УХВАЛА

м. Київ

11.12.2025Справа № 910/4480/25

Суддя Привалов А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Ягельської А.О.

заяву Приватного акціонерного товариства "Автобаза № 2"

про розстрочення виконання рішення

у справі № 910/4480/25

за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»
до проПриватного акціонерного товариства "Автобаза № 2" стягнення 182 64168 грн

За участю представників сторін:

від стягувача: Вергеліс Я.І.;

від боржника (заявника): Кухарець В.А.

УСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Автобаза №2» грошових коштів за скид стічних вод без умов на їх скид у розмірі 182 641,68 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.06.2025, залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2025, у справі №910/4480/25 позов задоволено повністю. Стягнуто з ПрАТ "Автобаза №2" на користь ПрАТ "АК "Київводоканал" заборгованість у розмірі 182 641,68 грн та судовий збір в сумі 2 422,40 грн.

21.11.2025 після набрання рішенням законної сили видано відповідний наказ.

01.12.2025 через канцелярію суду від Приватного акціонерного товариства «Автобаза №2» надійшла заява розстрочення виконання рішення у справі № 910/4480/25 строком на один рік з дня ухвалення такого рішення.

Приписами статті 331 ГПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 судове засідання по розгляду заяви Приватного акціонерного товариства «Автобаза №2» про розстрочення виконання рішення у справі № 910/4480/25 призначено на 11.12.2025.

10.12.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача (стягувача) надійшли письмові пояснення по суті поданої заяви Приватного акціонерного товариства «Автобаза №2» про розстрочення виконання рішення, в яких позивач заперечує щодо надання розстрочки виконання рішення, посилаючись на те, що всі покладені в основу даної заяви про розстрочення виконання рішення суду твердження відповідача зводяться до відсутності коштів. Однак, недостатність та відсутність коштів у Приватного акціонерного товариства «Автобаза №2» не можна вважати безумовними винятковими обставинами, за наявності яких виконання судового рішення можна розстрочити.Серед іншого, відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що рішення суду буде виконано ним, у разі задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду.

Присутній у судовому засіданні 06.02.2025 представник заявника підтримав подані заяви про розстрочку виконання судових рішень, з підстав наведених у заявах.

Представник позивача заперечив проти задоволення заяви відповідача.

Розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства «Автобаза №2» про розстрочення виконання рішення від 23.06.2025 у справі № 910/4480/25, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, з огляду на слідуюче.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У свою чергу, частиною 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В зв`язку з тим, що розстрочка продовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку продовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка чи розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Так, у п. 40 рішення від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" суд зазначив, що затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції. На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки чи розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, питання щодо надання розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Таким чином, ураховуючи, що необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд зазначає, що заявником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження існування виключних обставин, що можуть бути підставою для розстрочення виконання рішення суду, зокрема, наявності доказів, що підтверджують неможливість його виконання або обумовлюють наявність ускладнень під час виконання судового акту на день звернення з даною заявою.

Так, в обгрунтування необхідності розстрочення виконання рішення суду, заявник посилається на складне матеріальне становище викликане введенням воєнного стану у державі.

Однак, суд звертає увагу на положення частини 2 статті 617 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Судом, серед іншого, також ураховано відсутність у матеріалах справи доказів часткового виконання рішення суду у добровільному порядку.

З огляду на вищевикладене, враховуючи заперечення позивача, матеріальні інтереси обох сторін та приймаючи до уваги, що заявником (боржником) усупереч приписів частини 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України не надано беззаперечних, неспростовних доказів неможливості чи утруднення на даний час виконання рішення суду, відсутності коштів та винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов`язує можливість надання розстрочення виконання судового рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Автобаза № 2" про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2025 у справі №910/4480/25.

На підставі викладеного вище та керуючись ст. 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Автобаза №2» про розстрочення виконання рішення у справі № 910/4480/25 - відмовити повністю.

2. Згідно ч. 1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано: 15.12.2025.

Суддя А.І. Привалов