УХВАЛА

17 грудня 2025 року

м. Київ

Справа № 910/4205/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Власова Ю. Л. - головуючого, Булгакової І. В., Малашенкової Т. М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумимостобуд»

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13 листопада 2025 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Сибіга О.М., судді: Тищенко О.В., Гончаров С.А)

у справі №910/4205/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумимостобуд»

до Консорціуму «Будівельно-дорожній консорціум»

про стягнення 688 105,11 грн,

ВСТАНОВИВ:

08 грудня 2025 року до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - Верховний Суд, Суд) надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумимостобуд» (далі - ТОВ «Сумимостобуд», скаржник) на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13 листопада 2025 року у справі №910/4205/25, в якій скаржник просить Суд оскаржувану постанову скасувати, а рішення Господарського суду міста Києва від 21 серпня 2025 року залишити в силі.

Скарга надіслана засобами поштового зв`язку 04 грудня 2025 року, що підтверджується штемпелем на поштовому конверті.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 08 грудня 2025 року для розгляду зазначеної касаційної скарги визначено колегію суддів у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Булгакова І. В., Малашенкова Т.М.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, зважаючи на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках.

Аналогічні положення закріплені в частині першій статті 17 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), за якими учасники справи мають право на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках.

За змістом пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 цього Кодексу не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно із частиною сьомою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є вимога майнового характеру про стягнення безпідставно отриманих 688 105,11 грн, що на момент подання позовної заяви становило менше п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01 січня 2025 року - 1 514 000,00 грн).

Проте, обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 13 листопада 2025 року, у касаційній скарзі скаржник не наводить випадків, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року «Справа «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури в такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга ТОВ «Сумимостобуд» не містить обґрунтування наявності підстав, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі немає.

З урахуванням наведеного Верховних Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Сумимостобуд» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13 листопада 2025 року у справі №910/4205/25, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 2, 12, 15, 17, 163, 232, 234, 235, 287, 293, 314 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумимостобуд» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13 листопада 2025 року у справі №910/4205/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Л. Власов

Судді І. В. Булгакова

Т. М. Малашенкова