РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.12.2025Справа № 910/3753/23 (924/492/25)

Господарський суд міста Києва у складі судді Стасюка С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури (29608, м. Хмельницький, пров. Військоматський, 3; ідентифікаційний код 02911102) в інтересах держави в особі, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах: 1. Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13; ідентифікаційний код 00015622)

2. Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України (21100, Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Брацлавська, 2-А; ідентифікаційний код 40867306)

до 1. Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" (30300, Хмельницька обл., Шепетівський р-н, м. Ізяслав, вул. Патріотів, 2; ідентифікаційний код 08564771)

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс" (50006, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Соборності, буд. 12; ідентифікаційний код 42949165)

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 139 700,35 грн

в межах справи №910/9327/24

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кепітал фінанс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс" (ідентифікаційний код 42949165)

про банкрутство

Без виклику представників учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції прокурора

В обґрунтування позовних вимог прокурор вказує, що оскаржувані додаткові угоди укладено з порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, що є підставою для визнання їх недійсними на підставі статтей 203, 215 Цивільного кодексу України. Крім того, з ТОВ "Лейзітраншіс" підлягають стягненню на користь Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України безпідставно отримані кошти в сумі 139 700,35 грн на підставі статті 1212 Цивільного Кодексу України, що становить різницю між сумою бюджетних коштів, які фактично перераховано відповідачу та сумою, що підлягала сплаті за електроенергію за ціною договору.

2. Стислий виклад позиції відповідача

Державна установа "Замкова виправна колонія (№58)" у своєму відзиві просила відмовити у задоволенні позову обґрунтовуючи тим, що збільшення ціни на електричну енергію відбувалось в межах Закону України "Про публічні закупівлі" та було документально підтверджене постачальником, безпідставного підняття цін, яке б спричинило зменшення обсягів закупівлі не було, а умови договору поставки не порушувались.

ТОВ "Лейзітраншіс" своїм правом не скористався у визначений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подав.

3. Процесуальні дії у справі

У провадженні Господарського суду міста Києва на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою суду від 18.07.2024 перебуває справа №910/3753/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс".

До Господарського суду Хмельницької області звернувся Заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України та Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України з позовом до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)", Товариства з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс" про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 139 700,35 грн.

Ухвалою Господарського суд Хмельницької області від 20.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

04.06.2025 до Господарського суд Хмельницької області надійшли пояснення Міністерства юстиції України, у яких зазначено, що Міністерство юстиції України є неналежним позивачем у даній справі, оскільки Державна установа "Замкова виправна колонія (№58)", яка уклала договір поставки та додаткові угоди до нього, має можливість самостійно здійснювати захист своїх інтересів у вказаних правовідносинах.

05.06.2025 до Господарського суд Хмельницької області надійшов відзив Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" на позов.

13.06.2025 до Господарського суд Хмельницької області надійшла відповідь Хмельницької обласної прокуратури на відзив Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)", у якій прокурор просить задовольнити позов з підстав викладених у ньому.

Ухвалою Господарського суд Хмельницької області від 19.06.2025 матеріали справи № 924/492/25 передано за підсудністю до Господарського суду м. Києва для розгляду в межах справи № 910/3753/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс".

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, вказану справу передано для розгляду судді Стасюку С.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.08.2025 прийнято позовну заяву Заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України та Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)", Товариства з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс" про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 139 700,35 грн в межах справи № 910/3753/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс" та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

02.09.2025 до Господарського суду міста Києва надійшли додаткові пояснення Хмельницької обласної прокуратури.

Суд вказує, що ухвала суду від 01.08.2025 направлялася на адресу відповідача-2 поштовим повідомленням № 543, однак, згідно трекінгу поштових відправлень, відправлення № 543 повернуто за зворотною адресою 21.08.2025 неврученим із зазначенням причин "адресат відсутній за вказаною адресою".

Приписами статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" закріплено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За приписами частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Таким чином, приймаючи до уваги, що учасники повідомлені про відкриття провадження у справі належним чином, а матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

01.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергоносії України" (постачальник), яке у подальшому змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс" та Державною установою "Замкова виправна колонія (№58)" (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 257/21-ЕЛ/К-2.

Згідно п. 2.1 договору за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Ціна договору складає 1 561 800,00 грн, фінансування закупівлі здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Обсяги закупівлі сторонами визначено та містяться в додатку № 2 до договору № 257/21-ЕЛ/К-2 від 01.02.2021 "Комерційна пропозиція" - 570 000 кВт/год.

Вартість за 1 кВт/год. електричної енергії складає 2,74 грн з ПДВ.

Відповідно п. 5.1.3. договору істотні умови договору не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків передбачених умовами цього договору з урахуванням вимог ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції переможця процедури закупівлі та не повинні змінюватись після підписання договору про закупівлю до повного виконання зобов`язань сторонами крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі.

Водночас, у подальшому, між сторонами укладено ряд додаткових угод, якими внесено зміни до істотних умов договору № 257/21-ЕЛ/К-2 від 01.02.2021, в частині збільшення ціни за 1 кВт/год. електричної енергії (загалом на 39%) та відповідно суттєво зменшено обсяг електричної енергії.

Підставою для укладення сторонами додаткових угод, з урахуванням вимог пункту 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", сторонами зазначено ч. 2 п. 5.1.3. договору, відповідно до якого, зміни вносяться у зв`язку із коливанням середньоринкових цін товару та зміною регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю.

Відтак, додатковою угодою № 1 від 10.03.2021, зменшено загальний обсяг електроенергії до 482 735 кВт/год. та загальну вартість договору до 1 322 693,90 грн.

Додатковою угодою № 2 від 03.06.2021, керуючись вимогами п. 5 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", у зв`язку із зменшенням ціни за 1 кВт/год., зменшено суму договору на 37 497,44 грн, та зменшено вартість 1 кВт/год. до 2,62 грн.

Додатковою угодою № 3 від 26.08.2021, на підставі п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", у зв`язку із збільшенням вартості електроенергії, сторонами додаток № 2 "Комерційна пропозиція" викладено у новій редакції, фактично збільшивши вартість за одиницю товару до 2,84 грн за 1 кВт/год. (з урахуванням ПДВ), тобто на 3,6% від початкової ціни договору.

Додатковою угодою № 4 від 30.08.2021, також на підставі п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", у зв`язку із збільшенням середньозваженої ціни електроенергії на ринку, додаток № 2 до договору викладено у новій редакції, збільшивши вартість за одиницю товару до 3,088 грн за 1 кВт/год. (з урахуванням ПДВ), тобто на 12,7% від початкової ціни договору.

Додатковою угодою № 5 від 21.09.2021, на підставі п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", у зв`язку із збільшенням середньозваженої ціни на ринку "на добу наперед" (РДН), сторонами додаток № 2 до договору викладено у новій редакції, збільшивши вартість за одиницю електроенергії до 3,265 грн за 1 кВт/год. (з урахуванням ПДВ), тобто на 19,1% у порівнянні з істотними умовами основного договору.

Додатковою угодою № 6 від 15.10.2021, на підставі п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", у зв`язку із збільшенням середньозваженої ціни на ринку "на добу наперед" (РДН), сторонами додаток № 2 до договору викладено у новій редакції, збільшивши вартість за одиницю електроенергії до 3,497 грн за 1 кВт/год. (з урахуванням ПДВ), тобто на 27,6% у порівнянні з істотними умовами основного договору.

Додатковою угодою № 7 від 27.10.2021, на підставі п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", у зв`язку із збільшенням середньозваженої ціни на ринку "на добу наперед" (РДН), сторонами додаток № 2 до договору викладено у новій редакції, збільшивши вартість за одиницю електроенергії до 3,811 грн за 1 кВт/год. (з урахуванням ПДВ), тобто на 39% у порівнянні з істотними умовами основного договору.

Додатковою угодою № 8 від 08.11.2021, на підставі п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", у зв`язку із збільшенням середньозваженої ціни на ринку "на добу наперед" (РДН), сторонами додаток № 2 до договору викладено у новій редакції, збільшивши вартість за одиницю електроенергії до 3,976 грн за 1 кВт/год. (з урахуванням ПДВ), тобто на 45,1% у порівнянні з істотними умовами основного договору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор зазначає, що додаткові угоди № 4-8 до договору укладені з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі" та прав споживача, внаслідок чого відповідачем безпідставно отримано грошові кошти у розмірі 139 700,35 грн.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Відповідно до статті 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або Держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних держави у разі порушення або загрози порушення інтересів Держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

За приписами статті 53 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. В позовній заяві прокурор самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Аналіз положень частин 3-5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у взаємозв`язку зі змістом частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №905/803/18).

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес" (п. 54 рішення).

Згідно рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 у справі № 1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів.

Відповідно до п. 4 рішення Конституційного Суду України №3- рп/99 від 08.04.1999 р. інтереси держави можуть повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді.

Тобто, зазначений пункт рішення Конституційного Суду України визначив, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося або може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави.

Відповідно до п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. прокурори і їх заступники мають право звертатись до суду з позовними заявами в інтересах держави.

Оскільки "інтереси держави - є оціночним поняттям", прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначають у чому саме відбулося або може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, атому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17).

Частиною 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Верховним Судом у його постанові від 10.06.2021 по справі № 910/114/19 висловлено позицію про те, що визначене положеннями Закону України "Про публічні закупівлі" спеціальне законодавче регламентування процедури закупівлі товарів, робіт і послуг для потреб держави хоч і має на меті створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, розвиток добросовісної конкуренції і запобігання проявам корупції, проте одночасно слугує захисту інтересів держави, а тому така процедура спрямована, перш за все, на задоволення потреб держави у певних групах товарів, робіт і послуг в особі конкретних замовників, які фінансуються за рахунок бюджетних коштів.

Відтак, прямий інтерес держави полягає у неухильному дотриманні учасниками процедури закупівлі та замовником встановлених Законом України "Про публічні закупівлі" вимог.

Проведення процедури державних закупівель та укладення договору із порушенням законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 по справі № 912/989/18.

У постанові від 23.09.2021 по справі №910/11608/20 Верховний Суд вказав на ту обставину, що закупівля проводиться не лише для того, щоб забезпечити однакову можливість всім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі, але й для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах.

Крім того, використання бюджетних коштів з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу системи бюджетного фінансування, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави.

Звернення прокурора до суду з вказаною позовною заявою має важливе значення для зміцнення правопорядку в сфері здійснення публічних закупівель і захисту економічної конкуренції та додержання всіма учасниками цих суспільних відносин принципу законності (ст. 68 Конституції України).

Таким чином, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Центрально-Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України є органом, який наділений повноваженнями щодо розпорядження бюджетними коштами. Правомірне та раціональне використання бюджетних коштів беззаперечно становить суспільний інтерес.

Однак, Центрально-Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України упродовж тривалого часу не вживало заходів щодо повернення грошової суми, сплаченої за електричну енергію, яка не була поставлена ТОВ "Лейзітраншіс", чим завдано шкоди інтересам держави.

Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 06.03.2025 № 33338/13754-7-25/27 та листа Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України від 03.03.2025 № 6029-25, надісланих на адресу обласної прокуратури інформація щодо вжиття заходів відсутня.

Відтак, маючи відповідні правомочності для звернення до суду з позовом, уповноважений (компетентний) орган надані йому повноваження належним чином не використав, тому вказані обставини свідчать про неналежне здійснення Центрально-Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України захисту порушених інтересів держави та наявність передбачених ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" підстав для представництва.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Відтак, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховною Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

У даному випадку в діях уповноваженого органу влади вбачається бездіяльність щодо захисту порушених інтересів держави протягом розумного строку, що є виключним випадком для представництва прокурором інтересів держави, передбаченим ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначено Законом України "Про публічні закупівлі".

Згідно приписів статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі", договір про закупівлю - договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

Положеннями статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Відповідно до пункту 7 частини другої статті 22 Закону України "Про публічні закупівлі" тендерна документація має містити проект договору про закупівлю з обов`язковим зазначенням порядку змін його умов.

Відповідно до пункту 1, 2 частини 4 статті 36 Закону України Про публічні закупівлі" (умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

За змістом частин 1, 4, 5, 7, 9 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного Кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії;

3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;

6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень ч. 6 цієї статті.

У разі внесення змін до істотних умов договору про закупівлю у випадках, передбачених ч. 5 цієї статті, замовник обов`язково оприлюднює повідомлення про внесення змін до договору про закупівлю.

У разі закінчення строку дії договору про закупівлю, виконання договору про закупівлю або його розірвання замовник обов`язково оприлюднює звіт про виконання договору про закупівлю.

Статтею 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Отже, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися. Зазначена правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19.

Як встановлено судом, Державна установа "Замкова виправна колонія (№58)" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс" укладаючи договір в п. 13.8. погодили, що зміна істотних умов може здійснюватися за згодою сторін у випадках, що передбачені частиною 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до частин 1 та 2 статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Що стосується підписання сторонами додаткових угод № 4, № 5, № 6, № 7 та № 8 до договору з порушенням пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" з огляду на коливання цін на ринку, суд відзначає наступне.

Передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим.

Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону України "Про публічні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів.

У зв`язку з чим Верховний Суд визначив, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 зроблено правовий висновок про те, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається

Як було встановлено судом, підставою для підписання додаткових угод та збільшення ціни на одиницю товару послугували довідки Харківської торгово-промислової палати.

У свою чергу, суд вказує, що збільшення ціни товару у замовника повинні бути обґрунтовані підстави, зокрема, надані постачальником підтвердження (довідка, експертний висновок) компетентних органів (установ, організацій) про підвищення цін на ринку відповідної продукції.

В документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар та її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання).

Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження; документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.03.2021 у справі № 924/1240/18.

Поняття "коливання ціни" законодавчо не визначено, саме Верховний Суд у справі № 826/6926/17 розкрив це поняття та сформував правову позицію про те, як необхідно вираховувати коливання ціни на товар, а також підтвердив визначені нормами права повноваження Торгово-промислової палати України з цих питань.

Виходячи з норм чинного законодавства, до суб`єктів надання такої інформації можна віднести, зокрема, Державну службу статистики України, Державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків". Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.12.2020 у справі № 913/368/19.

З огляду на те, що положеннями частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено виключні випадки можливості внесення змін до істотних умов договору лише після його підписання і до його виконання, суд зазначає, що у разі внесення змін до договору додатковими угодами, збільшення ціни відповідного товару (електричної енергії) повинно відбуватися також після його укладання, а у разі наступних змін - в період між черговими додатковими угодами.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс" без допустимого обґрунтування підстав ініціював укладання додаткових угод. У свою чергу, укладення сторонами додаткових угод №№4-8 з необґрунтованим збільшенням ціни за товар та зменшенням його кількості, жодним чином не відповідає принципу максимальної економії та ефективності.

Тож вказані додаткові угоди не відповідають вимогам статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а тому мають бути визнані судом недійсними.

За приписами частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Поряд з цим, визнання недійсною будь-якої додаткової угоди тягне за собою визнання недійсними всіх послідуючих додаткових угод, оскільки кожна наступна додаткова угода має фіксовану ціну за одиницю товару, а тому є похідною від попередніх додаткових угод та автоматично незаконною, оскільки без попередньої додаткової угоди ціна за послідуючими угодами фактично перевищуватиме ціну за одиницю товару більше, ніж на 10%, визначених в статті 41 Закону, у порівнянні із основним договором.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже, відповідно до статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України додаткові угоди №4-8 до договору є недійсними, оскільки укладені в порушення вимог частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а тому є всі підстави вважати, що кошти, які сплачені Державною установою "Замкова виправна колонія (№58)" за товар є безпідставно отриманими.

Отже, внаслідок неправомірного збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладання спірних додаткових угод з порушенням законодавства мала місце переплата зі сторони позивача коштів у розмірі 139 700,35 грн.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Отже, з огляду на викладене вище у своїй сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення позову Заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури та визнання недійсними додаткових угод №№ 4-8 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 257/21-ЕЛ/К-2 від 01.02.2021, а також стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс" на користь Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України грошових коштів у сумі 139 700,35 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідачів.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах Міністерства юстиції України та Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України - задовольнити.

2. Визнати недійсною додаткову угоду № 4 від 30.08.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 257/21-ЕЛ/К-2 від 01.02.2021, укладену між Державною установою "Замкова виправна колонія (№58)" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс".

3. Визнати недійсною додаткову угоду № 5 від 21.09.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 257/21-ЕЛ/К-2 від 01.02.2021, укладену між Державною установою "Замкова виправна колонія (№58)" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс".

4. Визнати недійсною додаткову угоду № 6 від 15.10.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 257/21-ЕЛ/К-2 від 01.02.2021, укладену між Державною установою "Замкова виправна колонія (№58)" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс".

5. Визнати недійсною додаткову угоду № 7 від 27.10.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 257/21-ЕЛ/К-2 від 01.02.2021, укладену між Державною установою "Замкова виправна колонія (№58)" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс".

6. Визнати недійсною додаткову угоду № 8 від 08.11.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 257/21-ЕЛ/К-2 від 01.02.2021, укладену між Державною установою "Замкова виправна колонія (№58)" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс".

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс" (50006, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Соборності, 12; ідентифікаційний код: 42949165) на користь Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України (21100, Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Брацлавська, 2-А; ідентифікаційний код 40867306) грошові кошти в сумі 139 700 (сто тридцять дев`ять тисяч сімсот) грн 35 коп.

8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лейзітраншіс" (50006, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Соборності, 12; ідентифікаційний код: 42949165) на користь Хмельницької обласної прокуратури (29608, м. Хмельницький, пров. Військоматський, 3; ідентифікаційний код 02911102) судовий збір в сумі 9 084 (дев`ять тисяч вісімдесят чотири) грн 00 коп.

9. Стягнути з Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" (30300, Хмельницька обл., Шепетівський р-н, м. Ізяслав, вул. Патріотів, 2; ідентифікаційний код 08564771) на користь Хмельницької обласної прокуратури (29608, м. Хмельницький, пров. Військоматський, 3; ідентифікаційний код 02911102) судовий збір в сумі 9 084 (дев`ять тисяч вісімдесят чотири) грн 00 коп.

10. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 11.12.2025.

Суддя Сергій СТАСЮК