавцю штраф у розмірі 20% від суми простроченого таким чином платежу.

Судом перевірено правильність розрахунку штрафу, нарахування якого передбачено умовами Договору та приписами чинного законодавства, і встановлено, що штраф у розмірі 20% від суми 8 644 647,94 грн становить 1 728 929,59 грн. Водночас суд зважає на те, що жодних контррозрахунків (у разі незгоди з розрахунком позивача) відповідачем не надано.

За наведеного, враховуючи положення частини першої статті 14 Господарського процесуального кодексу України, суд задовольняє вимоги позивача в межах заявлених сум. Відповідно, позовні вимоги щодо стягнення 855 780,67 грн штрафу визнаються судом обґрунтованими та законними.

При перевірці розрахунку пені та 25% річних за допомогою сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правової системи "ЛІГА:ЗАКОН", суд встановив, що обчислення здійснено за період з 01.09.2024 по 28.02.2025 на суму зобов`язання 8 644 647,94 грн, відповідно до умов пункту 5.3 Договору, і є арифметично правильним.

Відтак, позовні вимоги щодо стягнення пені, 25% річних та штрафу у розмірі 20% є обґрунтованими та підлягають задоволенню у вказаних розмірах.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доказово обґрунтованими та нормативно підставними, а відтак суд вважає за можливе їх задовольнити з наведених вище мотивів.

Вирішуючи питання судових витрат суд враховує таке.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 2 статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір за ставкою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. (підпункт 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір").

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" у 2025 році встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року - 3028 грн.

При зверненні до суду з позовною заявою № б/н від 05.09.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕТС" заявлено дві вимоги немайнового характеру (про розірвання договору купівлі-продажу та про зобов`язання повернути майно), розмір судового збору з яких становить 6 056,00 грн (3 028 грн + 3028 грн = 6 056,00 грн), а також одну вимогу майнового характеру (про стягнення грошових коштів в загальному розмірі 3 073 535,04 грн), розмір судового збору з якої становить 46 103,03 грн (3 073 535,04 грн х 1,5 : 100 = 46 103,03 грн).

Як убачається з матеріалів справи, за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 49 131,03 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 1051 та № 1052 від 04.09.2025.

При цьому суд зважає, що позовну заяву № б/н від 05.09.2025 було направлено до Господарського суду Вінницької області засобами підсистеми ЄСІТС "Електронний суд" та зареєстровано в канцелярії суду 05.09.2025, що підтверджується штампом суду за вх. 1313/25.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, за подання позовної заяви позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 41 727,22 грн (52 159,03 х 0,8 = 41 727,22 грн).

З огляду на наведене, на відповідача покладаються витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 41 727,22 грн.

Поряд з цим суд зауважує, що надмірно сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 7 403,81 грн може бути повернута у порядку, визначеному статтею 7 Закону України "Про судовий збір".

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕТС" (вул. Козацька, 68, м. Дружківка (з), Донецька область, 84200; ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Шляхово-будівельне управління-58" (вул. Молодіжна, 16, с-ще Стрижавка, Вінницький район, Вінницька область, 23211; ) Договір купівлі-продажу № 63 від 06.07.2023.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхово-будівельне управління-58" (вул. Молодіжна, 16, с-ще Стрижавка, Вінницький район, Вінницька область, 23211; ) повернути Товар - асфальтоукладач гусеничний VOLVOP4820D, шасі номер VCEP482DT0H735076, шляхом поставлення Товару на склад Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕТС" (вул. Козацька, 68, м. Дружківка (з), Донецька область, 84200; ) за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, буд. 26, протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту набрання цим рішенням законної сили.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхово-будівельне управління-58" (вул. Молодіжна, 16, с-ще Стрижавка, Вінницький район, Вінницька область, 23211; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕТС" (вул. Козацька, 68, м. Дружківка (з), Донецька область, 84200; ) 1 148 028 грн 53 коп - пені; 1 069 725 грн 84 коп - 25% річних; 855 780 грн 67 коп - 20% штрафу та 41 727 грн 22 коп - витрат зі сплати судового збору.

Примірник рішення надіслати сторонам до електронних кабінетів в ЄСІТС.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 15 грудня 2025 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи