ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"18" грудня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/5031/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Деркач Т. Г.

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД» (67300, Одеська область, Березівський район, м. Березівка, вул. Паркова, 80, ) за вх.№ 2-1986/25 від 17.12.2025 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІСТА-АГРО» (67654, Одеська область, Одеській район, с. Маяки, вул. Богачова, 86, ) про забезпечення позову

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІСТА-АГРО» про стягнення 4 200 000,00 грн основного боргу, 1 455 623,04 грн пені, 540 988,75 грн інфляційних збитків, 148 001,67 грн 3% річних.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання ТОВ «АРІСТА-АГРО» умов укладених між сторонами договорів про надання поворотної фінансової допомоги № 41, № 42, № 43 від 25.09.2023.

Разом із позовом ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД» звернулося до суду з заявою про забезпечення позову, в якому просить вжити заходи забезпечення позову, а саме:

- накласти арешт на майно належне Товариству з обмеженою відповідальністю «АРІСТА-АГРО»: земельна ділянка 0.9929га, кад.ном. :01:001:0499; земельна ділянка 0,2203 га кад.ном. :02:002:0395; земельна ділянка 0,8604 га кад.ном. :01:001:0500; нежитлова будівля 369,1 кв.м.; нежитлова будівля (будівля майстерні). 1052,6 кв.м.; нежитлова будівля (будівля для зб.зерна) 974,5 кв.м.;

- накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІСТА-АГРО», , які знаходяться на банківському рахунку ІВАN НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» у розмірі позовних вимог 6 344 613,46 грн, а також на будь-які інші грошові кошти, які містяться (знаходяться) на будь-яких інших банківських рахунках, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «АРІСТА-АГРО», та які відкриті у будь-яких інших фінансових установах та будуть виявлені в ході виконавчого провадження в межах розміру позовних вимог до набрання рішенням законної сили.

В обґрунтування заяви ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД» посилається на те, 25.09.2023 між сторонами було укладено договори про надання поворотної фінансової допомоги № 41, № 42, № 43, із кінцевим терміном повернення коштів 25.09.2024. В обумовлені строки ТОВ «АРІСТА-АГРО» обов`язки не виконало, до сьогодні ухиляється від виконання обов`язків щодо повернення боргу на загальну суму 4 200 000,00 грн.

Заявник вважає, що з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань, а також повернення боргу та відшкодування завданих збитків, відповідач, дізнавшись про розгляд справи, намагатиметься відчужити належне йому майно третім особам, а також зняти з рахунків усі наявні у нього грошові кошти. Невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити та/або унеможливити виконання судового рішення, у разі задоволення позовних вимог, про стягнення з відповідача суми боргу та штрафних санкцій.

Заявник вказує, що заявлені позовні вимоги про повернення боргу та стягнення штрафних санкцій є співмірними із заходами забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу майно та грошові кошти, які знаходяться на рахунку відповідача в межах заявлених позовних вимог.

Як зазначає заявник, обраний вид забезпечення позову за даною заявою не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ТОВ «АРІСТА-АГРО», оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів ТОВ «АРІСТА-АГРО» матиме безумовну можливість розрахуватись із ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД», за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Заявник наполягає на тому, що подана заява про забезпечення позову спрямована лише на те, щоб не допустити перехід права власності до третіх осіб, що унеможливить виконання рішення у даній справі та призведе до необхідності звернення до суду з іншими позовами, більше того, такі заходи носять тимчасовий характер, що с адекватною мірою та балансом інтересів сторін у такій ситуації.

Заявник вказує, що з відомостями з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дата формування 11.12.2025, у власності ТОВ «АРІСТА-АГРО» перебуває: земельна ділянка 0,9929 га кад.ном.:01:001:0499; земельна ділянка 0,8604 га кад.ном.:01:001:0500; земельна ділянка 0,2203 га кад.ном.:02:002:0395; нежитлова будівля 369,1 кв.м.; нежитлова будівля (будівля майстерні) 1052,6 кв.м.; нежитлова будівля (будівля для зб.зерна) 974,5 кв.м.

Щодо накладення арешту саме на рахунок IВАN НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк», то позивачу достеменно відомо, що вказаний рахунок належить відповідачу, оскільки саме на вказаний рахунок позивач здійснював перерахування поворотної фінансової допомоги, що підтверджується платіжними дорученнями, які додано до позовної заяви.

На виконання п. 6 ч. 1 ст. 139 ГПК України позивач повідомив про те, що пропозиції щодо зустрічного забезпечення позову не підлягають застосуванню, оскільки у разі забезпечення позову відповідач не понесе ніяких передбачуваних збитків у випадку накладення арешту на майно та банківські рахунки належні відповідачу.

Розглянувши заяву ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД» про забезпечення позову та дослідивши матеріали позову, господарський суд зазначає таке.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову у судовому процесі.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу приписів ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому судових рішень і задоволених вимог позивача

Водночас забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобовязання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Крім того, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Господарський суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 914/2072/20.

Варто зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Водночас для встановлення наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття відповідних заходів має значення правильне визначення предмета спору.

Водночас при дослідженні наявності або відсутності підстав для забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Суд зазначає, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, а також у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 916/585/18 (916/1051/20), умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є припущення, що майно (у тому числі грошові суми), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Предметом позову у цій справі є майнова вимога про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІСТА-АГРО» 4 200 00,00 грн основного боргу, 1 455 623,04 грн пені, 540 988,75 грн інфляційних збитків, 148 001,67 грн 3% річних на підставі укладених договорів про надання поворотної фінансової допомоги № 41, № 42, № 43 від 25.09.2023.

Господарський суд вважає, що оскільки виконання в майбутньому судового рішення у справі за позовом про стягнення 6 344 613,46 грн у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач - ТОВ «АРІСТА-АГРО» необхідну суму грошових коштів, то застосування обраного позивачем заходу забезпечення позову безпосередньо пов`язане із предметом позову.

Суд також зазначає, що такий захід забезпечення позову, як накладення арешту на майно відповідача ТОВ «АРІСТА-АГРО», саме в межах суми 6 344 613,46 грн забезпечить реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову, а тому є адекватним та співмірним.

Предметом позову ТОВ «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД» визначено стягнення з ТОВ «АРІСТА-АГРО» грошових коштів у сумі 6 344 613,46 грн, беззаперечним правом яких є можливість в будь-який момент розпорядитися власністю/відчужити майно, яке знаходиться у власності останнього, а тому такі обставини можуть утруднити виконання в майбутньому судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

Беручи до уваги також те, що вказані заходи до забезпечення позову застосовується виключно до закінчення розгляду справи, з урахуванням обмежених строків судового розгляду, суд дійшов висновку, що вжиття саме такого заходу забезпечення позову є обґрунтованим, адекватним позовним вимогам та жодним чином не призведе до порушення прав та законних інтересів відповідачів, натомість забезпечить збереження балансу інтересів сторін, що узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності (вказана правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22).

Крім того, аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 07.04.2023 у справі № 910/8671/22, від 20.04.2023 у справі № 914/3316/22, від 27.04.2023 у справі № 916/3686/22, від 09.06.2023 у справі № 37з-23.

При цьому суд враховує, що у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17 червня 2022 року у справі № 908/2382/21 звернуто увагу на те, що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення коштів у разі задоволення позовних вимог безпосередньо пов`язане з наявністю у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно в разі задоволення позову.

До того ж обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним, що також узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21, в якій суд зазначив, що … виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову. При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Відступаючи від висновків щодо застосування, зокрема, статті 137 ГПК України про неможливість накладення арешту на нерухоме майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, Верховний Суд у справі № 908/2382/21 зазначив, що можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів, боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника. Подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем за умови наявності у нього коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Відтак, суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, заявлені позивачем, цілком відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

До того ж, за обставин звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідачі мають доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі № 905/446/22).

При цьому господарський суд зауважує, що ТОВ «АРІСТА-АГРО» наразі не доведено недоцільності чи неспівмірності заходів забезпечення, про вжиття яких просить у суду позивач.

З огляду на викладене, заява Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД» за вх.№ 2-1986/25 від 17.12.2025 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІСТА-АГРО» про забезпечення позову належить задоволенню.

До того ж слід зазначити, що сторони не позбавлені права звернутися до суду з відповідним клопотанням про скасування заходів забезпечення позову у разі надання відповідних доказів, які б спростовували необхідність застосування таких заходів.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД» (67300, Одеська область, Березівський район, м. Березівка, вул. Паркова, 80, ) за вх.№ 2-1986/25 від 17.12.2025 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІСТА-АГРО» (67654, Одеська область, Одеській район, с. Маяки, вул. Богачова, 86, ) про забезпечення позову задовольнити.

2. Накласти арешт на майно, на нерухоме майно, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «АРІСТА-АГРО» (67654, Одеська область, Одеській район, с. Маяки, вул. Богачова, 86, ), а саме:

- земельна ділянка 0.9929га, кад.ном.:01:001:0499;

- земельна ділянка 0,2203га. кад.ном. :02:002:0395;

- земельна ділянка 0,8604га. кад.ном. :01:001:0500;

- нежитлова будівля 369,1 кв.м.; нежитлова будівля (будівля майстерні) 1052,6 кв.м.;

- нежитлова будівля (будівля для зб.зерна) 974,5 кв.м.

у межах суми позовних вимог на загальну суму 6 344 613,46 грн.

3. Накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІСТА-АГРО» (67654, Одеська область, Одеській район, с. Маяки, вул. Богачова, 86, ), які знаходяться на банківському рахунку ІВАN НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» у розмірі позовних вимог 6 344 613,46 грн, а також на будь-які інші грошові кошти, які містяться (знаходяться) на будь-яких інших банківських рахунках, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «АРІСТА-АГРО», та які відкриті у будь-яких інших фінансових установах та будуть виявлені в ході виконавчого провадження в межах у межах суми позовних вимог на загальну суму 6 344 613,46 грн.

Стягувачем за цією ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю «БЕРЕЗІВКААГРОШЛЯХБУД» (67300, Одеська область, Березівський район, м. Березівка, вул. Паркова, 80, ).

Боржником за цією ухвалою є Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІСТА-АГРО» (67654, Одеська область, Одеській район, с. Маяки, вул. Богачова, 86, ).

Ухвала дійсна для пред`явлення до виконання у строк, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвала набирає законної сили 18.12.2025.

Ухвала підлягає оскарженню шляхом подачі апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду, у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя Деркач Тетяна Григорівна