ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 915/222/24

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду: Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Васьковського О.В., Вронської Г.О., Дроботової Т.Б., Кібенко О.Р., Пєскова В.Г., Рогач Л.І., Чумака Ю.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - військова частина, позивач, скаржник)

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.08.2024 (головуюча - суддя Семенчук Н.О.)

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.12.2024 (головуючий - суддя Аленін О.Ю., судді: Принцевська Н.М., Філінюк І.Г.)

у справі за позовом військової частини

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд-Прім» (далі - ТОВ «Трейд-Прім», відповідач)

про стягнення 530 422,00 грн.

ВСТУП

Предметом судового розгляду є наявність / відсутність підстав для стягнення збитків.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Військова частина звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила суд стягнути з ТОВ «Трейд-Прім» 530 422,00 грн завданих збитків.

1.2. Позовні вимоги мотивовані тим, що ТОВ «Трейд-Прім», яке не є виробником товару, завищило суму державного контракту (договору) від 08.02.2023 № 91/В33-2023, оскільки внесло до калькуляції ціни товару, наданої одночасно з підписанням контракту, завищений розмір прибутку за відсутності підстав на його отримання (мало право на прибуток у складі ціни товару у розмірі не більше 1% від собівартості одиниці товару), чим завдало державі в особі позивача збитків.

1.3. Позивач, зазначаючи про завищення відповідачем ціни контракту на суму 530 422,00 грн, просить стягнути з виконавця вказану суму грошових коштів як збитки, посилаючись на приписи підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 20.03.2022 № 335 (далі - Постанова від 20.03.2022 № 335), пункту 49 Порядку планування, формування, особливості розміщення, коригування оборонних закупівель, здійснення контролю та звітування про їх виконання, а також оприлюднення інформації про оборонні закупівлі, затвердженого постановою КМУ від 03.03.2021 № 363 «Питання оборонних закупівель» (далі - Порядок від 03.03.2021 № 363), статей 11, 15, 16, 22, 26, 509, 526, 610, 611, 623, 638, 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 173, 175, 193, 218, 224, 225 Господарського кодексу України у редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин та ухвалення судових рішень (далі - ГК України).

2. Короткий зміст та мотиви оскаржуваних судових рішень

2.1. Господарський суд Миколаївської області рішенням від 27.08.2024, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.12.2024 у цій справі, у задоволенні позову відмовив повністю.

2.2. Відмовляючи у задоволенні позову, суди зазначили про відсутність складу (всіх елементів) господарського правопорушення та підстав для стягнення з відповідача збитків у заявленій до стягнення сумі, оскільки позивач не довів належними доказами наявності збитків та протиправності поведінки відповідача, адже свої зобов`язання за контрактом товариство виконало у повному обсязі.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Не погодившись з ухваленими рішеннями, військова частина звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою (нова редакція), у якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.08.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.12.2024; ухвалити нове рішення про задоволення позову.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Підставами касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржник визначає пункти 1 та 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначаючи, зокрема, про:

- відсутність висновків Верховного Суду щодо стягнення збитків внаслідок завищення розміру прибутку за договором більше 1% всупереч положенням пункту 49 Порядку від 03.03.2021 № 363;

- безпідставне незастосування судами положення частини першої статті 79 ГПК України, а саме: наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, зокрема, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи; цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони; одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує; така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

5. Доводи інших учасників справи

5.1. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Трейд-Прім» заперечує проти доводів скаржника, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Суди попередніх інстанцій встановили, що 08.02.2023 військова частина (замовник) та ТОВ «Трейд-Прім» (виконавець) уклали державний контракт (договір) № 91/В33-2023 (далі - контракт), за умовами якого:

- виконавець зобов`язується у 2023 році виготовити та поставити замовнику з дотриманням вимог законодавства для здійснення останнім заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ та виконання заходів правового режиму воєнного стану товари оборонного призначення за кодом 18310000-5 «Спідня білизна» Єдиного закупівельного словника ДК 021-2015 (далі - товар), найменування, кількість та строки поставки яких зазначені в специфікації товарів оборонного призначення, яка є додатком № 1 до контракту і його невід`ємною частиною (далі - специфікація), а замовник - оплатити та прийняти товар (пункт 1 контракту);

- ціна контракту становить 10 000 000,00 грн без урахування податку на додану вартість; під час закупівлі товару за контрактом застосовується єдиний податок 20% - 200 000,00 грн (пункт 7 контракту);

- ціна товару визначена у специфікації та зафіксована у протоколі погодження договірної ціни одиниці товарів оборонного призначення від 08.02.2023 (додаток № 2 до контракту) (пункт 8 контракту);

- обсяг фінансування та бюджетні зобов`язання у 2023 році становлять 10 000 000,00 грн (пункт 9 контракту);

- договірна ціна товару за контрактом встановлена відповідно до положень пункту 1 постанови КМУ від 20.03.2022 № 335 «Деякі питання здійснення оплати товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони в умовах воєнного стану» та встановлена на підставі калькуляції виконавця; відповідальність за правильність розрахунку ціни товару, обґрунтованість витрат за статтями калькуляції витрат несе виконавець; прибуток виконавця становить не більше 1 відсотку вартості купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, робіт і послуг виробничого характеру сторонніх підприємств та організацій та 30 відсотків від виробничої собівартості продукції без урахування вартості купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, робіт і послуг виробничого характеру сторонніх підприємств та організацій; ціна контракту, вказана в пункті 7, є граничною і не може бути перевищена виконавцем; сума перевищення ціни контракту оплаті не підлягає; ціна контракту, вказана в пункті 7, може бути зменшена за згодою сторін у порядку, передбаченому пунктами 78, 79 контракту (пункт 10 контракту);

- замовник оплачує виготовлені та поставлені товари за договірною ціною, встановленою сторонами та зафіксованою у специфікації і протоколі погодження договірної ціни одиниці товарів оборонного призначення від 08.02.2023 (пункт 11 контракту);

- договірна ціна на постачання товару визначена на підставі калькуляції витрат, сформованої виконавцем з урахуванням економічних показників діяльності підприємства на момент укладення контракту; при цьому під час розрахунку ціни враховуються всі податки та збори, загальновиробничі, адміністративні, операційні та інші витрати виконавця, пов`язані з виготовленням товарів, виконанням робіт та наданням послуг (пункт 12 контракту);

- погоджена сторонами ціна товару після укладення контракту не переглядається, крім випадків зменшення ціни товару (пункт 14 контракту);

- одночасно з підписанням контракту виконавець надає замовнику калькуляцію витрат, сформовану відповідно до вимог пунктів 8 та 10 контракту (пункт 16 контракту);

- розрахунки за товар, що поставляється замовником, проводяться шляхом оплати за фактично поставлену кількість товару (партію товару) з відстрочкою платежу до 30 календарних днів з дати прийняття товару на склад замовника, факт чого засвідчується підписами уповноважених на це осіб виконавця та замовника на відповідній видатковій накладній (пункт 17 контракту);

- на кожну партію товару, що постачається, виконавець, крім іншого, обов`язково надає замовнику наступні документи, а саме: оригінал декларації (сертифікат) виробника про якість товару; копії документів, які засвідчують якість товару та комплектуючих, з яких його вироблено, завірені особою учасника, уповноваженої на підписання господарських та фінансових документів (пункт 26 контракту);

- датою виконання виконавцем зобов`язань щодо поставки товарів за контрактом є дата підписання видаткової накладної (пункт 42 контракту);

- контракт набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 15.04.2023, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами передбачених контрактом зобов`язань (пункт 76 контракту);

- невід`ємною частиною контракту є: додаток 1 - специфікація товарів оборонного призначення на 1 арк.; додаток 2 - протокол погодження договірної ціни одиниці товару оборонного призначення, на 1 арк.; додаток 3 - технічні вимоги, на 1 арк. (пункт 84 контракту).

6.2. Також суди встановили, що 08.02.2023 військова частина та ТОВ «Трейд-Прім» підписали додаток № 1 до контракту (Специфікацію товарів оборонного призначення, що виготовляються та поставляються), додаток № 2 (Протокол погодження договірної ціни одиниці товару оборонного призначення) та додаток № 3 (Технічні вимоги).

6.3. У специфікації передбачено найменування, кількість та вартість товару, а саме: труси чоловічі, вид (кол. Pantone 19-0419 TPX) - 100 000 шт., вартістю 100,00 грн (без урахування податку на додану вартість).

6.4. Протоколом погодження договірної ціни одиниці товару оборонного призначення передбачили найменування та ціну товару, а саме: труси чоловічі, вид (кол. Pantone 19-0419 TPX), вартістю 100,00 грн (без урахування податку на додану вартість) за 1 штуку.

6.5. ТОВ «Трейд-Прім» відповідно до умов пункту 16 контракту надало військовій частині калькуляцію ціни товару, з якої вбачається, що собівартість одиниці товару становить 91,00 грн, заробітна плата і нарахування 0,07 грн, транспортні послуги 0,90 грн, прибуток 6,03 грн, ПДВ 0,00 грн, єдиний податок 2% - 2,00 грн; ціна реалізації товару, в тому числі ПДВ 0% - 100,00 грн.

6.6. Відповідно до умов контракту ТОВ «Трейд-Прім» передало військовій частині товар на загальну суму 10 000 000,00 грн, що вбачається з підписаних обома сторонами видаткових накладних без будь-яких зауважень та заперечень.

6.7. У період з 11.09.2023 до 01.12.2023, із призупиненням у період з 02.10.2023 до 18.10.2023, з 25.10.2023 до 16.11.2023, Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області (далі - Управління Держаудитслужби) провело ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності військової частини за період з 01.01.2021 до 31.08.2023, за результатами проведення якої оформило акт від 08.12.2023 № 040508-20/4 (далі - акт ревізії).

6.8. Зі змісту цього акта вбачається, що ревізію укладання договорів з ТОВ «Трейд-Прім» та виконання договірних зобов`язань за ними проведено за січень - серпень 2023 року, методом документального аналізу первинних та інших документів, які є підставою для здійснення фінансово-господарських операцій.

6.9. Згідно з актом ревізії встановлено, що в період з січня до серпня 2023 року військова частина в особі командира ОСОБА_5 (замовник), що діяв на підставі довіреності командувача Національної гвардії України від 02.03.2022, та ТОВ «Трейд-Прім» в особі директора Голяна О.В. (виконавець) уклали договори на виготовлення та поставку товарів оборонного призначення за найменуванням та кількістю, зазначеними в специфікаціях товарів оборонного призначення, що є додатком до контракту і його невід`ємною частиною, зокрема державний контракт (договір) від 08.02.2023 № 91/ВЗЗ-2023 за кодом 18310000-5 «Спідня білизна» ЄЗС ДК 021-2015. Ціна контракту - 10 000 000,00 грн без урахування ПДВ, в тому числі єдиний податок 2% - 200 000,00 грн.

6.10. У ревізійному періоді на виконання контракту згідно з видатковими накладними ТОВ «Трейд-Прім» здійснило поставку товарів «Труси чоловічі, вид 2 (кол. Pantone 19-0419 TRX)» у кількості 100 000 шт., ціна за одиницю 100,00 грн, на суму 10 000 000,00 грн. Станом на 31.08.2023 заборгованість за розрахунками в межах цього контракту в обліку військової частини відсутня.

6.11. В акті ревізії також зазначено, що ціна на товар, поставка якого передбачена контрактом, визначена на підставі калькуляції ціни товару, складеної ТОВ «Трейд-Прім». В калькуляції ціни товару зазначено, що калькуляція витрат сформована з урахуванням економічних показників діяльності підприємства на момент укладання відповідного державного контракту (договору) з урахуванням всіх податків та зборів, загальновиробничих, адміністративних, операційних та інших витрат, пов`язаних з виготовленням товару. Калькуляції підписані керівником ТОВ «Трейд-Прім» Голяном О.В. та мають печатку цього товариства. Складовими частинами калькуляції ціни на товар за державним контрактом є собівартість товару, заробітна плата і нарахування, транспортні послуги, прибуток та єдиний податок (2 відсотки). В калькуляції ціни товарів ТОВ «Трейд-Прім», який не є виробником товару, розмір прибутку від вартості купівельних виробів, робіт і послуг виробничого характеру сторонніх підприємств та організацій, врахований в ціні товару, більший ніж 1%, що не відповідає пункту 10 контракту, частинам 1, 2 статті 193 ГК України. Застосування розміру прибутку більше ніж 1% призвело до збільшення ціни товару за контрактом у загальній сумі 530 422,00 грн.

6.12. У витязі з акта ревізії вказано, що зустрічна звірка встановила, що ТОВ «Трейд-Прім» не є виробником товарів (речового майна), а здійснювало придбання товарів у інших постачальників. З метою виконання господарських зобов`язань за укладеними з військовою частиною державними контрактами ТОВ «Трейд-Прім» уклало договори на постачання товарів оборонного призначення із співвиконавцями (з українськими виробниками): ТОВ «Пром Сервис» та ТОВ «Золотой Клєвеєр», а також з виробниками республіки Туреччина (нерезидентами): FIRMA UN VAN І: OZMAN DERI TEKS. VE INS. I ML. GIDA INT. IHN. PAZ. TIC. LTD. STI ma FILIZ NARENCIYE PAZARLAMA SANAYI VE TICARET LIMITED SIKRETI.

6.12.1. ТОВ «Трейд-Прім» уклало, зокрема, договір від 01.03.2023 № 2 з ТОВ «Пром Сервис» на суму 85 188 400,00 грн, враховуючи єдиний податок (2%) 1 703 768,00 грн на поставку товару: 1) фуфайка (з короткими рукавами) вид 2 (кол. Pantone 19-0419 ТРХ) у кількості 100 000 шт., ціна за одиницю 133,50 грн; 2) труси та топ жіночі у кількості 14 800 комплектів, ціна за одиницю 408,00 грн; 3) труси чоловічі, вид 2 (кол. Pantone 19-0419 ТРХ) у кількості 100 000 шт., ціна за одиницю 91,00 грн; 4) білизна натільна (сорочка та кальсони демісезонні) (кол. Pantone 19-0419 ТРХ) у кількості 60 000 комплектів, ціна за одиницю 364,00 грн; 5) білизна натільна для холодної погоди (сорочка зимова та кальсони зимові у кількості 60 000 комплектів, ціна за одиницю 581,00 грн. За цим договором в ревізійний період 03.04.2023 до 01.05.2023 ТОВ «Трейд-Прім» отримало товар за вказаним найменуванням та кількістю на загальну суму 85 188 400,00 грн.

6.13. Посилаючись на результати ревізії Управління Держаудитслужби, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 530 422,00 грн збитків, завданих внаслідок завищення ціни контракту.

7. Рух справи в суді касаційної інстанції. Підстави передачі на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - об`єднана палата)

7.1. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 12.02.2025 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою військової частини на рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.08.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.12.2024; призначив її до розгляду у порядку письмового провадження.

7.2. Верховний Суд у складі колегії суддів судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду ухвалою від 14.04.2025 передав справу № 915/222/24 на розгляд об`єднаної палати для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 18.03.2025 у справі № 915/240/24, щодо:

1) застосування частини першої статті 76 ГПК України в аспекті того, чи може акт ревізії відповідного управління Держаудитслужби бути належним доказом, що сторона договору не є виробником товару, що за ним поставлявся;

2) застосування статті 38 Закону України «Про оборонні закупівлі» у взаємозв`язку з підпунктом 1 пункту 1 Постанови КМУ від 20.03.2022 № 335 та пункту 49 Порядку від 03.03.2021 № 363 про те, що відповідальність виконавця у виді відшкодування державному замовнику збитків за перевищення виконавцем граничного рівня прибутку, встановленого КМУ на момент укладення контракту за неконкурентною процедурою закупівель законодавчо була запроваджена лише з 16.03.2024, оскільки покладення такої відповідальності передбачено як у Законі України «Про оборонні закупівлі», так і постанові КМУ від 20.03.2022 № 335 та пункті 49 Порядку від 03.03.2021 № 363 (який встановлює можливий розмір прибутку виконавця за державними контрактами у сфері оборони).

7.3. Об`єднана палата ухвалою від 20.06.2025 прийняла справу № 915/222/24 за касаційною скаргою військової частини на рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.08.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.12.2024 до розгляду та призначила розгляд скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

7.4. Надалі кількісно-персональний склад суддів об`єднаної палати у цій справі визначався відповідними протоколами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, які містяться в матеріалах справи.

7.5. У листі Верховного Суду від 27.08.2025 через необхідність, яка виникла при розгляді вказаної справи, суддя Верховного Суду Малашенкова Т. М. звернулася до фахівців Науково-консультативної ради при Верховному Суді стосовно підготовки наукового висновку щодо норм права, питання про застосування яких постало перед об`єднаною палатою під час касаційного розгляду справи.

7.6. До Верховного Суду надійшли наукові висновки членів Науково-консультативної ради при Верховному Суді: 30.09.2025 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а 17.10.2025 - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

7.7. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.8. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Предметом касаційного перегляду у цій справі є рішення господарського суду першої інстанції, яким суд відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків, та постанова суду апеляційної інстанції, згідно з якою зазначене рішення залишено без змін.

8.2. У цій справі предметом судового розгляду є наявність / відсутність підстав для стягнення з відповідача збитків, завданих внаслідок завищення ціни в укладеному сторонами контракті на виготовлення та поставку товарів оборонного призначення.

8.3. Об`єднана палата, враховуючи доводи касаційної скарги та мотиви передачі справи на розгляд, має висловитися щодо:

1) застосування частини першої статті 76 ГПК України в аспекті того, чи може акт ревізії відповідного управління Держаудитслужби бути належним доказом, що сторона договору не є виробником товару, що за ним поставлявся;

2) застосування статті 38 Закону України «Про оборонні закупівлі» у взаємозв`язку з підпунктом 1 пункту 1 Постанови КМУ від 20.03.2022 № 335 та пункту 49 Порядку від 03.03.2021 № 363 про те, що відповідальність виконавця у виді відшкодування державному замовнику збитків за перевищення виконавцем граничного рівня прибутку, встановленого КМУ на момент укладення контракту за неконкурентною процедурою закупівель, законодавчо була запроваджена лише з 16.03.2024, оскільки покладення такої відповідальності передбачено як у Законі України «Про оборонні закупівлі», так і постанові КМУ від 20.03.2022 № 335 та пункті 49 Порядку від 03.03.2021 № 363 (який встановлює можливий розмір прибутку виконавця за державними контрактами у сфері оборони).

Щодо першого питання об`єднана палата зазначає таке.

8.4. Вимоги про стягнення збитків у розмірі 530 422,00 грн заявлені позивачем з посиланням на акт ревізії, складений за результатом проведення Управлінням Держаудитслужби ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності військової частини за період з 01.01.2021 до 31.08.2023, у якому встановлено, що з калькуляції ціни товарів ТОВ «Трейд-Прім», який не є виробником товару, розмір прибутку від вартості купівельних виробів, робіт і послуг виробничого характеру сторонніх підприємств та організацій врахований в ціні товару більший ніж 1%, що порушує пункт 10 контракту, частини перша, друга статті 193 ГК України. За доводами позивача, цей акт засвідчує наявність складу цивільного (господарського) правопорушення.

8.5. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, зазначив, що наданий позивачем на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем збитків та їх розміру акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності військової частини за період з 01.01.2021 до 31.08.2023, складений Управлінням, власне не є беззаперечною підставою для стягнення збитків, оскільки акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень та не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, натомість вказаний документ виступає лише носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог фінансового законодавства суб`єктами господарювання, тобто документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. Акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними видатковими накладними поставки товару. Крім того, акт ревізії не може встановлювати обов`язкових правил для сторін за господарсько-правовим договором в силу приписів статті 19 ГК України, яка прямо забороняє втручання та перешкоджання господарській діяльності з боку контролюючих органів державної влади. Акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.

8.6. Водночас суд першої інстанції зазначив, що виявлені контролюючим органом порушення не впливають на правовідносини позивача та відповідача за контрактом і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії у цьому випадку фіксує виключно факт порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялася. За таких обставин зазначений позивачем факт заподіяння йому відповідачем збитків підлягає доказуванню на загальних підставах, тобто за правилами, встановленими ГПК України, а саме за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів.

8.7. Отже, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про відсутність складу (всіх елементів) господарського правопорушення та підстав для стягнення з відповідача збитків у заявленій до стягнення сумі, оскільки позивач не довів належними доказами наявності збитків та протиправності поведінки відповідача, адже свої зобов`язання за контрактом товариство виконало у повному обсязі.

8.8. Суд апеляційної інстанції стосовно доводів позивача про те, що відповідач не є виробником товару за контрактом, а тому не мав права включати до вартості товару свій прибуток, що перевищує 1% від собівартості товару, зазначив, що у цьому випадку необхідно встановити, чи є ТОВ «Трейд-Прім» виробником товару, чи воно закупило вже готову продукцію. За умовами контракту ТОВ «Трейд-Прім» зобов`язувалося саме виготовити та поставити замовнику товар. Водночас сам собою акт не є доказом, з якого можна встановити факт того, що ТОВ «Трейд-Прім» не є виробником товару за контрактом.

8.9. Апеляційний господарський суд не взяв до уваги посилання військової частини на витяг з акта Управління Держаудитслужби ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності військової частини за період з 01.01.2021 до 31.08.2023, оскільки виявлені контролюючим органом порушення без первинних документів не можуть підтверджувати факту, що відповідач неправомірно завищив ціну товару, та не є доказом того, що відповідач не є виробником поставленого товару.

8.10. Отже, за висновками апеляційного господарського суду, акт не є належним доказом порушення відповідачем зобов`язань за контрактом та спричинення збитків позивачу; не доводить протиправності поведінки відповідача (невиконання чи неналежного виконання ним своїх обов`язків за договорами підряду), що у сукупності зі встановленими обставинами справи унеможливлює застосування до нього такого виду відповідальності, як відшкодування завданих збитків.

8.11. Об`єднана палата, оцінюючи доводи касаційної скарги, а також надаючи відповідь на поставлене перед нею питання щодо застосування частини першої статті 76 ГПК України в аспекті того, чи може акт ревізії відповідного Управління Держаудитслужби бути належним доказом, що сторона договору не є виробником товару, що за ним поставлявся, зазначає таке.

8.12. Відповідно до статті 4 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

8.13. Згідно з пунктом 3 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою КМУ від 20.04.2006 № 550 (зі змінами) (далі - Порядок № 550), акт ревізії - це документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта.

8.14. Відповідно до пункту 13 частини першої статті 10 Закону «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право, зокрема: перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

8.15. У пункті 50 Порядку № 550 передбачено, що за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

8.16. Об`єднана палата зазначає, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.04.2018 у справі № 826/3902/15 дійшов висновку про те, що акт ревізії не є документом, що створює правові наслідки для суб`єкта інспектування, але є документом, що фіксує певні факти і обставини, які можуть стати підставою для «законної вимоги» контролюючого органу на адресу підконтрольного суб`єкта або для здійснення цим органом самостійно заходів до усунення виявлених порушень законодавства шляхом звернення до суду в інтересах держави.

8.17. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.05.2018 у справі № 826/3350/17, від 22.05.2018 у справі № 826/18946/14, від 20.06.2018 у справі № 826/5608/17, від 26.03.2020 у справі № 2040/6730/18.

8.18. У постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 16.10.2018 у справі № 910/23357/17, від 18.02.2020 у справі № 910/7984/16, від 07.12.2021 у справі № 922/3816/19 викладено висновок про те, що акт ревізії Державної фінансової інспекції України не є беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог про стягнення збитків, оскільки виявлені таким органом порушення не можуть впливати на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати. Акт ревізії не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені укладеними договорами та які підтверджені відповідним актами передачі-приймання наданих послуг. Акт ревізії Державної фінансової інспекції України є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав. Викладені в ній висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто акт ревізії не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договору. Акт ревізії не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт ревізії є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

8.19. У контексті зазначеного об`єднана палата конкретизує, що акт ревізії Управління Держаудитслужби (яке є уповноваженим органом державного фінансового контролю), якщо він (акт) складений і оформлений із дотриманням законодавчо встановлених вимог, може бути належним доказом у розумінні статті 76 ГПК України. Такий акт ревізії має оцінюватися судом на загальних підставах, визначених статтею 86 ГПК України, разом з іншими доказами у справі. Акт ревізії є носієм доказової інформації, але не має заздалегідь встановленої сили і не звільняє сторону від обов`язку доведення обставин, на які вона посилається (частина перша статті 74 ГПК України).

8.20. Щодо відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 18.03.2025 у справі № 915/240/24 (див. підпункт 1 пункту 7.2 цієї постанови), об`єднана палата зазначає, що Суд у контексті конкретних обставин справи погодився з висновками судів попередніх інстанцій, за змістом яких акт ревізії сам собою не є належним доказом того, що відповідач не є виробником. Водночас формулювання «неналежний доказ» було наведене саме в контексті оцінки доказів, зокрема у їх сукупності, а не як правовий висновок Верховного Суду. Суд зазначив, що матеріали справи не містять інших доказів (первинних документів), які підтверджували б обставини, на які посилався позивач. Відповідно, Суд не позбавив акта ревізії статусу письмового доказу (стаття 91 ГПК України), тобто не зазначав про це, а тому підстави для відступу у цьому випадку відсутні.

Щодо другого питання об`єднана палата зазначає таке.

8.21. Як вже зазначалося, 08.02.2023 між військовою частиною (замовником) та ТОВ «Трейд-Прім» (виконавецем) укладено державний контракт на виготовлення та поставку товарів оборонного призначення.

8.22. Отже, між сторонами виникли договірні цивільно-правові відносини у сфері оборонних закупівель, які регулюються відповідно до Закону України «Про оборонні закупівлі» та нормами цивільного і господарського законодавства.

8.23. Водночас об`єднана палата зазначає, що з огляду на дату виникнення спірних правовідносин і дату прийняття оскаржуваних судових рішень у цій справі норми ГК України підлягають застосуванню, оскільки ГК України діяв як на час виникнення спірних правовідносин, так і на момент розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

8.24. Як зазначено в преамбулі Закону України «Про оборонні закупівлі», метою цього Закону є визначення правових засад для забезпечення матеріально-технічних і наукових потреб сектору безпеки і оборони держави шляхом ефективного та прозорого здійснення оборонних закупівель із дотриманням заходів захисту національних інтересів, створення конкурентного середовища, запобігання корупції у сфері оборонних закупівель, розвитку добросовісної конкуренції, а також ефективного та прозорого планування, реалізації і контролю за здійсненням оборонних закупівель.

8.25. Одним із принципів оборонних закупівель визначено ефективність використання коштів, результативність. В умовах мирного часу економічна ефективність закупівель загалом, ефективність використання коштів та результативність забезпечується завдяки принципу конкурентності та застосуванню відповідних правових та процедурних механізмів укладання контрактів на оборонні закупівлі. Проте в умовах військового часу домінують неконкурентні процедури закупівлі, а тому підвищується значення суто договірних засобів забезпечення ефективності, що водночас вимагає підвищення уваги до змісту умов державних контрактів на оборонні закупівлі, в тому числі у напрямку більш жорсткого їх нормативного регулювання.

8.26. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

8.27. Згідно з положеннями статей 626 - 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

8.28. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, за змістом якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

8.29. Принцип свободи договору полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати:

- можливість укласти договір або утриматися від його укладення;

- можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи, зокрема, зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.

8.30. Отже, одним із ключових елементів цивільного права є автономія волі учасників цивільних відносин. Законодавець передбачив, що сторони мають право врегулювати у договорі, передбаченому актами цивільного законодавства, свої відносини, не врегульовані цими актами. Сторони можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, але не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в них прямо вказано про це, а також у разі якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга та третя статті 6 ЦК України).

8.31. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 11.01.2024 у справі № 916/1247/23, особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.

8.32. Відповідно до статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

8.33. У цій справі сторони погодили, що договірна ціна товару за контрактом встановлена відповідно до положень пункту 1 постанови КМУ від 20.03.2022 № 335 «Деякі питання здійснення оплати товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони в умовах воєнного стану» та встановлена на підставі калькуляції виконавця; відповідальність за правильність розрахунку ціни товару, обґрунтованість витрат за статтями калькуляції витрат несе виконавець; прибуток виконавця становить не більше 1 відсотка вартості купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, робіт і послуг виробничого характеру сторонніх підприємств та організацій та 30 відсотків від виробничої собівартості продукції без урахування вартості купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, робіт і послуг виробничого характеру сторонніх підприємств та організацій; ціна контракту, вказана в пункті 7, є граничною і не може бути перевищена виконавцем; сума перевищення ціни контракту оплаті не підлягає; ціна контракту, вказана в пункті 7, може бути зменшена за згодою сторін у порядку, передбаченому пунктами 78, 79 контракту (пункт 10 контракту).

8.34. Суди встановили, що ТОВ «Трейд-Прім» відповідно до умов пункту 16 контракту надало військовій частині калькуляцію ціни товару, з якої вбачається, що собівартість одиниці товару становить 91,00 грн, заробітна плата і нарахування 0,07 грн, транспортні послуги 0,90 грн, прибуток 6,03 грн, ПДВ 0,00 грн, єдиний податок 2% - 2,00 грн; ціна реалізації товару, в тому числі ПДВ 0% - 100,00 грн.

8.35. Відповідно до статті 30 Закону України «Про оборонні закупівлі» (в редакції, чинній на час укладення державного контракту від 08.02.2023) особливості здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану визначаються КМУ із забезпеченням захищеності державних замовників від воєнних загроз.

8.36. Згідно з частинами другою та третьою статті 19 Закону України «Про оборонні закупівлі» під час застосування неконкурентної процедури закупівлі в єдиного виконавця при укладенні державних контрактів (договорів) застосовується розрахункова очікувана вартість у єдиного виконавця. Порядок формування та коригування очікуваної вартості товарів, робіт і послуг оборонного призначення, закупівля яких здійснюється за неконкурентною процедурою, визначається КМУ.

8.37. Рівень прибутку у складі очікуваної вартості при укладенні контракту (договору) з оборонних закупівель під час застосування неконкурентної процедури може бути збільшений державним замовником, але не більше ніж визначив КМУ, у разі надання вітчизняним виробником плану розвитку виробництва із зобов`язанням такого виробника знизити ціну товарів, робіт і послуг оборонного призначення для подальших закупівель. Умови та порядок формування очікуваної вартості товарів, робіт і послуг встановлюються КМУ (частини п`ята та шоста статті 19 Закону України «Про оборонні закупівлі»).

8.38. Стаття 4 Закону України «Про оборонні закупівлі» передбачає повноваження КМУ у сфері оборонних закупівель, до яких віднесено, зокрема, визначення критеріїв та методик оцінювання найбільш економічно вигідної пропозиції учасника закупівлі, порядку формування очікуваної вартості товарів, робіт і послуг оборонного призначення, закупівля яких здійснюється за неконкурентною процедурою, порядку планування, формування, особливості розміщення, коригування оборонних закупівель, здійснення контролю та звітування про їх виконання, а також оприлюднення інформації про оборонні закупівлі тощо.

8.39. Тобто цим законом КМУ делегує повноваження щодо нормативного регулювання низки питань у сфері оборонних закупівель, у тому числі, й визначення особливостей їх здійснення на період дії правового режиму воєнного стану. На основі цього КМУ прийняв низку постанов, якими врегульовує питання оборонних закупівель (зокрема, Постанова від 20.03.2022 № 335, Порядок від 03.03.2021 № 363, Особливості від 11.11.2022 № 1275, Порядок від 17.03.2021 № 309).

8.40. Так, Порядок формування та коригування очікуваної вартості товарів, робіт і послуг оборонного призначення, закупівля яких здійснюється за неконкурентною процедурою, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.03.2021 № 309 «Про затвердження Порядку формування та коригування очікуваної вартості товарів, робіт і послуг оборонного призначення, закупівля яких здійснюється за неконкурентною процедурою (далі - Порядок № 309).

8.41. Однак, під час розрахунку та встановлення цін положення щодо визначення ціни на основі розрахунково-калькуляційних матеріалів, встановлені Порядком формування та коригування очікуваної вартості товарів, робіт і послуг оборонного призначення, закупівля яких здійснюється за неконкурентною процедурою, та умови договорів, укладених відповідно до цього Порядку, не застосовуються, про що зазначено у постанові КМУ № 335.

8.42. За змістом підпункту 1 пункту 1 постанови КМУ № 335 (чинної до 20.07.2023, тобто на час укладення та виконання сторонами державного контракту від 08.02.2023) на період воєнного стану ціна на постачання товарів, виконання робіт та надання послуг для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони, а також інших товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб безпеки і оборони України визначається на підставі калькуляції витрат, сформованої виконавцем державного контракту (договору). Крім цього під час розрахунку ціни враховуються всі податки та збори, загальновиробничі, адміністративні, операційні та інші витрати виконавця, пов`язані з виготовленням товарів, виконанням робіт та наданням послуг. Відповідальність за неправильність розрахунку, необґрунтованість витрат за статтями калькуляції витрат несе виконавець державного контракту (договору).

8.43. Як зазначено у пункті 3 постанови КМУ № 335, дія цієї постанови поширюється, зокрема, на чинні договори (контракти) на постачання товарів, виконання робіт та надання послуг для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони, а також інших товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб безпеки і оборони України, які укладені до набрання чинності цією постановою, але продовжують виконуватися.

8.44. Згідно з положеннями пункту 49 Порядку № 363, затвердженого постановою КМУ від 03.03.2021, прибуток у складі ціни становить 1 відсоток витрат вітчизняного суб`єкта господарювання на придбання комплектувальних виробів (напівфабрикатів), спецобладнання (спецустатковання), робіт (послуг) в інших суб`єктів господарювання та 30 відсотків решти витрат у складі виробничої собівартості товарів, робіт і послуг оборонного призначення. У розрахунку прибутку не враховуються податки та збори. У разі здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг оборонного призначення за імпортом через вітчизняних суб`єктів господарювання, яким в установленому порядку надані повноваження щодо здійснення імпорту відповідних видів товарів, робіт і послуг оборонного призначення, в тому числі із залученням кредитів під державні гарантії для фінансування програм, пов`язаних з підвищенням обороноздатності і безпеки держави, прибуток (постачальницька винагорода) становить 3 відсотки вартості товарів, робіт і послуг оборонного призначення за зовнішньоекономічним договором (контрактом).

8.45. Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про оборонні закупівлі» щодо удосконалення правового регулювання ціноутворення в оборонних закупівлях під час дії правового режиму воєнного стану від 22.02.2024 № 3589-ІХ (далі - Закон України № 3589-ІХ), який набрав чинності 16.03.2024, статтю 30 Закону України «Про оборонні закупівлі» доповнив частиною третьою, в якій передбачено, що особливості формування ціни державного контракту (договору) з оборонних закупівель, який укладається під час дії правового режиму воєнного стану:

- у складі ціни державного контракту (договору) на постачання товарів, виконання робіт та надання послуг для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони, а також інших товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб безпеки і оборони враховуються витрати, зокрема податки, збори та інші передбачені законодавством обов`язкові платежі, і прибуток виконавця;

- у разі якщо придбання товарів, робіт і послуг оборонного призначення, а також інших товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб безпеки і оборони під час дії правового режиму воєнного стану здійснюється за неконкурентною процедурою закупівель або без проведення видів (процедур) закупівель, визначених законодавством, рівень прибутку у складі ціни державного контракту (договору) не може перевищувати рівень прибутку (граничний рівень прибутку), встановлений КМУ на момент укладення відповідного державного контракту (договору);

- у разі невстановлення КМУ рівня прибутку (граничного рівня прибутку), визначеного цією частиною, ціна товарів, робіт і послуг визначається державним контрактом (договором), що укладається за неконкурентною процедурою закупівель або без проведення видів (процедур) закупівель, визначених законодавством, відповідно до пропозиції виконавця з урахуванням прибутку такого виконавця.

8.46. Також Закон України № 3589-ІХ Розділ XI «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про оборонні закупівлі» доповнив пункт 8-1, згідно з яким положення частини третьої статті 30 цього Закону застосовуються до державних контрактів (договорів) на постачання товарів, виконання робіт та надання послуг для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони, а також інших товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб безпеки і оборони України, які укладені за неконкурентною процедурою закупівель або без проведення видів (процедур) закупівель, визначених законодавством, та/або виконувалися (виконуються) під час дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX».

8.47. Враховуючи викладене, у визначенні ціни контракту сторони повинні керуватися імперативними нормами щодо граничного рівня прибутку, встановленими КМУ в пункті 49 Порядку від 03.03.2021 № 363.

8.48. У постанові Верховного Суду від 18.03.2025 у справі № 915/240/24, щодо відступу від висновку в якій ставиться питання перед об`єднаною палатою, зазначено: «таку обов`язкову особливість формування ціни державного контракту (договору) з оборонних закупівель, який укладається під час дії правового режиму воєнного стану, як недопустимість перевищення виконавцем граничного рівня прибутку, встановленого КМУ на момент укладення державного контракту за неконкурентною процедурою закупівель, тобто фактично обов`язок виконавця отримувати прибуток від державного контракту з оборонних закупівель у встановлених КМУ граничних межах, за порушення якого (обов`язку) згідно з частиною 2 статті 38 Закону України «Про оборонні закупівлі» може наставати відповідальність виконавця у виді відшкодування державному замовнику збитків, законодавчо було запроваджено лише з 16.03.2024, тобто вже після повного виконання сторонами зобов`язань за державним контрактом від 08.02.2023 та навіть вже після звернення в/ч НОМЕР_1 з позовом у цій справі. Адже, виходячи зі змісту пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України та пункту 1.1 Рішення Конституційного Суду України від 30.05.2001 у справі № 1-22/2002 (справа про відповідальність юридичних осіб) засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України та не можуть бути предметом регулювання підзаконними нормативно-правовими актами».

8.49. Об`єднана палата погоджується з висновком Верховного Суду, наведеному в постанові від 18.03.2025 у справі № 915/240/24, про те що засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України та не можуть бути предметом регулювання підзаконних нормативно-правових актів.

8.50. Разом з тим з огляду на поставлене перед об`єднаною палатою питання, необхідно уточнити висновок, наведений в означеній постанові з урахуванням такого.

8.51. Стаття 30 Закону України «Про оборонні закупівлі» не регулює питань відповідальності виконавця за державним контрактом. Такі питання регулюються статтею 38 цього Закону, яка не зазнала жодних змін від часу прийняття Закону України «Про оборонні закупівлі» і діє в первісній редакції дотепер. Хоча стаття 30 Закону України «Про оборонні закупівлі» (у редакції, чинній на момент укладення контракту) не містила положень щодо граничного рівня прибутку в ціні державного контракту, такі норми були передбачені підзаконним нормативно-правовим актом - Порядком, затвердженим постановою КМУ від 03.03.2021 № 363. Крім того, пункт 8-1 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про оборонні закупівлі» надає частині третій статті 30 (у редакції Закону № 3589-ІХ) зворотну дію в часі, оскільки ним (пунктом) передбачено застосування частини третьої статті 30 цього Закону до тих державних контрактів (договорів) у сфері забезпечення потреб сектору безпеки і оборони, які, зокрема, виконувалися під час дії правового режиму воєнного стану в Україні. Відповідно, обмеження рівня прибутку у складі ціни державного контракту, встановлені КМУ, застосовуються і до укладеного сторонами спору контракту.

8.52. У статті 38 Закону «Про оборонні закупівлі» передбачено, в тому числі те, що у разі невиконання або неналежного виконання державного контракту (договору) виконавець відшкодовує державному замовнику завдані ним збитки в порядку, визначеному законом.

8.53. Тобто стаття 38 Закону України «Про оборонні закупівлі» передбачає відшкодування збитків, завданих державному замовникові саме внаслідок невиконання чи неналежного виконання державного контракту виконавцем. Однак суди попередніх інстанцій встановили, що договірні зобов`язання за контрактом виконавець виконав належним чином. Тому в цьому випадку не може йтися про відповідальність виконавця у формі відшкодування збитків за порушення договірного зобов`язання в розумінні статей 611, 623 ЦК України.

8.54. Ключовим є наявність / відсутність неправомірної поведінки виконавця в процесі укладення контракту з метою його укладення із завищеною ціною (наприклад, подання завідомо неправильної калькуляції, неправдивої інформації про те, що він є виробником продукції тощо), оскільки це може мати наслідком переддоговірну відповідальність виконавця у формі відшкодування збитків, завданих замовникові.

8.55. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (стаття 22 ЦК України).

8.56. Під збитками в розумінні частини другої статті 224 ГК України розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

8.57. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (частина перша стаття 225 ГК України).

8.58. Для застосування такої відповідальності, як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

8.59. Водночас саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 910/6657/16, від 07.02.2018 у справі № 917/1651/16, а також у постановах Верховного Суду України від 09.11.2016 у справі № 3-1071гс16, від 28.01.2015 у справі N 3-210гс14.

8.60. Об`єднана палата зазначає, що для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності необхідна наявність складу цивільного правопорушення, що полягає в протиправній поведінці (бездіяльності) особи, яка притягується до відповідальності, наявності вини у формі умислу або необережності та негативних наслідків. Відсутність складу цивільного правопорушення виключає можливість застосовувати до особи заходи відповідальності.

8.61. Система доказування у господарському процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини доказами (статті 13, 74 ГПК України).

8.62. За змістом статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

8.63. Обов`язком суду при розгляді справи є саме дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності, безпосередності дослідження наявних у справі доказів. Тобто з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих і наявних у справі доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Саме чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

8.64. Об`єднана палата зазначає, що відповідно до приписів частин першої та другої статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

8.65. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що оцінка доказів - це визначення їх об`єктивної дійсності, правдивості та достовірності. Способи перевірки і дослідження доказів залежать від конкретного виду засобів доказування, що використовуються. Метою оцінки доказів (з огляду на їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності) - є усунення суперечностей між доказами, сумнівів у достовірності висновків, що випливають з отримуваної доказової інформації. Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. Водночас суд у кожному випадку повинен навести мотиви, з яких він приймає одні докази та відхиляє інші.

8.66. Згідно з частиною третьою статті 86 ГПК України суд, зокрема, надає оцінку доказам, у тому числі й кожному доказу, що міститься у справі, мотивує їх відхилення або врахування. Суд має надати оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

8.67. Відповідно до частини першої статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

8.68. Як унормовано у статті 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

8.69. Стандарт доказування «вірогідності доказів» на відміну від «достатності доказів» підкреслює потребу співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Отже, з введенням у дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

8.70. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

8.71. Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та зазначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

8.72. Верховний Суд неодноразово наголошував, що алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, з урахуванням підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 910/4994/18, постанови Верховного Суду від 10.07.2024 у справі № 914/1574/23, від 02.07.2024 у справі № 910/12295/23, від 14.05.2024 у справі № 910/4437/23).

8.73. У контексті цієї справи об`єднана палата зазначає, що, враховуючи положення статті 22 ЦК України та статті 224 ГК України, для стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки; факту збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини. У цьому випадку на позивача покладено обов`язок доказати шкоду (її розмір), протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок, на відповідача - відсутність його вини у настанні збитків.

8.74. Об`єднана палата висновує, що майнові втрати замовника у вигляді різниці між завищеною внаслідок неправомірної поведінки виконавця ціною державного контракту і ціною, яка мала би бути сплачена з урахуванням вимог законодавства щодо її граничного рівня, можна вважати збитками в розумінні цивільного законодавства. Такі збитки підлягають відшкодуванню за умови доведення замовником їх наявності і розміру, неправомірної поведінки виконавця, причинно-наслідкового зв`язку між неправомірною поведінкою і збитками, а також за наявності вини виконавця.

8.75. Як убачається з матеріалів справи та встановили суди попередніх інстанцій, на підтвердження наявності збитків позивач надав витяг з акта ревізії, у якому зазначено, що з калькуляції ціни товарів ТОВ «Трейд-Прім», який не є виробником товару, розмір прибутку від вартості купівельних виробів, робіт і послуг виробничого характеру сторонніх підприємств та організацій врахований в ціні товару більший ніж 1%, чим не дотримано пункт 10 контракту, частини перша та друга статті 193 ГК України. Застосування розміру прибутку більше ніж 1% призвело до збільшення ціни товару за контрактом у загальній сумі 530 422,00 грн.

8.76. Апеляційний господарський суд зазначив, що інші докази цих обставин в матеріалах справи відсутні, зокрема, договір від 01.03.2023 № 2 між ТОВ «Трейд-Прім» та ТОВ «Пром Сервис» на суму 85 188 400,00 грн, оригінал декларації (сертифіката) виробника про якість товару, копії документів, які засвідчують якість товару та комплектуючих, з яких його вироблено, з яких можна було б достовірно встановити, чи закуповував відповідач поставлений товар, чи виробив самостійно.

8.77. З огляду на викладене у пунктах 8.16- 8.17 та 8.19 цієї постанови акт ревізії Управління Держаудитслужби (яке є уповноваженим органом державного фінансового контролю), є документом, що фіксує певні факти і обставини, які можуть стати підставою для «законної вимоги» контролюючого органу на адресу підконтрольного суб`єкта або для здійснення цим органом самостійно заходів до усунення виявлених порушень законодавства шляхом звернення до суду в інтересах держави.

8.78. З урахуванням наведеного у пунктах 8.62-8.74 цієї постанови об`єднана палата виходить з того, що суди попередніх інстанцій мали оцінити акт ревізії як окремо, так і в сукупності доказів (мали співставити докази позивача, якими останній підтверджує те, що виконавець не є виробником продукції, з доказами відповідача, наданими на підтвердження статусу виконавця, як виробника продукції) та встановити, чи свідчить він з більшою вірогідністю про те, що позивачу заподіяно майнової шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача.

8.79. Водночас слід врахувати, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (такий висновок наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19).

8.80. Як свідчить зміст оскаржуваних судових рішень, суди зазначеного у пунктах 8.78, 8.79 не встановили.

8.81. Крім того, суди не надали належної оцінки всі аргументам учасникам справи, що свідчить про неповне з`ясування фактичних обставин справи та передчасність зроблених висновків, і, як наслідок, недотримання як норм процесуального права, так і неправильне застосування норм матеріального права.

8.82. Отже, суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування вказаних у цьому розділі постанови норм права та залишили поза увагою положення статей 73-79, 86, 236 ГПК України щодо обов`язку, визначеного процесуальним законом, стосовно повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, подаючи відповідні докази, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

8.83. Верховний Суд в силу імперативних положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

8.84. З урахуванням наведених правових висновків Верховного Суду та зазначених положень матеріального і процесуального законодавства Верховний Суд вважає, що доводи касаційної скарги про порушення окреслених норм права судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень є частково обґрунтованими з означених у цій постанові міркувань.

8.85. З огляду на те що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, зазначені у цій постанові, та порушили норми процесуального права (статті 73-79, 86, 236 ГПК України), що мало своїм наслідком невстановлення обставин, на підставі наданих сторонами доказів, що є визначальними, вагомими, ключовими і першочерговим у цій справі у вирішенні цього спору, ураховуючи доводи касаційної скарги, які є нерозривними у їх сукупності, межі розгляду справи судом касаційної інстанції, імперативно визначені статтею 300 ГПК України, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

8.86. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» та у справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010), зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм права при прийнятті оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку частково знайшли своє підтвердження з мотивів і міркувань, викладених у розділі 8 цієї постанови.

9.2. Порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права унеможливило, з огляду на доводи та докази, надані учасниками справи, встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції передбаченими статтю 300 ГПК України.

9.3. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

9.4. В силу приписів частини четвертої статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

9.5. Ураховуючи, що спочатку суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, а суд апеляційної інстанції не усунув вказані порушення, то за таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, судові рішення у справі скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

9.6. Під час нового розгляду суду слід звернути увагу на викладене у розділі 8 цієї постанови, надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, перевірити доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого, вирішити спір відповідно до закону.

10. Судові витрати

10.1. Розподіл судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, та новий розподіл судових витрат не здійснюється, адже Суд не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує судові рішення та передає справу на новий до суду першої інстанції, тому за результатами нового розгляду має бути вирішено й питання, зокрема, щодо розподілу судового збору.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 310, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.08.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.12.2024 у справі № 915/222/24 скасувати.

3. Справу № 915/222/24 передати на новий розгляд до Господарського суду Миколаївської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Т. Малашенкова

Судді І. Бенедисюк

О. Васьковський

Г. Вронська

Т. Дроботова

О. Кібенко

В. Пєсков

Л. Рогач

Ю. Чумак