ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2025 р. Справа№ 910/5586/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яценко О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Гончарова С.А.

за участю секретаря судового засідання: Антонюк А.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 17.12.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЗЕТКА.УА»

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 (повний текст складено 26.10.2025)

у справі № 910/5586/25 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЗЕТКА.УА»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коопман Інтернатіонал Україна»

про стягнення 430 956,92 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство обмеженою відповідальністю «Розетка.УА» (далі також - позивач, ТОВ «Розетка.УА») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коопман Інтернатіонал Україна» (далі також - відповідач, ТОВ «Коопман Інтернатіонал Україна») про стягнення суми збитків в розмірі 430 956,92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «КООПМАН ІНТЕРНАТІОНАЛ УКРАЇНА» замість реєстрації однієї податкової накладної на суму коштів, що надійшли як попередня оплата, здійснило реєстрацію двох податкових накладних № 23 від 22.10.2021 року на суму 1 865 257,85 грн. у тому числі ПДВ 310 876,31 грн. та податкової накладної № 24 від 22.10.2021 року на суму 720 483,65 грн. у тому числі ПДВ 120 080,61 грн.

На думку позивача, такі дії ТОВ «КООПМАН ІНТЕРНАТІОНАЛ УКРАЇНА» з реєстрації окремих податкових накладних напряму суперечать вимогам діючого законодавства України, більше того, такі протиправні дій постачальника призвели до неможливості ТОВ «РОЗЕТКА. УА» нарахування та віднесення сум податкового кредиту у розмірі 430 956,92 грн., та, як наслідок, завдання в подальшому ТОВ «РОЗЕТКА. УА» збитків у розмірі 430 956,92 грн.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що:

- необхідною умовою виникнення у позивача права на стягнення збитків є існування відповідного цивільного (господарського) зобов`язання, сторонами якого є позивач і відповідач;

- у процесі виконання договору сторони тривалий час дотримувалися порядку, коли податкова накладна оформлювалась постачальником окремо на кожну партію товару, визначену у рахунках постачальника та у відповідних видаткових накладних, тоді як оплата подекуди здійснювалась покупцем одним платежем за декількома рахунками/партіями;

- у жовтні 2021 році відповідач мав розумні підстави вважати, що саме оформлення окремих податкових накладних на кожну партію товару, незважаючи на можливу оплату декількох партій товару одним платежем є належним виконанням зобов`язань, покладених на постачальника за п. 6.11 договору і таке тлумачення зазначеного пункту договору поділяє покупець;

- податкові накладні № 23 та № 24 від 22.10.2021 було складено відповідачем у повній відповідності до умов зобов`язання, спеціально погодженого сторонами у п. 6.11 договору та виходячи із практики ділових відносин з позивачем, яка попередньо склалася у межах виконання договору;

- обставини справи свідчать про відсутність порушення відповідачем цивільного (господарського) зобов`язання із реєстрації податкових накладних, встановленого сторонами у п. 6.11 договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 910/5586/25 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що:

- податкові накладні № 23 та № 24 від 22.10.2021 було складено відповідачем у повній відповідності до умов зобов`язання, спеціально погодженого сторонами у п. 6.11 договору поставки та виходячи із практики ділових відносин з позивачем, яка попередньо склалася у межах виконання договору поставки;

- зазначені податкові накладні складені на загальну суму, яка відповідає сумі здійсненої позивачем попередньої оплати, містять перелік поставленого товару, який відповідає переліку товару, поставленого позивачу по видатковим накладним № 177 від 25.10.2021 та № 178 від 29.10.2021 - тобто, містять всі відомості, які передбачені законодавством для ідентифікації відповідної господарської операції;

- обставини справи свідчать про відсутність порушення відповідачем зобов`язання із реєстрації податкових накладних, встановленого сторонами у п. 6.11 договору;

- протиправна поведінка відповідача відсутня, так як відсутність порушення господарського зобов`язання, визначеного сторонами у п. 6.11 договору поставки, унеможливлює стягнення збитків із відповідача.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «РОЗЕТКА.УА» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 по справі № 910/5586/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЗЕТКА.УА» до Товариства з обмеженою відповідальністю «КООПМАН ІНТЕРНАТІОНАЛ УКРАЇНА» про стягнення суми збитків в розмірі 430 956,92 грн. задовольнити повністю.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянта послався на те, що:

- висновки суду першої інстанції щодо відсутності з боку відповідача протиправної поведінки та порушень зобов`язань з реєстрації податкових накладних є неправомірним та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи;

- дотримання відповідачем умов п. 6.11 договору поставки все рівно порушує обов`язок відповідача з належної реєстрації податкових накладних у випадку, коли позивач сплатив декілька партій товару одним платежем, оскільки, на думку скаржника, при оплаті декількох поставок одним платежем позивач не має можливості віднести пов`язані суми ПДВ до складу свого податкового кредиту, виходячи із чинного тлумачення застосовуваних норм податкового законодавства.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЗЕТКА.УА» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 по справі № 910/5586/25; розгляд справи ухвалено здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи; справу № 910/5586/25 призначено до розгляду на 27.11.2025; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/5586/25.

03.11.2025 матеріали справи № 910/5586/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

06.11.2025 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, обґрунтовуючи це наступним:

- наявність в ЄРПН, на час цього судового розгляду, статусу «зареєстровано» щодо податкових накладних №№ 23 та 24 є достатнім підтвердженням належної і правомірної поведінки відповідача і, відповідно, належного виконання ним відповідного договірного обов`язку, встановленого умовами п. 6.11 договору поставки;

- за відсутності порушення відповідачем встановленого договором зобов`язання, відсутні і законні підстави для застосування до нього відповідальності за господарське правопорушення у вигляді стягнення збитків. Доводи апеляційної скарги про те, зобов`язання відповідача із реєстрації податкових накладних є, за своєю суттю, податковими, не спростовують вищенаведеного висновку: відповідач виконав податкові зобов`язання із реєстрації податкових накладних №№23 та 24 належним чином, доказом чого є їх чинний статус як зареєстрованих в ЄРПН;

- свої зобов`язання за договором відповідачем виконано у повній відповідності до умов договору поставки, у тому числі - умов реєстрації ним податкових накладних, згідно спеціально встановленого у п. 6.11 порядку;

- саме дії позивача, який необґрунтовано відхилився від передбаченого у п. 5.3 договору порядку оплати, оплативши дві поставки одним платежем, без ідентифікації конкретних партій оплачуваного товару, призвели до можливої втрати ним права на податковий кредит у зв`язку із зазначеної операцією.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Яценко О.В. на лікарняному з 24.11.2025 по 27.11.2025, судове засідання у призначений час не відбулось.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2025 № 09.1-08/2588/25 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/5586/25 у зв`язку з перебуванням судді Тищенко О.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відрядженні у період з 21.11.2025 по 03.12.2025 з метою призначення справи до розгляду у судовому засіданні на нову дату.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2025 справа № 910/5586/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Гончаров С.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2025 справу № 910/5586/25 прийнято до свого провадження визначеною колегією суддів (головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Гончаров С.А., Мальченко А.О.), розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЗЕТКА.УА» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 по справі № 910/5586/25 призначено на 17.12.2025 об 11:00 год.

11.12.2025 представник позивача звернувся до суду з заявою про участь у судовому засіданні у справі № 910/5586/25, та наступні судові засідання у даній справи, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 вказану заяву задоволено.

Станом на 17.12.2025 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу, інших клопотань від учасників справи не надходило.

Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзивів, заслухавши пояснення представника учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні або скасуванню, з наступних підстав.

27.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Коопман Інтернатіонал Україна» (як постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Розетка.УА» (як покупцем) було укладено договір поставки № 2018/128 (далі також - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався передавати у встановлений строк у власність покупця готову продукцію, аксесуари і запасні частини (надалі по тексту - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар в асортименті, кількості та за ціною, узгодженою сторонами і сплатити за нього певну грошову суму.

Поставка товару здійснюється окремими партіями, асортимент, кількість товару погоджується сторонами шляхом направлення покупцем замовлення у вигляді електронного Документу-EDI яке в обов`язковому порядку має включати інформацію про асортимент та кількість товару, що замовляється, дату поставки, ціну, а також адресу місця поставки (п. 3.1. договору).

У розділі 4 договору сторони погодили, що поставка товару покупцю за домовленістю сторін, здійснюється постачальником на умовах DDP (згідно правил Інкотермс-2010) або на умовах EX WORK (згідно правил Інкотермс-2010) зі складу постачальника та/або за іншою адресою, погодженою сторонами у відповідних замовленнях. Право власності на товар та ризики його випадкового знищення чи пошкодження переходять від постачальника до покупця в момент фактичної передачі товару покупцю, що підтверджується підписами обох сторін на видатковій накладній. У випадку відсутності розбіжностей між видатковою накладною та фактичною кількістю прийнятого товару, покупець підписує видаткову накладну - ЕЦП покупця.

Згідно з п.п. 5.1., 5.3. договору, ціна на товар встановлюється в національній валюті України - гривні, узгоджується в замовленні та зазначається в видаткових накладних, що є невід`ємною частиною даного договору. Покупець оплачує товар, який постачається згідно даного договору, шляхом перерахування на рахунок постачальника грошових коштів у національній валюті України (гривні), при цьому сторони погодили, що покупець здійснює 100% попередню оплату від вартості відповідного замовлення протягом 6 робочих днів з моменту отримання відповідного рахунку від постачальника, або а окремим письмовим погодженням з постачальником.

Як встановлено в п. 6.11 договору, відповідно до ст. 201 ПК України, постачальник зобов`язаний зареєструвати податкову накладну, виписану на кожну партію товару у Єдиному реєстрі податкових накладних у порядку та з дотриманням вимог, визначених чинним законодавством. Податкові документи постачальник надає покупцеві в електронному вигляді, підписані електронними ключами уповноваженими особами, через системи електронної звітності та документообігу. Якщо сторонами використовуються технології EDI, постачальник формує Документ-EDI податкова накладна та реєструє його у Єдиному реєстрі податкових накладних у порядку та з дотриманням вимог, визначених чинним законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «РОЗЕТКА. УА» 22.10.2021 було здійснено оплату на загальну суму 2 585 741,50 грн., в тому числі ПДВ 430 956,92 грн, що підтверджується відповідним платіжним дорученням № 4859975 від 22.10.2021.

ТОВ «КООПМАН ІНТЕРНАТІОНАЛ УКРАЇНА», у свою чергу, здійснило поставку оплаченого товару, що підтверджується відповідними видатковими накладними № 177 від 25.10.2021 та № 178 від 29.10.2021.

В подальшому, ТОВ «КООПМАН ІНТЕРНАТІОНАЛ УКРАЇНА» здійснило реєстрацію двох податкових накладних № 23 від 22.10.2021 на суму 1 865 257,85 грн. у тому числі ПДВ 310 876,31 грн. та податкової накладної № 24 від 22.10.2021 на суму 720 483,65 грн у тому числі ПДВ 120 080,61 грн.

З огляду на вказане позивач звернувся до суду з цим позовом, оскільки на думку позивача, такі дії ТОВ «КООПМАН ІНТЕРНАТІОНАЛ УКРАЇНА» з реєстрації окремих податкових накладних напряму суперечать вимогам діючого законодавства України, більше того, такі протиправні дій постачальника призвели до неможливості ТОВ «РОЗЕТКА. УА» нарахування та віднесення сум податкового кредиту у розмірі 430 956,92 грн., та, як наслідок, завдання в подальшому ТОВ «РОЗЕТКА. УА» збитків у розмірі 430 956,92 грн.

Правові позиції сторін детально викладені вище.

Суд першої інстанції в задоволенні позовних вимог відмовив, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі

Згідно статті 623 ЦК України:

- боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч. 1);

- розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором (ч. 2);

- збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення (ч. 3);

- при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч. 4).

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 20.12.2010 у справі № 06/113-38.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Згідно з підпунктом 14.1.181 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Статтею 198 ПК України встановлено підстави, за яких у платника ПДВ виникає право на податковий кредит; визначено умови, дату, час та порядок його формування; права й обов`язки платників податку в сфері податкових правовідносин; підстави, що унеможливлюють віднесення сплаченого (нарахованого) податку до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.1. статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.3. статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Відповідно до пункту 201.1. статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.4 статті 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця, а пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно з пунктом 201.10. статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Чинне законодавство не передбачає реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН покупцем послуг, отже з огляду на положення ПК України саме на відповідача покладено обов`язок скласти та зареєструвати в ЄРПН податкові накладні та/або розрахунки коригування до таких податкових накладних.

Вказаним зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту. Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19.04.2023 у справі №906/824/21, від 10.01.2022 у справі №910/3338/21, від 03.12.2018 у справі №908/76/18, на які посилається скаржник.

Хоча обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31.01.2023 у справі №904/72/22, на яку посилається скаржник.

Тому належним способом захисту для покупця може бути звернення до продавця з позовом про відшкодування збитків, завданих порушенням його обов`язку щодо складення та реєстрації належним чиним податкових накладних (постанова Верховного Суду від 19.04.2023 у справі №906/824/21, на яку посилається скаржник).

Згідно з ч.2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У ч.1 ст. 614 ЦК України зазначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №753/7281/15-ц, від 21.02.2021 у справі №904/982/19, від 21.07.2021 у справі №910/12930/18, від 21.09.2021 у справі №910/1895/20, від 18.10.2022 у справі №922/3174/21.

Отже, наявність вини презюмується, тобто не підлягає доведенню позивачем. Водночас відповідач для звільнення від відповідальності може доводити відсутність протиправності дій та вини, зокрема, шляхом оскарження рішення податкового органу про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в адміністративному порядку або в суді (відсутність вини буде підтверджуватися рішенням, ухваленим на користь платника податку, яке набрало законної сили, і фактом реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування у ЄРПН на виконання такого рішення). Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.05.2024 у справі № 910/155/23.

Як встановлено вище у цій справі у п. 6.11. договору сторони погодили, що постачальник зобов`язаний зареєструвати податкову накладну, виписану на кожну партію товару в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, з наведеного можна дійти висновку, що товар за договором поставляється партіями за погодженими Замовленнями.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, наявними у справі доказами підтверджується, що 18.10.2021 відповідач надав позивачу два рахунки на оплату погодженого асортименту товару - Рахунок № 79 на суму 720 483,65 грн. (в т.ч. ПДВ 120 080,61 грн.) та Рахунок № 80 на суму 1 865 257,85 грн. (в т.ч. ПДВ 310 876,31 грн.).

22.10.2021 позивач, на власний розсуд, без погодження з відповідачем здійснив попередню оплату замовлених товарів, зазначених у вищенаведених рахунках №№ 79 та 80, одним платіжним дорученням № 4859975, у загальній сумі 2 585 741,50 грн., у тому числі ПДВ.

Відповідач, 22.10.2021, у день отримання попередньої оплати, видав за встановленою формою дві податкові накладні, податкову накладну № 23, у якій сума та наведений перелік товару відповідає таким у вищезазначеному рахунку № 80, та податкову накладну № 24, у якій сума та наведений перелік товару відповідає зазначеним у рахунку № 79. Копії цих податкових накладних є у матеріалах справи.

Більше того, наданими сторонами доказами підтверджується, що товари, зазначені у рахунках відповідача №№ 79 та 80, були поставлені та прийняті позивачем:

- 25.10.2021 за видатковою накладною № 177, асортимент товару у якій відповідає рахунку № 80 та податковій накладній № 23 відповідача;

- 29.10.2021 за видатковою накладною № 178, асортимент товару у якій відповідає рахунку № 79 та податковій накладній №24 відповідача.

Отже, фактично було поставлено та прийнято позивачем дві партії товару, загальна сума яких 2 585 741,50 грн.

В подальшому, відповідач здійснив реєстрацію податкових накладних № 23 та № 24, 02.11.2021 - тобто у передбачений вимогами ПК України строк. При цьому, за даними ЄРПН станом на дату розгляду справи реєстрація зазначених податкових накладних наразі є чинною ( не є зупиненою).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції місцевий суд обґрунтовано встановив, що податкові накладні № 23 та № 24 від 22.10.2021 було складено відповідачем у повній відповідності до умов зобов`язання, спеціально погодженого сторонами у п. 6.11 договору поставки та виходячи із практики ділових відносин з позивачем, яка попередньо склалася у межах виконання договору поставки.

Зазначені податкові накладні складені на загальну суму, яка відповідає сумі здійсненої позивачем попередньої оплати, містять перелік поставленого товару, який відповідає переліку товару, поставленого позивачу по видатковим накладним № 177 від 25.10.2021 та № 178 від 29.10.2021 - тобто, містять всі відомості, які передбачені законодавством для ідентифікації відповідної господарської операції.

Обставини справи свідчать про відсутність порушення відповідачем зобов`язання із реєстрації податкових накладних, встановленого сторонами у п. 6.11 договору.

Пункт 6.11 договору поставки чітко визначає порядок дій відповідача як постачальника щодо реєстрації ним в ЄРПН податкових накладних на поставлений товар - податкова накладна, виписана окремо на кожна партію товару, мала бути зареєстрована відповідачем у ЄРПН у порядку та із дотриманням вимог, визначених чинним законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач вчинив дії на виконання п. 6.11 договору, а саме: податкові накладні №№ 23 та 24, виписані ним 22 жовтня 2021 окрему на кожну партію товару, були 03.11.2021 зареєстровані в ЄРПН.

Колегія суддів наголошує, що у такій реєстрації відповідачу не було відмовлено і її не було згодом зупинено контролюючим органом, податковим накладним було присвоєно реєстраційний номер, на час судового розгляду відповідні податкові накладні №№ 23 та 24 мають в ЄРПН статус «зареєстровано», що підтверджується поданим доказами.

Із цього випливає, що обов`язок відповідача із реєстрації цих накладних було виконано у порядку та із дотриманням вимог, визначених чинним законодавством, що спростовує доводи апеляційної скарги щодо того, що висновки суду першої інстанції, які викладені в оскаржуваному рішенні, щодо відсутності з боку відповідача протиправної поведінки та порушень зобов`язань з реєстрації податкових накладних є неправомірним та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що дотримання відповідачем умов п. 6.11 договору поставки все рівно порушує обов`язок відповідача з належної реєстрації податкових накладних у випадку, коли позивач сплатив декілька партій товару одним платежем, оскільки, на думку скаржника, при оплаті декількох поставок одним платежем позивач не має можливості віднести пов`язані суми ПДВ до складу свого податкового кредиту, виходячи із чинного тлумачення застосовуваних норм податкового законодавства.

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції критично ставиться до таких тверджень скаржника, у зв`язку з таким:

Передбачені п. 5.3 договору поставки умови встановлювали зобов`язання позивача як покупця здійснити 100% попередню оплату кожного замовлення, протягом 6 робочих днів з моменту отримання відповідного рахунку від відповідача (постачальника).

Як вже зазначалося, 18.10.2021 відповідач надав позивачу два рахунки на оплату погодженого асортименту товару - Рахунок № 79 на суму 720 483,65 грн. (в т.ч. ПДВ 120 080,61 грн.) та Рахунок № 80 на суму 1 865 257,85 грн. (в т.ч. ПДВ 310 876,31 грн.), проте, позивач, на власний розсуд, без погодження з відповідачем здійснив попередню оплату замовлених товарів, зазначених у вищенаведених рахунках №№ 79 та 80, одним платіжним дорученням № 4859975, у загальній сумі 2 585 741,50 грн., у тому числі ПДВ.

З наведеного можна дійти висновку, що першою подією у причинно-наслідковому ланцюгу, який призвів до можливої втрати скаржником права на податковий кредит, стала саме оплата позивачем двох окремих рахунків відповідача, складених на різні партії товару, одним платежем.

Більше того, з наявного у матеріалах справи платіжного доручення на оплату №4859975 від 22.10.2021 слідує що позивач не послався на реквізити відповідних рахунків відповідача (№ №79 та 80) - тобто, взагалі не зазначив, за які саме партії товару він здійснює оплату.

В свою чергу, дотримання скаржником встановлених договором поставки умов, зокрема, оплати окремо за кожним замовленням, на підставі відповідного рахунку на таке замовлення - його право на податковий кредит за відповідними поставками було б безсумнівним.

Відтак, саме необґрунтоване відхилення позивача від встановленого договором поставки порядку взаємовідносин сторін, а не відмова відповідача порушити встановлений у п. 6.11 порядок, стало причиною можливої втрати позивачем кредиту з ПДВ.

При цьому наявність в ЄРПН, на час цього судового розгляду, статусу «зареєстровано» щодо податкових накладних №№ 23 та 24 є достатнім підтвердженням належної і правомірної поведінки відповідача і, відповідно, належного виконання ним відповідного договірного обов`язку, встановленого умовами п. 6.11 договору поставки.

У зв`язку з наведеним, місцевий суд підставно виснував, що відсутність протиправної поведінки відповідача, а саме, відсутність порушення господарського зобов`язання, визначеного сторонами у п. 6.11 договору поставки, унеможливлює стягнення збитків із відповідача, а тому прийшов до обґрунтованого та законного висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЗЕТКА.УА» є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за приписами частини 2 статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У частині 1 статті 614 ЦК України наведено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №753/7281/15-ц, 21.02.2021 у справі №904/982/19, 21.07.2021 у справі №910/12930/18, 21.09.2021 у справі №910/1895/20 та 18.10.2022 у справі №922/3174/21.

Отже, наявність вини презюмується, тобто не підлягає доведенню позивачем. Водночас відповідач для звільнення від відповідальності може доводити відсутність протиправності дій та вини, зокрема, шляхом оскарження рішення податкового органу про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в адміністративному порядку або в суді (відсутність вини буде підтверджуватися рішенням, ухваленим на користь платника податку, яке набрало законної сили, і фактом реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування у ЄРПН на виконання такого рішення).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.05.2024 у справі №910/155/23.

Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що відповідач довів належними і допустимими доказами відсутність протиправності своїх дій та вини, що підтверджується вищевикладеним.

Також колегіє. суддів апеляційної інстанції враховано, що Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в цілому погоджуючись з висновками щодо тягаря доказування, а також з тим, що рішення суду про стягнення боргу у зобов`язальних правовідносинах не є належними і допустимими доказами вчинення відповідачем порушення податкового зобов`язання, частково відступила від цих висновків шляхом уточнення. Зазначене уточнення полягає в тому, що обставини (факти), що стосуються реєстрації податкових накладних, можуть підтверджуватися не тільки матеріалами відповідної перевірки контролюючим органом, а й, зокрема, податковими накладними, розрахунками коригування тощо; господарський суд має повноваження самостійно надавати оцінку правомірності чи неправомірності дій чи бездіяльності відповідача, зокрема стосовно відповідності його дій чи бездіяльності при виконанні зобов`язання податковому законодавству України, якщо це необхідно для вирішення спору (п. 7.24 постанови від 01.12.2023 у справі № 926/3347/22).

Судом першої інстанції у даній справі 910/5586/25 все вищенаведене було враховано та зроблено вірні висновки, які відповідають фактичним обставинам справи, а саме, що відповідач здійснив реєстрацію податкових накладних № 23 та № 24, 02.11.2021 - тобто у передбачений вимогами ПК України строк, а за даними ЄРПН станом на дату розгляду справи реєстрація зазначених податкових накладних наразі є чинною (не є зупиненою).

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції відсутність протиправної поведінки відповідача, а саме, відсутність порушення господарського зобов`язання, визначеного сторонами у п. 6.11 договору, унеможливлює стягнення збитків із відповідача. Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог залишається без змін.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ЄКПЛ) гарантує право на справедливий суд, невід`ємним елементом якого ЄСПЛ визнає вимогу щодо вмотивованості (обґрунтованості) судових рішень. Хоча термін "вмотивованість" прямо не згадується у статті 6, ЄСПЛ послідовно тлумачить його як обов`язкову складову справедливого судового розгляду.

У справі «Van de Hurk v. the Netherlands» ЄСПЛ наголосив, що дія статті 6 Конвенції полягає, серед іншого, в тому, щоб зобов`язати суд провести належний розгляд зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами. У справі «Hirvisaari v. Finland» Суд зазначив, що однією з функцій вмотивованого рішення є демонстрація сторонам того, що їх вислухали, а також надання можливості оскаржити таке рішення.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що скаржник був почутим, йому надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

У рішенні у справі «Peleki v. Greece» (заява № 69291/12; пункт 71) ЄСПЛ нагадав, що рішення суду може бути визначене як «довільне» з точки зору порушення справедливого судового розгляду лише в тому випадку, якщо воно позбавлене мотивувань або якщо зазначені ним мотиви ґрунтуються на порушенні закону, допущеного національним судом, що призводить до «заперечення справедливості» (рішення у справі «Moreira Ferreira v. Portugal» (no 2), заява № 19867/12, пункт 85).

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне, обґрунтоване та мотивоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 910/5586/25, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційної скарги, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЗЕТКА.УА» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЗЕТКА.УА» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 910/5586/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 910/5586/25 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 17.12.2025

Головуючий суддя О.В. Яценко

Судді А.О. Мальченко

С.А. Гончаров