ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2025м. ДніпроСправа № 904/5437/24
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД", м. Жовті Води Дніпропетровської області

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Злагода", с. Новохорошевське Дніпропетровської області

відповідача-2: ОСОБА_1 , с. Новохорошевське Дніпропетровської області

про стягнення 591 481,00грн

та

за зустрічним позовом ОСОБА_1 , с. Новохорошевське Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД", м. Жовті Води Дніпропетровської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Злагода", с. Новохорошевське Дніпропетровської області

про визнання договору поруки недійсним

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання Янкіна Г.Д.

Представники:

Від позивача (відповідача за зустрічним): Заматов Р.В., адвокат, довіреність №25/11 від 25.11.2024 (в режимі відеоконференції)

Від відповідача-1 (третя особа за зустрічним): Усенко А.О., адвокат, ордер серії АЕ №1445287 від 17.11.2025

Від відповідача-2 (позивача за зустрічним): Усенко А.О., адвокат, ордер серії АЕ №1360699 від 14.02.2025

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить:

- стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Злагода" та ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 853 760,03грн, з яких: основний борг у розмірі 649 650,03грн; пеня у розмірі 35 860,00грн; 20 % річних у розмірі 24 918,00грн; інфляційні втрати у розмірі 13402,00грн; штраф у розмірі 129 930,00грн;

- стягнути з ОСОБА_1 штраф у розмірі 129 930,00грн;

- стягнути судовий збір у розмірі 11805,00грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00грн. У разі задоволення позову (часткового, повного) стягнути гонорар успіху адвоката у розмірі 10 000,00грн.

У відповідності до п. 10 статті 238 Господарського процесуального Кодексу України нарахувати три відсотки річних до моменту виконання рішення за наступною формулою: сума відсотків річних = сума, що підлягає оплаті * 20% * Кількість днів прострочення/365 днів.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.12.2024 справу №904/5437/24 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.

Ухвалою суду від 18.12.2024 зобов`язано Виконавчий комітет Української сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області надати до суду інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 .

16 січня 2025 року від комітету надійшла відповідь на запитувану судом інформацію, повідомлено, що згідно даних реєстру територіальної громади: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 17.01.2025 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 17.02.2025.

З 17.02.2025 оголошено перерву до 17.03.2025.

14 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до господарського суду із зустрічною позовною заявою, в якій просить визнати недійсним договір поруки від 27 березня 2024 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД".

В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом позивач зазначає, що спірний договір не підписував, а підпис поставлений в договорі, не належить ОСОБА_1 , що є підставою для визнання такого договору недійсним. Наведене зумовлює необхідність проведення почеркознавчої експертизи з метою встановлення дійсних обставин справи та прийняття справедливого та законного рішення.

Ухвалою суду від 19.02.2025 задоволено клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для подання зустрічного позову; поновлено ОСОБА_1 пропущений строк для подання зустрічного позову; прийнято зустрічний позов до розгляду разом із первісним позовом та призначено його розгляд у судове засідання на 17 березня 2025 року.

24 лютого 2025 року та 17 березня 2025 року від ТОВ "Агроскоп ЛТД" надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить:

1. Залишити вимоги до ОСОБА_1 , про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Агроскоп ЛТД" заборгованості у розмірі 983690,03 грн та штрафу у розмірі 129930 грн без розгляду.

2. Стягнути з ТОВ "Агро-Злагода" на користь ТОВ "Агроскоп ЛТД" заборгованість в сумі 983690,03 грн., яка складається з: основної суми боргу 649650,03 грн; пені 35860 грн; відсотків річних (20%) 24918 грн; інфляційних втрат 13402 грн; штрафу - 129930 грн.

3. У відповідності до ч. 10 ст. 238 ГПК України нараховувати відсотки річних органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення, на залишок боргу, з дня винесення рішення до моменту виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області за позовом ТОВ "Агроскоп ЛТД" до ТОВ "Агро-Злагода", за наступною формулою : сума відсотків річних = сума, що підлягає оплаті * 20% * Кількість днів прострочення/365 днів.

4. Стягнути з ТОВ "Агро-Злагода" на користь ТОВ "Агроскоп ЛТД" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн.

5. В разі задоволення позову повністю або частково, стягнути з ТОВ "Агро-Злагода" на користь ТОВ "Агроскоп ЛТД" гонорар успіху адвоката у розмірі 10 000грн.

Ухвалою суду від 17.03.2025 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів; прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД" від 24.02.2025 та від 17.03.2025 про зменшення розміру позовних вимог; клопотання представника відповідача-2 про визнання причини неявки адвоката Усенко Аліни Олександрівни в судове засідання поважною залишено без задоволення; відкладено підготовче засідання у справі на 31 березня 2025 року.

20.03.2025 ТОВ "Агроскоп ЛТД" через канцелярію суду подано:

заяву на виконання ухвали суду від 17.03.2025, до якої долучено оригінал договору поруки від 27.03.2024, укладений між ОСОБА_1 і ТОВ "Агроскоп ЛТД";

заяву про закриття провадження у справі за зустрічним позовом про визнання договору поруки недійсним.

Заява про закриття провадження у справі за зустрічним позовом мотивована відсутністю предмета спору у зв`язку із залишенням ТОВ "Агроскоп ЛТД" позовних вимог до ОСОБА_1 , як поручителя.

20.03.2025 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, на розгляд якої поставити питання:

- Чи належить підпис, проставлений у договорі поруки від 27.03.2024, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД", ОСОБА_1 чи іншій особі?

Проведення експертизи просить доручити експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, який знаходиться за адресою: 49000, місто Дніпро, вулиця Січеславська Набережна, 17 (каб. 801).

Клопотання про призначення експертизи мотивовано тим, що ОСОБА_1 договір поруки не підписував, а підпис, проставлений в договорі поруки, йому не належить.

Представник відповідача за зустрічним позовом відмовився від права поставити на розгляд експерта перелік питань та обрати експертну установу.

20 березня 2025 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД" долучено до матеріалів справи оригінал договору поруки від 27.03.2024, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД".

З 31.03.2025 оголошено перерву до 07.04.2025.

Ухвалою суду від 31.03.2025 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД" про залишення без розгляду позовних вимог до Чериченка Є.О.; залишено без розгляду позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 983690,03грн та штрафу у розмірі 129930грн.

Ухвалою суду від 31.03.2025 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД" про закриття провадження за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД", за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Злагода" про визнання договору поруки недійсним залишено без задоволення.

З 31.03.2025 оголошено перерву до 07 квітня 2024 року.

У підготовчому засіданні, яке відбулося 07.04.2025, позивачем за зустрічним позовом підтримано клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2025 задоволено клопотання ОСОБА_1 про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи; призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

На розгляд експерта (експертів) судом поставлено питання:

- Чи виконано підпис на оригіналі Договору поруки від 27.03.2024, який укладено між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД", ОСОБА_1 або іншою особою?

Провадження у справі №904/5437/24 зупинено.

Ухвалою суду від 14.05.2025 погоджено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України проведення комплексної судової експертизи, призначеної ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2025 року по справі №904/5437/24 на строк, що перевищує 90 календарних днів.

16 травня 2025 року від Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про необхідність здійснення попередньої оплати за проведення експертизи в сумі 22 052,16грн в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Ухвалою суду від 21.05.2025 зобов`язано ОСОБА_1 в строк до 05 червня 2025 року здійснити оплату вартості судової експертизи у сумі 22 052,16грн згідно рахунку на оплату №315 від 09.05.2025, докази оплати надати до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз та до суду.

Ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2025 отримана відповідачем-2 28.05.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №485, яке повернулося до суду.

22 жовтня 2025 року матеріали справи №904/5437/24 повернулись на адресу суду разом із повідомленням про неможливість надання висновку експерта №1255-25, у господарській справі №904/5437/24 за ухвалою від 07.04.2025, складеним 06.10.2025.

Ухвалою суду від 27.10.2025 поновлено провадження у справі №904/5437/24; призначено підготовче засідання на 17.11.2025.

11 листопада 2025 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД" до господарського суду надійшла заява про збільшення позовних вимог (вх. 469503/25), якою просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Злагода" заборгованість у розмірі 1 216 224,03грн, з яких: основний борг у розмірі 649 650,03грн; пеня у розмірі 214 331,00грн; 20 % річних у розмірі 146 304,00грн; інфляційні втрати у розмірі 76 009,00грн; штраф у розмірі 129 930,00грн.

У відповідності до ч. 10 ст. 238 ГПК України нараховувати відсотки річних органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення, на залишок боргу, з дня винесення рішення до моменту виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області за позовом ТОВ "Агроскоп ЛТД" до ТОВ " Агро - Злагода", за наступною формулою: Сума відсотків річних = Сума, що підлягає оплаті * 20% * Кількість днів прострочення/365 днів.

Також позивач за первісним позовом просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00грн, у разі задоволення позову повністю або частково, стягнути з відповідача гонорар успіху адвоката у розмірі 10 000,00грн.

Ухвалою суду від 12.11.2025 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД" про збільшення позовних вимог, яка надійшла до суду 11.11.2025 (вх. №49503/25).

Ухвалою суду 17.11.2025 закрито підготовче провадження у справі №904/5437/25, призначено справу до судового розгляду по суті у судове засідання на 11.12.2025.

09 грудня 2025 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Злагода" (відповідач-1 за первісним позовом) надійшли письмові пояснення щодо розрахунку пені та 20% річних. Відповідач не погоджується з розрахунком позивача, вважає, що позивачем визначено невірний період нарахування штрафних санкцій до 16.11.2025 року, оскільки заява про збільшення розміру позовних вимог подана позивачем за зустрічним позовом 11.11.2025. Відтак, розрахунок штрафних санкцій позивач за первісним позовом, на думку відповідаа-1, міг здійснити виключно за період до дати звернення до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог, до 11.11.2025. За розрахунком відповідача-1 пеня за загальний період з 01.10.2024 до 11.11.2025 складає 211 572,31грн, 20% річних за товарний кредит за період з 01.10.2024 до 11.11.2025 складає 144 524,88грн.

Водночас, 17 листопада 2025 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД" до господарського суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, якою просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Злагода" заборгованість у розмірі 591 481,00грн, з яких: пеня у розмірі 212 675,00грн; 20% річних за користування коштами у розмірі 145 236,00грн; 3% річних у розмірі 21 785,00грн; інфляційні втрати у розмірі 81 855,00грн; штраф у розмірі 129 930,00грн.

Також позивач за первісним позовом просить стягнути з відповідача-1 судовий збір у розмірі 14 596,00грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00грн, у разі задоволення позову повністю або частково, стягнути з відповідача гонорар успіху адвоката у розмірі 10 000,00грн.

ТОВ "Агроскоп ЛТД" зазначило, що відповідач-1 14 листопада 2025 року сплатив основний борг.

Частиною другою ст. 14 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (п. 2 ч. 2), а також до закінчення підготовчого засідання має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви (ч. 3).

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

Заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД" про зменшення позовних вимог відповідає вимогам, встановленим статтями 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, що є достатнім для прийняття її до розгляду.

Як вбачається зі змісту заяви про зменшення розміру позовних вимог, вимоги в частині стягнення 3% річних не були заявлені позивачем при подачі первісного позову.

Враховуючи наведене, заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД" розцінюється судом наступним чином: в частині стягнення пені у розмірі 212 675,00грн, 20% річних за користування коштами у розмірі 145 236,00грн, інфляційних втрат у розмірі 81 855,00грн, штрафу у розмірі 129 930,00грн - як заява про зменшення позовних вимог; в частині стягнення 3% річних у розмірі 21 785,00грн - як заява про зміну предмету позову.

Як зазначено вище, ухвалою суду від 17.11.2025 закрито підготовче провадження у справі №904/5437/25, призначено справу до судового розгляду по суті.

Згідно протоколу судового засідання від 17.11.2025, засідання закінчилось о 12:48год.

Заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД" про зменшення позовних вимог (сформована в системі "Електронний суд" 15.11.2025) надійшла до господарського суду 17.11.2025 о 12:18год (вх. суду №30307/25 о 13:02год).

Оскільки зменшення розміру позовних вимог та зміна предмету позову це процесуальне право, передбачене ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, суд приймає заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, а відтак має місце нова ціна позову 591 481,00грн, з якої й вирішується спір.

11 грудня 2025 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Злагода" (відповідач-1 за первісним позовом) до господарського суду надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 50%. Відповідач-1 просить зменшити розмір штрафних санкцій та стягнути пеню у розмірі 107 165,05грн, 20 % річних у розмірі 73 152,00грн, інфляційні втрати у розмірі 38 004,05грн, штраф у розмірі 64 965,00грн.

В обґрунтування клопотання, заявник зазначає, що: матеріали справи не містять відомостей про понесені позивачем збитки у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем-1 своїх договірних зобов`язань; відповідач-1 є аграрним виробником, який, серед інших, покликаний забезпечити продовольчу безпеку в Україні, яка перебуває у стані збройного конфлікту з Російською Федерацією; покладення надмірного фінансового тягаря на останнього може привести до ще більшого погіршення його матеріального становища та неможливості виконання ним своїх основних завдань, а також може стати причиною заборгованості з виплати заробітної плати працюючим.

Під час розгляду справи судом досліджені наявні в матеріалах справи докази.

У судовому засіданні 11.12.2025 проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представників позивача та відповідача, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

27 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД" (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Злагода" (покупець, відповідач-1) укладено договір купівлі-продажу товару на умовах розстрочення платежу № 27- 03/2024 (а.с. 10-12 том 1).

За умовами пункту 1.1 договору продавець зобов`язується передати у власність покупця насіння соняшнику та засоби захисту рослин (товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити його вартість. Найменування, ціна та кількість товару, строки і порядок оплати, а також умови і строк передання товару визначаються сторонами в Специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору.

Розділом 2 договору визначені ціна і загальна сума договору.

Сторони встановлюють ціну товару та розміри платежів у гривнях та визначають їх еквівалент у відповідній іноземній валюті (євро/долар США) відповідно до валютного курсу, що склався на Міжбанку на день, що передує дню підписання цього договору (п. 2.1 договору).

Згідно пункту 2.2 договору розмір відповідного платежу на дату оплати визначається виходячи з валютного еквіваленту ціни за курсом Міжбанку*, що встановлений на першу доступну дату, що передує дню сплати. Курс Міжбанку* застосовується тільки тоді коли на день оплати він є більшим курсу, що зазначений в специфікації на товар, якщо інше не визначено умовами відповідної специфікації до цього договору.

*Курс Міжбанку курс продажу євро/долару США за гривні, опублікований в розділі "Валюта" в вікні "Курс валют на міжбанку" на сайті http://kurs.com.ua/mejbank.

За умовами пункту 2.3 договору товар, що постачається на умовах відстрочення (розстрочення) платежу, постачається на умовах товарного кредиту на визначений строк під проценти. Товарний кредит надається на умовах сплати 20% річних від несплаченої частини вартості товару (з урахуванням збільшення вартості відповідно до п. 2.2 цього договору) за кожен день користування товарним кредитом, починаючи з 01.10.2024 до дати сплати покупцем повної скоригованої вартості товару. Продавець має право коригувати вартість товару в будь-який період користування товарним кредитом в межах періоду його використання та направляти акт збільшення (зменшення) вартості товару. Скоригована вартість включає в себе суму курсових різниць та вартість користування товарним кредитом.

Покупець здійснює оплату вартості товару шляхом перерахування грошових коштів в гривні України на поточний рахунок продавця, зазначений в договорі. Платежі за цим договором вважаються здійсненими з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок продавця (п. 3.1 договору).

Поставка оформлюється підписанням сторонами видаткової накладної. Право власності на товар, ризик випадкової загибелі, знищення, втрати, пошкодження товару переходить до покупця з дати поставки товару (п. 4.2 договору).

За пунктом 5.1.1 продавець зобов`язаний поставити товар покупцю у строк, та в місце визначені договором.

Покупець зобов`язаний здійснити оплату за товар в порядку передбаченому договором (п. 5.2.1 договору).

За порушення строків оплати товару покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожний день прострочення. У випадках порушення строків оплати протягом більш ніж 30 календарних днів покупець також сплачує штраф у розмірі 20% від суми заборгованості (п. 6.2 договору).

Договір набуває чинності з моменту підписання обома сторонами, скріплення печатками сторін і діє до 01.10.2024, але в будь-якому разі до повного виконання договору. Сторони погодили, що скріплення договору печатками є обов`язковим (п. 8.1 договору).

В пункті 10.3 договору сторони домовилися, що нарахування штрафних санкцій (неустойки) за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором не обмежується шістьма місяцями, а здійснюється до моменту їх фактичного виконання (виключення з ч.6 ст. 232 ГКУ), а строк позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій (неустойки) за такими зобов`язаннями сторонами згідно із ст. 259 ЦК України збільшується до 3 (трьох) років.

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього.

Матеріали справи не містять доказів того, що спірний договір визнавався недійсним у судовому порядку.

Так, жодна із сторін письмово не виявила бажання припинити дію договору. Відтак, договір №27-03/2024 від 27.03.2024 був чинним протягом спірного періоду.

До договору сторонами було підписано специфікації на поставку товару:

Специфікація №369 від 08.04.2024 на суму 8 300,66грн зі строком оплати до 12 квітня 2024 року (100%) (а.с.13 том 1);

Специфікація №401 від 09.04.2024 на суму 563 070,00грн - зі строком оплати до 30 вересня 2024 року (100%) (а.с.13 на звороті том 1);

Специфікація №817 від 03.06.2024 на суму 75 000,03грн - зі строком оплати до 31 липня 2024 року (100%) (а.с.14 том 1);

Специфікація №1 від 27.03.2024 на суму 21 180,00грн - зі строком оплати до 15 серпня 2024 року - 30%, що складає 6354,00грн; до 30 вересня 2024 року -70%, що складає 14826,00грн (а.с.14 на звороті том 1).

На виконання умов договору та специфікацій до нього ТОВ "Агроскоп ЛТД" поставив відповідачу обумовлений товар на загальну суму 657 950,69грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними:

№403 від 11.04.2024 на суму 8 300,66грн;

№470 від 16.04.2024 на суму 424 050,00грн;

№466 від 16.04.2024 на суму 2 647,50грн;

№604 від 25.04.2024 на суму 75 600,00грн;

№676 від 30.04.2024 на суму 18 532,50грн;

№772 від 03.05.2024 на суму 8 970,00грн;

№1040 від 03.06.2024 на суму 75 000,03грн (а.с. 15-18 том 1).

Видаткові накладні містять посилання на договір №27-03/24 від 27.03.2024, підписи сторін скріплені печатками підприємств. Від імені покупця видаткові накладні підписані керівником (і єдиним учасником) відповідача-1 ОСОБА_1 .

ТОВ "Агро-Злагода" перерахувало на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти у розмірі 657 950,69грн, що підтверджується платіжними інструкціями:

№31 від 08.04.2024 на суму 8 300,66грн (а.с. 19 том 1);

№470 від 14.11.2025 на суму 573 999,97грн;

№469 від 14.11.2025 на суму 75 000,03грн;

№464 від 13.11.2025 на суму 650,03грн (а.с. 47-48 том 2).

Позивач посилається на те, що ним належним чином виконано зобов`язання, поставлено узгоджений товар, натомість відповідач взяті на себе зобов`язання зі своєчасної оплати не виконав, внаслідок чого позивачем заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі 212 675,00грн, 20% річних за користування коштами у розмірі 145 236,00грн, 3% річних у розмірі 21 785,00грн, інфляційних втрат у розмірі 81 855,00грн, штрафу у розмірі 129 930,00грн, проти чого заперечує відповідач-1, що і стало причиною виникнення спору.

Предметом доказування у даній справі є обставини укладення договору №27-03/2024 купівлі-продажу на умовах розстрочення платежу від 27.03.2024, строк його дії, умови поставки, факт поставки, загальна ціна, строк оплати, докази оплати, наявність/відсутність заборгованості, наявність/відсутність підстав для застосування відповідальності за порушення зобов`язань за договором.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 175 Господарського кодексу України (що був чинний станом на час виникнення спірних відносин) майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами частини першої ст. 193 Господарського Кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частини 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України).

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

Частиною першою ст. 692 ЦК України унормовано, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За приписами частини першої статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Наявні у справі докази свідчать про те, що позивач належним чином виконав своє зобов`язання з поставки товару за договором, у зв`язку з чим у відповідача виникло зустрічне зобов`язання з оплати цього товару. Згідно з графіком платежів, визначеним сторонами у специфікаціях до договору, строк виконання відповідачем зобов`язань з оплати є таким, що настав.

Згідно з частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

З огляду на положення спірного договору та специфікацій до нього відповідач-1 повинен був оплатити вартість поставленого товару за видатковими накладними:

№403 від 11.04.2024 не пізніше 12 квітня 2024 року, прострочка виконання настає з 13.04.2024;

№470 від 16.04.2024, №604 від 25.04.2024, №772 від 03.05.2024 не пізніше 30 вересня 2024 року, прострочка виконання настає з 01.10.2024;

№1040 від 03.06.2024 не пізніше 31 липня 2024 року, прострочка виконання настає з 01.08.2024;

№466 від 16.04.2024, №676 від 30.04.2024 не пізніше 15 серпня 2024 року та 30 вересня 2024 року, прострочка виконання настає з 16.08.2024 та 01.10.2024.

Як встановлено судом, відповідач свої зобов`язання виконав повністю, однак з порушенням установленого строку.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у випадку, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Пунктом 6.2 договору визначено, що за порушення строків оплати товару покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожний день прострочення. У випадках порушення строків оплати протягом більш ніж 30 календарних днів покупець також сплачує штраф у розмірі 20% від суми заборгованості.

В пункті 10.3 договору сторони домовилися, що нарахування штрафних санкцій (неустойки) за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором не обмежується шістьма місяцями, а здійснюється до моменту їх фактичного виконання (виключення з ч.6 ст. 232 ГКУ), а строк позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій (неустойки) за такими зобов`язаннями сторонами згідно із ст. 259 ЦК України збільшується до 3 (трьох) років.

Позивач нарахував та просить стягнути пеню у розмірі 212 675,00грн за загальний період з 01.10.2024 до 16.11.2025 (а.с. 49 том 2).

Перевіркою наданого позивачем розрахунку пені встановлено, що пеня розрахована відповідно до умов п. 10.03 договору, фактично до 13.11.2025, не суперечить вимогам наведених вище положень діючого законодавства в частині її нарахування.

За наслідком перерахунку, загальний розмір пені у заявленому періоді становить 212 675,84грн, позивачем заявлено до стягнення 212 675,00грн, що його правом.

Позивач просить стягнути штраф у розмірі 20% від несвоєчасно оплаченої суми 649 650,03 грн у розмірі 129 930,00грн (649650,03грн *20%).

Суд, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку штрафу, помилок не виявив.

Відповідно до частин першої, другої ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За умовами пункту 2.3 договору товар, що постачається на умовах відстрочення (розстрочення) платежу, постачається на умовах товарного кредиту на визначений строк під проценти. Товарний кредит надається на умовах сплати 20% річних від несплаченої частини вартості товару (з урахуванням збільшення вартості відповідно до п. 2.2 цього договору) за кожен день користування товарним кредитом, починаючи з 01.10.2024 до дати сплати покупцем повної скоригованої вартості товару

Позивач нарахував та просить стягнути 20% річних у розмірі 145 236,00грн за загальний період з 01.10.2024 до 13.11.2025 (а.с. 50 том 2).

За наслідком перерахунку, з урахуванням меж позовних вимог та строків платежу, 20% річних фактично будуть становити 145 236,82грн, однак позивачем заявлено до стягнення 145 236,00грн, що його правом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу зазначеної норми випливає, що нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 21 785,00грн за період з 01.10.2024 до 13.11.2025 та інфляційні втрати за період з жовтня 2024 року по жовтень 2025 року у розмірі 81 855,00грн.

За наслідком перерахунку, з урахуванням меж позовних вимог та строків платежу, 3% річних фактично будуть становити 21 785,53грн, однак позивачем заявлено до стягнення 21 785,00грн, що його правом.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку втрат від інфляції втрат від інфляції, судом встановлено його арифметичну вірність (81 855,90грн), однак позивачем заявлено до стягнення 81 855,00грн, що його правом.

Заперечення відповідача щодо періоду нарахування пені та 20% річних до 11.11.2025 включно судом відхиляються, з огляду на те, що оплата за поставлений товар здійснена відповідачем 14.11.2025, тобто період прострочки з 01.10.2024 до 13.11.2025 є вірним.

За таких обставин законними й обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача 591 481,00грн, з яких: 212 675,00грн пеня, 129 930,00грн штраф, 145 236,00грн - 20% річних, 21 785,00грн - 3% річних, 81 855,00грн - інфляційні втрати.

Щодо зменшення неустойки.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України (що був чинний станом на час виникнення спірних відносин) у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Цивільного кодексу України).

При цьому чинне законодавство України не містить переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням усіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Зі змісту зазначених правових норм убачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що закон не передбачає вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі № 467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі № 367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17. Обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК України вказує на неспівмірність розміру пені з розміром збитків кредитора, як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення (п. 28 постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 убачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18.

Отже, за своєю правовою природою штрафні санкції є засобами стимулювання боржника до належного виконання свого обов`язку.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

За приписом частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд звертає увагу, що розмір заявлених нарахувань (пені, штрафу, відсотків річних 20% та 3%, інфляційних втрат у загальному розмірі 591 481,00грн) складає 91,04% суми основного боргу.

Враховуючи приписи статті 551 Цивільного кодексу України, господарський суд вважає за можливе зменшити розмір пені та штрафу на 50% від розміру, які підлягають до стягнення.

Відтак, розмір пені, що підлягає до стягнення становить 106 337,50грн (212 675,00грн * 50%) та розмір штрафу, що підлягає до стягнення становить 64 965,00грн (129 930,00грн * 50%).

Враховуючи дотримання балансу інтересів сторін, суд зазначає про неможливість зменшення розміру пені більше, ніж на 50%. Порушення строків оплати мало місце і відповідач не навів обґрунтування наявності обставин, які б суттєво перешкоджали здійснити своєчасну оплату (хоча б частково) у визначений договором строк. Договір укладений сторонами 27.03.2024, тобто під час збройної агресії проти України. Умови договору, в тому числі порядок та строк оплати, були відповідачу відомі, і відповідач міг, здійснивши своєчасну оплату, уникнути цих нарахувань, або суттєво зменшити їх. За таких обставин подальше зменшення штрафних санкцій зможе привести до втрати неустойкою засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам наявним в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення первісного позову, стягненню з відповідача-1 підлягає пеня у розмірі 106 337,50грн (з урахуванням зменшення на 50%), штраф у розмірі 64 965,00грн (з урахуванням зменшення на 50%), 20% річних у розмірі 145 236,00грн, 3% річних у розмірі 21 785,00грн, втрати від інфляції у розмірі 81 855,00грн, а всього 420 178,50грн.

Щодо вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Злагода", про визнання договору поруки недійсним.

Для забезпечення договору купівлі-продажу між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД" (кредитором) і ОСОБА_1 (поручителем) було укладено 27.03.2024 договір поруки (далі договір поруки) (а.с. 149 том 1).

Відповідно до пункту 1.2 договору поруки поручитель поручається перед кредитором за сплату боржником усіх належних кредиторові сум вартості товару (скоригованої вартості), пені, штрафів, інших платежів.

Відповідно до п. 3.1, 3.5 договору поруки передбачено, що поручитель зобов`язаний у разі порушення боржником обов`язку за основним договором, самостійно виконати зазначений обов`язок боржника перед кредитором (позивачем) в строк 10 днів з дати такого порушення. Виконання здійснюється шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок кредитора (позивача).

У випадку невиконання поручителем перед позивачем вказаного п. 3.1 договору поруки обов`язку він сплачує позивачу штраф у розмірі 20% від розміру несвоєчасно (неналежно) сплаченої суми за таким платежем.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором, але не менше трьох років (п.4.1. договору).

В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом позивач зазначає, що спірний договір не підписував, а підпис поставлений в договорі, не належить ОСОБА_1 , що є підставою для визнання такого договору недійсним. Наведене зумовило необхідність проведення почеркознавчої експертизи з метою встановлення дійсних обставин справи та прийняття справедливого та законного рішення.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2025 задоволено клопотання ОСОБА_1 про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи; призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

На розгляд експерта (експертів) судом поставлено питання:

- Чи виконано підпис на оригіналі Договору поруки від 27.03.2024, який укладено між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД", ОСОБА_1 або іншою особою?

16 травня 2025 року від Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про необхідність здійснення попередньої оплати за проведення експертизи в сумі 22 052,16грн в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Ухвалою суду від 21.05.2025 зобов`язано ОСОБА_1 в строк до 05 червня 2025 року здійснити оплату вартості судової експертизи у сумі 22 052,16грн згідно рахунку на оплату №315 від 09.05.2025, докази оплати надати до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз та до суду.

Ухвала суду від 21.05.2025 отримана відповідачем-2 28.05.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №485, яке повернулося до суду.

Відповідач-1 на вимогу інституту та суду не здійснив оплату вартості судової експертизи, що унеможливлює проведення судової почеркознавчої експертизи.

22 жовтня 2025 року матеріали справи №904/5437/24 повернуто на адресу суду разом із повідомленням про неможливість надання висновку експерта №1255-25, у господарській справі №904/5437/24 за ухвалою від 07.04.2025, складеним 06.10.2025.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 102 Господарського процесуального кодексу України у разі ухилення учасника справи від подання суду на його вимогу необхідних для проведення експертизи матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, що перешкоджає її проведенню, суд залежно від того, яка особа ухиляється, а також яке ця експертиза має значення, може визнати встановленою обставину, для з`ясування якої експертиза була призначена, або відмовити у її визнанні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 , не здійснивши оплату вартості судової експертизи, фактично ухилився від проведення експертизи, висновки якої мають вирішальне значення у даній справі, оскільки вона була призначена саме для з`ясування, чи виконаний від імені ОСОБА_1 підпис на оригіналі договору поруки від 27.03.2024, який укладено між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД", ОСОБА_1 .

Суд визнає встановленою обставину, що договір поруки від 27.03.2024 було підписано ОСОБА_1 , тобто договір поруки є укладеним.

За таких обставин, вимога ОСОБА_1 про визнання договору поруки недійсним задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд враховує таке.

Відповідно до частини четвертої ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура (ст. 1312 Конституції України).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ст. 126 ГПК України).

Практична реалізація принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, у частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

- попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

- визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

- розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

25 листопада 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД" (клієнт, позивач) та Адвокатом Заматовим Романом Валерійовичем (адвокат) укладено договір №25/11 про надання правової допомоги (адвокатських послуг) (а.с. 24 на звороті -25 том 1).

За цим договором клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надати правову допомогу з усіх питань пов`язаних з поданням клієнтом позову до Господарського суду Дніпропетровської області про стягнення заборгованості з ТОВ "Агро-Злагода" () по договору купівлі-продажу №27-03/2024 від 27.03.2024.

Юридичну допомогу, що надається адвокатом, клієнт оплачує в гривнях, шляхом перерахування суми, що визначена в актах виконаних робіт, що складається з розрахунку фактичного витраченого часу осіб, призначених для надання правової допомоги без ПДВ. Ціна за один час роботи складає 3 000,00грн. Оплата за даним договором здійснюється протягом 30 днів після складання повного тексту судового рішення, яке набрало законної сили (п. 4.1 - 4.3 договору).

Якщо буде досягнуто мету представництва по договору повністю або частково, клієнт додатково сплачує адвокату "гонорар успіху" в розмірі 10 000,00грн, який сплачується протягом 30 днів після складання повного тексту судового рішення, яке набрало законної сили (п. 4.3 договору).

Даний договір укладений на строк до 31.12.2025 та набирає чинності з моменту його підписання (п. 7.1 договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою без зауважень та заперечень до нього.

11 грудня 2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД" (клієнт, позивач) та Адвокатом Заматовим Романом Валерійовичем (адвокат) складено та підписано Акт виконаних робіт за договором №25/11 від 25.11.2024 про надання правової допомоги (адвокатських послуг) (а.с. 27 том 1).

Адвокат надав клієнту наступні адвокатські послуги:

складання та подання позовної заяви, 2год, вартістю 6 000,00грн;

підготовка додатків до позову, 1год, 3 000,00грн;

розрахунок штрафних санкцій, 1год, 3 000,00грн.

Всього, 4год, на суму 12 000,00грн.

Клієнт підтверджує, що адвокатські послуги, зазначені в п. 1 акту, надані адвокатом у повному обсязі і на належному рівні (п. 1 акту).

Ціна адвокатських послуг в рамках наданих адвокатом послуг згідно договору, складає 12 000,00грн (п. 2 акту).

Доказом повноважень адвоката на представництво інтересів позивача у справі є: договір №25/11 про надання правової допомоги (адвокатських послуг) від 25.11.2024 (а.с. 24 на звороті 25 том 1); довіреність №25/11 від 25.11.2024 (а.с. 8 том 1). Статус адвоката Заматова Романа Валерійовича підтверджується Свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії №2030 від 26.10.2005 (а.с. 9 том 1).

Позивач просить стягнути з відповідача-1 (ТОВ "Агро-Злагода") витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00грн та гонорар успіху у розмірі 10 000,00грн.

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI).

Адвокатський гонорар може існувати у двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (постанова Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

У разі відсутності у тексті договору умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, які надаються адвокатом, суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково (постанова Касаційного господарського суду від 09.12.2021 у справі №922/3812/19).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст.123 ГПК України).

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

За частиною першою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див. також, рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Частина четверта статті 126 ГПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За частиною п`ятою статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, що склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Отже, суд вправі покласти на сторону лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Господарський суд, розподіляючи витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД", дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути не лише доведений, а документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Процесуальні документи, наявні у справі, а також участь у судових засіданнях 17.02.2025, 17.03.2025, 31.03.2025, 17.11.2025, 11.12.2025, підтверджують надання правової допомоги позивачу у цій справі адвокатом Заматовим Романом Валерійовичем.

Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; предметом позову та значенням справи для сторони, господарський суд дійшов висновку, що загальна сума витрат на професійну правничу допомогу, яка є обґрунтованою у цій справі складає 12 000,00грн.

Позивач також просить стягнути з відповідача-1 "гонорар успіху" у розмірі 10000,00грн.

Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та Правила адвокатської етики надають визначення поняття "гонорар" без поділу цього поняття на види. Зокрема норми зазначених закону та Правил не передбачають такі різновиди винагороди (гонорару) як основний, додатковий чи "гонорар успіху", що свідчить про те, що поняття "гонорар", яке міститься у зазначених нормативно-правових актах, є загальним, під яким розуміється як основна, так і додаткова винагороди.

Суд констатує, що умови "гонорару успіху" сторони узгодили в пункті 4.3 договору.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з гонораром успіху. ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення гонорару успіху, у справі яка розглядається, є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

Суд враховує, що відповідна сума гонорару, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, тож належить до судових витрат. Відповідачем доводів та доказів нерозумності цих витрат, їх неспівмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача не наведено та до матеріалів справи не надано. При цьому загальна сума витрат на адвокатські послуги, передбачена договором, складає 22000 грн, що не виходить за розумні межі визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Ураховуючи викладене, положення п. 4.3 договору про надання правової допомоги, суд вважає, що 22000,00грн (у тому числі 10 000,00грн гонорар успіху) відповідають критерію розумності та не мають надмірного характеру з огляду на обставини справи.

Щодо розподілу витрат по сплаті судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", з урахуванням норм частини першої статті 4 Закону України "Про судовий збір", прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб становить 3028,00грн.

При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір", п.8.23 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №916/228/22).

Під час звернення з позовом до суду (через систему "Електронний суд") про стягнення заборгованості у сумі 983 690,03грн позивач сплатив судовий збір у сумі 11 805,00грн, замість 11 804,28грн згідно квитанції №EBFR-RL7M-FDUE від 12.12.2024. Зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України підтверджено випискою (а.с. 30, 34 том 1).

В подальшому позивач зменшив розмір позовних вимог та просив залишити вимоги до ОСОБА_1 , про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Агроскоп ЛТД" заборгованості у розмірі 983690,03 грн та штрафу у розмірі 129930 грн без розгляду, та стягнути з ТОВ "Агро-Злагода" заборгованість в сумі 983 690,03грн. З цієї суми сплаті підлягає судовий збір у сумі 11 804,28грн.

В подальшому позивач збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути заборгованість у сумі 1 216 224,03грн. З цієї суми сплаті підлягає судовий збір у сумі 14 594,69грн. Позивачем долучено до матеріалів справи квитанцію №6R94-1869-DT5E від 10.11.2025 на суму 2 792,00грн.

В подальшому позивач зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути заборгованість у сумі 591 481,00грн. З цієї суми сплаті підлягає судовий збір у сумі 7 097,77грн.

За приписами частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Цією статтею унормовано підстави повернення судового збору, зокрема зазначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Таким чином, підлягає поверненню з державного бюджету сума 7 499,23грн: 2,31грн (11 805,00грн + 2 792,00грн - 14 594,69грн), як надмірно сплачена позивачем при зверненні з позовом до суду; 7 496,92грн (14 594,69грн - 7 097,77грн) у зв`язку зі зменшенням розміру позовних вимог

Суд не вирішує питання повернення надмірно сплаченої суми судового збору під час прийняття рішення у справі, оскільки клопотання про повернення цієї суми з Державного бюджету не надходило.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Злагода" у сумі 7097,77грн.

При цьому суд враховує, що судовий збір у разі зменшення розміру неустойки покладається на відповідача без урахування зменшення цих сум.

Витрати зі сплати судового збору за зустрічним позовом відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД" до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Злагода", відповідача-2: ОСОБА_1 про стягнення 591 481,00грн задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Злагода" (ідентифікаційний код 34245451; вул. Дніпровська, буд. 36, с. Новохорошевське, Синельниківський р-н, Дніпропетровська область, 52738) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД" (ідентифікаційний код 45217018; вул. Богуна І., будинок 6, кімната 2/1, м. Жовті Води, Кам`янський р-н, Дніпропетровська обл., 52204) пеню у розмірі 106 337,50грн (сто шість тисяч триста тридцять сім гривень 50коп.), штраф у розмірі 64 965,00грн (шістдесят чотири тисячі дев`ятсот шістдесят п`ять гривень 00коп.), 20% річних у розмірі 145 236,00грн (сто сорок п`ять тисяч двісті тридцять шість гривень 00коп.), 3% річних у розмірі 21 785,00грн (двадцять одна тисяча сімсот вісімдесят п`ять гривень 00коп.), втрати від інфляції у розмірі 81 855,00грн (вісімдесят одна тисяча вісімсот п`ятдесят п`ять гривень 00коп.), витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00грн (дванадцять тисяч гривень 00коп.), гонорар успіху у розмірі 10 000,00грн (десять тисяч гривень 00коп.) та пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 7097,77грн (сім тисяч дев`яносто сім гривень 77 коп), видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп ЛТД", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Злагода" про визнання договору поруки недійсним залишити без задоволення.

Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за розгляд позовних вимог за зустрічним позовом, покласти на ОСОБА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено - 18.12.2025.

Суддя Н.М. Євстигнеєва