ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 911/1065/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранця О. М. - головуючого, Кролевець О. А., Мамалуя О. О.,

за участю секретаря судового засідання Сініцина В. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА ЛІНІЯ 1"

на рішення Господарського суду Одеської області

у складі судді Пінтеліної Т.Г.

від 27.06.2025

на додаткове рішення Господарського суду Одеської області

у складі судді Пінтеліної Т.Г.

від 21.07.2025

та на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Поліщук Л.В., Богатиря К.В., Аленіна О.Ю.

від 28.10.2025

у справі за позовом Дочірнього підприємства "МЕГАТРАНС-2"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА ЛІНІЯ 1"

про стягнення 11 434 243,27 грн,

за участю представників:

від позивача: Черкес В. О.,

від відповідача: Козій Д. О., Ткач О. О.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року Дочірнє підприємство "МЕГАТРАНС-2" звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Лінія 1" про стягнення 11 434 243, 27 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за укладеним між сторонами договором оренди приміщень торгово-сервісного комплексу №21-04 від 21.04.2019 в частині здійснення повної та своєчасної оплати орендних платежів за січень - березень 2024 року та сервісних платежів за березень 2024 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.05.2024 року, яка була залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду, позовну заяву Дочірнього підприємства "МЕГАТРАНС-2" було направлено за підсудністю до Господарського суду Одеської області.

Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій

21.04.2019 між Дочірнім підприємством «МЕГАТРАНС-2» (орендодавцем) та Приватним акціонерним товариством «Нова Лінія» (орендарем) укладено договір оренди приміщень торгово-сервісного комплексу №21-04 (надалі договір), відповідно до пункту 1 якого орендодавець надає в оренду приміщення, визначене в розділі 1.3. (надалі за текстом приміщення) орендарю на умовах цього договору, а орендар приймає в оренду від орендодавця приміщення, яке визначено в розділі 1.3. цього договору.

Відповідно до пункту 1.1 договору майно (приміщення, що передається в оренду) визначається як частина будівлі, що знаходиться за адресою: Україна, Одеська область, Біляївський район, с/р Усатівська, км. 462+828 м (праворуч) автодороги М-05 Київ-Одеса, включаючи будівлю та приміщення, як вони визначені в розділах 1.2. -1.3. цього договору.

Згідно пункту 1.2. договору будівля (А) приміського торгово-сервісного комплексу зі складськими приміщеннями розташована на земельній ділянці площею 3,348 га, що знаходиться за адресою: Україна, Одеська область, Біляївський район, с/р Усатівська, км. 462+828 м (праворуч) автодороги М-05 Київ-Одеса, витяг з ДЗК №НВ017 від 26.01.2017.

Пунктом 1.3. договору визначено, що загальна площа приміщення в будівлі (А), яку займає орендар, становить 18567 м.кв. Приміщення включає в себе наступне:

а)приміщення першого поверху, загальною площею 16094 кв.м;

б)приміщення другого поверху, загальною площею 2473 кв.м.

Вартість приміщення, з урахуванням його індексації та відновної вартості, складає 18280779 грн. Амортизаційні відрахування нараховуються та використовуються орендодавцем відповідно до чинного законодавства України, в т.ч. для відновлення приміщення.

Не передається в оренду розміщені у будівлі «А» приміщення №3 та №90, загальною площею 47 кв.м, згідно експлуатації приміщень технічного паспорту майна.

Цей договір укладено на строк 35 календарних місяців, починаючи з дати початку оренди з 21 квітня 2019 року до 20 березня (включно) 2022 року (надалі «строк оренди»). Останній день строку оренди (20.03.2022) вважається датою припинення договору (надалі дата припинення). По закінченню зазначеного строку оренди в 35 календарних місяців, орендар має пріоритетне, першочергове право на укладення даного договору на новий строк (на пролонгацію договору). Для використання цього права орендар за 60 календарних днів до дати припинення даного договору повідомляє орендодавця про своє бажання укласти даний договір оренди на новий строк (пролонгує договір) і надає орендодавцю проект договору/додаткової угоди до договору із зазначенням нового строку оренди. Орендодавець впродовж 30 днів з моменту отримання повідомлення від орендаря зобов`язується розглянути пропозицію орендаря та погодитися або відмовити в підписанні нового договору/додаткової угоди (пункт 2.1. договору).

За умовами пункту 2.2. договору строк оренди відраховується з дня підписання сторонами акту прийому-передачі майна (надалі дата початку оренди).

У пункті 3.1. сторони погодили, що місячна оренда плата за предмет оренди (за приміщення) визначений в статті 1 цього договору (пункти 1.1, 1.2, 1.3) складає:

а)за оренду загальної площі першого поверху та адміністративних приміщень другого поверху будівлі 128 грн без ПДВ за один квадратний метр х 16094 кв.м, що разом становить 2060032 грн без ПДВ;

б)за оренду загальної торгової площі другого поверху будівлі 80 грн без ПДВ за один квадратний метр х 2473 кв.м, що разом становить 197840 грн без ПДВ.

Загальний місячний розмір орендної плати на день підписання договору становить 2257872 грн без ПДВ та сплачується не пізніше ніж до 10 числа кожного календарного місяця оренди, за який здійснюється оплата, або наступного дня, якщо цей день є неробочим днем («орендна плата»).

Зміна орендної плати в односторонньому порядку не допускається, окрім випадку, зазначеному у пункті 3.2. договору.

Відповідно до пункту 3.2. договору орендодавець має безумовне право без додаткового узгодження з орендарем не більш, ніж один раз на рік, починаючи з 01.01.2020 (надалі - дата індексації орендної плати) переглянути розміри орендної плати, зазначені у розділі 3.1. договору в бік збільшення. При цьому коефіцієнт індексації орендної ставки дорівнює 75% від повного офіційного показника інфляції. Попереднє повідомлення про зміну орендної плати надається в останній календарний місяць поточного року. Повідомлення з розрахунком нової орендної ставки та орендної плати надається орендарю після оголошення офіційного індексу інфляції/дефляції, але не пізніше 25 січня. Таке повідомлення має містити детальний розрахунок зміненого розміру орендної плати. Сторони домовились, що в цьому випадку укладення додаткових угод не є необхідним. Орендар після отримання від орендодавця відповідного повідомлення з уточненням розрахунків зобов`язаний сплачувати орендну плату з урахуванням зазначеного у повідомленні рівня інфляції.

Пунктом 3.4. договору визначено, що окремо від орендної плати орендар сплачує орендодавцю витрати на сервісне та технічне обслуговування відповідно до розділу 3.5. цього договору та компенсує витрати на фактично спожиті комунальні послуги, нараховані відповідно до тарифів постачальних організацій.

Відповідно до пункту 3.5.1. договору орендар сплачує орендодавцю за послуги, пов`язані з утриманням, управлінням, забезпеченням, функціонуванням та ремонтом майна (надалі витрати на сервісне, технічне обслуговування та експлуатацію). Витрати на таке обслуговування повинні базуватись на діючих ринкових цінах. Загальна ціна всіх послуг з операційного обслуговування дорівнює 187000 грн на місяць без ПДВ та сплачується не пізніше ніж до 07 числа кожного календарного місяця оренди, за який здійснюється оплата, або наступного дня, якщо цей день є неробочим днем (витрати на сервісне, технічне обслуговування та експлуатацію). Витрати на сервісне, технічне обслуговування та експлуатацію не включають плату за електроенергію, опалення, водопостачання, каналізацію (комунальні платежі) та мають сплачуватися, як це зазначено в пункті 3.5.2.

Орендодавець щомісячно, до 30 числа поточного місяця, готує та надає орендарю два примірника акту прийому-передачі сервісного обслуговування. Орендар протягом 2-х банківських днів у випадку відсутності зауважень, підписує зазначений акт. У разі не надання орендодавцем послуг, визначених у даному пункті договору, або надання послуг неналежної якості, орендар має право не підписувати акт до моменту усунення недоліків, про що письмово повідомляє орендодавця.

У пункті 3.5.3. договору передбачено, що рахунки за витрати на сервісне, технічне обслуговування та експлуатацію (окрім рахунків за послуги, замовлені орендарем самостійно та від свого імені, постачальниками яких є відмінні від орендодавця юридичні особи, рахунки за які безпосередньо виставляються орендарю) сплачуються авансовими платежами разом з орендними платежами (надалі - авансові платежі).

Згідно пункту 4.2. договору орендодавець виставляє авансові рахунки за оренду плату та авансові платежі та інші платежі (за винятком комунальних), якщо такі є, за цим договором не пізніше 30 дня календарного місяця, що передує місяцю, за який виставляються рахунки, або наступного робочого дня, якщо цей день місяця є неробочим днем.

У пункті 4.3. договору визначено, що орендар здійснює платежі орендодавцю шляхом банківського переказу на рахунок орендодавця, реквізити якого зазначаються орендодавцем в пункті 22 цього договору.

Договір може бути достроково припиненим за згодою сторін (пункт 9.1. договору).

У пункті 21.3. договору сторони передбачили, що відносини за цим договором регулюються цим договором і законодавством України, при цьому положення Закону України «Про оренду державного і комунального майна» до зазначених відносин не застосовуються. Оренда за цим договором у розумінні Податкового кодексу України є оперативним лізингом (орендою). Цей договір не підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками контрагентів.

21.04.2019 між сторонами складено акт прийому-передачі майна, який є додатком №1 до договору №21-04 від 21.04.2019, за яким орендодавець передав, а орендар прийняв приміщення загальною площею 18567 кв.м, яке включає в себе: а) приміщення першого поверху, загальною площею 16094 кв.м; б) приміщення другого поверху, загальною площею 2473 кв.м, що знаходяться за адресою: Україна, Одеська область, Біляївський район, с/р Усатівська, км.462+828 м (праворуч) автодороги М-05 Київ-Одеса.

Майно передано із зауваженням сторін стосовно невиконання деяких пунктів приписів ДСНС України.

Також 21.04.2019 сторонами складено та підписано акт прийому передачі прилеглої території, який є додатком №2 до договору №21-04 від 21.04.2019, відповідно до пункту 1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв асфальтовану прилеглу територію, загальною площею 18000 кв.м згідно плану, що знаходиться за адресою: Україна, Одеська область, Біляївський район, с/р Усатівська, км.462+828 м (праворуч) автодороги М-05 Київ-Одеса.

Додатковою угодою від 06.04.2020 до договору оренди №21-04 від 21.04.2019 сторони домовились внести зміни до договору, доповнивши його новим пунктом 3.1.1. такого змісту:

« 3.1.1. Сторони встановлюють наступний порядок сплати орендарем орендної плати за період з 01.04.2020 по 31.05.2020 включно:

3.1.1.1. 50% від загального місячного розміру орендної плати, передбаченого пунктом 3.1. договору, сплачується орендарем не пізніше ніж до 10 (десятого) числа кожного календарного місяця оренди, за який здійснюється оплата, або наступного дня, якщо цей день є неробочим днем.

3.1.1.2. 50% від загального місячного розміру орендної плати, передбаченого пунктом 3.1. договору, сплачується орендарем рівними частинами протягом 6 календарних місяців, починаючи з 01.08.2020 та до 31.01.2021 (включно).

При цьому будь-які штрафні санкції за порушення строків сплати орендарем орендної плати за період з 01.04.2020 по 31.05.2020, в т.ч. передбачені пунктом 4.1. договору, до орендаря не застосовуються.

Сплата орендарем орендної плати за період з 01.04.2020 по 31.05.2020 у порядку, передбаченому пунктом 3.1.1. договору, не може вважатися випадком невиконання для орендаря у розумінні пункту 9.3. договору та не є підставою для розірвання договору з ініціативи орендодавця та сплати штрафу у порядку, передбаченому пунктом 9.3.4. договору».

02.04.2021 між сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди №21-04 від 21.04.2019, якою в преамбулі та в тексі договору назву Приватного акціонерного товариства «Нова Лінія» в усіх відмінках змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВА ЛІНІЯ 1» у зв`язку з припиненням Приватного акціонерного товариства «Нова Лінія» шляхом його перетворення на Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВА ЛІНІЯ 1», яке є правонаступником прав та обов`язків Приватного акціонерного товариства «Нова Лінія», а також в розділі 22 викладено реквізити Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ЛІНІЯ 1».

Додатковою угодою від 26.09.2023 до договору оренди №21-04 від 21.04.2019 внесено зміни до вказаного договору, а саме, доповнено пункт 3.1. договору підпунктом (в) наступного змісту: «На період з 01.09.2023 по 31.12.2023 надається додаткова знижка на орендні платежі. Місячний розмір орендної плати у зазначений період складає 1297917 грн без урахування ПДВ. Базисом для розрахунку знижки є місячна орендна плата на 2023 рік у розмірі 3113734,24 грн без урахування ПДВ, яка є основною для розрахунку орендних платежів на 2024 рік». Пункт 6 договору доповнено підпунктом 6.3. наступного змісту: «У період з 01.09.2023 по 31.12.2023 орендодавець не проводить жодних капітальних ремонтних робіт будівель/споруд та їх елементів, обладнання, прилеглої території, за винятком регламентних робіт сервісного обслуговування систем пожежогасіння та пожежної сигналізації, ліфтів та ескалаторів.

У пункті 3 додаткової угоди від 26.09.2023 до договору оренди №21-04 від 21.04.2019 визначено, що вона набирає чинності з 01.09.2023 та є невід`ємною частиною договору з моменту підписання та скріплення печатками сторін.

В матеріалах справи містяться виставлені на виконання умов договору оренди №21-04 від 21.04.2019 рахунки на оплату та платіжні інструкції щодо здійснення відповідачем оплат цих рахунків, зокрема за орендну плату, сервісне обслуговування та комунальні послуги, що надавались відповідачу на об`єкті оренди у період за 2022-2023 роки.

18.01.2024 між Дочірнім підприємством «МЕГАТРАНС-2» (орендодавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «НОВА ЛІНІЯ 1» (орендарем) укладено додаткову угоду про зміну умов договору оренди приміщень торгово-сервісного комплексу №21-04 від 21.04.2019, згідно якої у зв`язку з досягненням згоди про припинення договору, сторони погодились внести відповідні зміни до договору, а саме, пункт 2.1. договору викласти у наступній редакції: « 2.1 Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє по 31 березня 2024 року (останній день оренди)».

Також у пункті 2 вказаної додаткової угоди сторонами узгоджено, що орендар зобов`язаний повернути приміщення орендодавцю та вивезти всі свої товари не пізніше 31.03.2024. За таких умов, орендарю надаються ще 7 додаткових календарних днів на вивіз свого обладнання. При цьому, з 01.04.2024 приміщення переходять під контроль та охорону орендодавця.

29.03.2024 за результатами обстеження представниками позивача технічного стану майна, переданого в оренду згідно договору оренди приміщень торгово-сервісного комплексу №21-04 від 21.04.2019, - будівлі торгово-складського комплексу Дочірнього підприємства «МЕГАТРАНС-2» (Нова Лінія) складено акт №01 від 29.03.2024, підписаний директором відповідача із зауваженнями.

31.03.2024 між сторонами складено акт прийому-передачі майна, який є додатком №3 до договору оренди приміщень торгово-сервісного комплексу №21-04 від 21.04.2019, згідно якого орендар передав, а орендодавець прийняв майно загальною площею 18567кв.м, яке включає в себе: а) приміщення першого поверху, загальною площею 16094 кв.м; б) приміщення другого поверху, загальною площею 2473 кв.м, що знаходяться за адресою: Україна, Одеська область, Біляївський район, с/р Усатівська, км.462+828 м (праворуч) автодороги М-05 Київ-Одеса.

Майно передано із урахуванням зауваження про пошкодження майна, яке зафіксовано актом №01 від 29.03.2024 обстеження технічного стану майна, переданого в оренду згідно з договором.

Також 31.03.2024 сторони склали акт прийому-передачі прилеглої території, згідно з яким орендар передав, а орендодавець прийняв асфальтовану прилеглу територію, загальною площею 18000 кв.м згідно з планом, наведеним у вказаному акті, що знаходиться за адресою: Україна, Одеська область, Біляївський район, с/р Усатівська, км.462+828 (праворуч) автодороги М-05 Київ-Одеса.

З боку відповідача вказані акти повернення майна та прилеглої території від 31.03.2024 підписані генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ЛІНІЯ 1» Ковтун П.О. та скріплені печаткою відповідача.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем було сформовано акти наданих послуг за січень березень 2024 року, а саме: акт наданих послуг №2 від 31.01.2024 на суму 3736481,09 грн, у тому числі 622746,85 грн ПДВ, за оренду приміщень торгово-сервісного комплексу за січень 2024 року; акт наданих послуг №5 від 29.02.2024 на суму 3736481,09грн, у тому числі 622746,85 грн ПДВ, за оренду приміщень торгово-сервісного комплексу за лютий 2024 року; акт наданих послуг №7 від 31.03.2024 на суму 3736481,09 грн, у тому числі 622746,85 грн ПДВ, за оренду приміщень торгово-сервісного комплексу за березень 2024 року, а також акт надання послуг №8 від 31.03.2024 на суму 224400,00 грн, у тому числі ПДВ 37400,00 грн за сервісне обслуговування за березень 2024 року, та сформовано рахунки на оплату за вказаний період.

Позивач вказує, що відповідачем не була здійснена оплата орендних платежів за січень 2024 року - березень 2024 року у загальній сумі 11 209 443,27 грн та оплата сервісних платежів за березень 2024 року у сумі 224 800,00 грн, у зв`язку з чим 27.03.2024 позивач направив відповідачу претензію про сплату заборгованості з оренди та заборгованості з оплати сервісних послуг на суму 11 434 243,27 грн, водночас несплата відповідачем заявленої до стягнення суми стала підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.

Короткий зміст рішення, додаткового рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції

Господарський суд Одеської області рішенням від 27.06.2025 у справі № 911/1065/24, позов Дочірнього підприємства "МЕГАТРАНС-2" задовольнив повністю. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Лінія 1" на користь Дочірнього підприємства "МЕГАТРАНС-2" заборгованість за договором оренди в розмірі 11 434 243 грн 27 коп. та судовий збір в розмірі 171 513 грн 65 коп.

Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 21.07.2025 частково задоволено заяву позивача про розподіл судових витрат. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Лінія 1" на користь Дочірнього підприємства "МЕГАТРАНС-2" витрати на проведення судової економічної експертизи у розмірі 48 000 грн. В іншій частині додаткових вимог - відмовлено.

Південно-західний апеляційний господарський суд постановою від 28.10.2025 рішення Господарського суду Одеської області від 27.06.2025 та додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 21.07.2025 у справі № 911/1065/24 залишив без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського суду щодо доведеності позивачем наявності заборгованості відповідача за договором оренди №21-04 від 21.04.2019 у заявленій позивачем до стягнення сумі у розмірі 11434243,27 грн та задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за період з січня по березень 2024 року у сумі 11 209 443,27 грн, а також вартості послуг за сервісне обслуговування за березень 2024 року у розмірі 224 800,00 грн.

Посилання скаржника на те, що акти наданих послуг за спірний період не підписані та не погоджені відповідачем, судом відхилені, оскільки ухилення відповідача від підписання актів наданих послуг, які в розумінні норм чинного законодавства є первинними документами, жодним чином не свідчить про те, відповідач не користувався орендованим приміщенням у спірний період і ніяким чином не звільняє його від сплати орендної плати та компенсаційних платежів за цей період.

Також апеляційний господарський суд погодився з висновком суду першої інстанції, що зважаючи на задоволення позовних вимог, витрати, здійснені позивачем за проведення експертизи, які підтверджені останнім належними та допустимими доказами, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача у розмірі 48000,00 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова Лінія 1" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, з урахуванням поданих доповнень, на рішення Господарського суду Одеської області від 27.06.2025, додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 21.07.2025 та постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 28.10.2025 у справі № 911/1065/24, у якій просило їх скасувати повністю і ухвалити нове рішення яким у задоволені позовних вимог ДП «МЕГАТРАНС-2» до ТОВ «НОВА ЛІНІЯ 1» відмовити повністю.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник зазначив про те, що суди попередніх інстанцій, приймаючи оскаржувані рішення, не врахували висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, а саме:

- постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна»;

- постанові Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 204/6085/20;

- постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19.

Також зазначив, що суди попередніх інстанцій невірно витлумачили приписи ст.ст. 204, 215, 216, 220, 764, 794 ЦК України щодо нікчемності спірного Договору оренди; без вагомих на те підстав вважали правомірним повернення до підготовчого провадження; неправомірно залучили нові докази (висновок експертизи) до матеріалів справи, який в свою чергу містив суперечливі одна одній тези. Також судами порушено норми матеріального та процесуального права щодо застосування положень ст.ст. 764, 793, 794 ЦК України щодо оцінки правових наслідків користуванням майном після закінчення строку дії Договору оренди, щодо форми договору оренди та щодо обов`язкової державної реєстрації (нотаріального посвідчення).

Обґрунтування доводів про протиправність додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат касаційна скарга відповідача, навіть з урахуванням поданих уточнень, не містить.

Позивач подав відзив на касаційну скаргу, у якому просив залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін. Зазначив, що очікує понести судові витрати на правову допомогу у суді касаційної інстанції у розмірі 130 000 грн, докази понесення яких будуть надані суду в порядку, передбаченому частиною 8 статті 129 ГПК України.

Розгляд клопотань.

Позивачем подано клопотання про повернення касаційної скарги відповідача без розгляду на підставі пункту 1 частини 4 статті 292 ГПК України, яке обгрунтовано тим, що до касаційної скарги не додано належного документу, що підтверджує право представника відповідача Ткача О.О. підписувати касаційну скаргу.

Верховний Суд не вбачає підстав для задоволення цього клопотання позивача, оскільки вирішення питання про повернення касаційної скарги без розгляду на підставі пункту 1 частини 4 статті 292 ГПК України здійснюється на стадії відкриття касаційного провадження у справі.

У цій справі Верховний Суд перевірив подану Товариством з обмеженою відповідальністю "НОВА ЛІНІЯ 1" касаційну скаргу на рішення Господарського суду Одеської області від 27.06.2025, додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 21.07.2025 та на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.10.2025 на відповідність вимогам статті 290 ГПК України. Наявність підстав для застосування статей 292 та 293 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги колегією суддів не встановлено.

До касаційної скарги адвокатом Ткачем О.О. додано довіреність сформовану в підсистемі «Електронний суд», видану йому Ковтуном Петром Олександровичем, повноваження якого як керівника ТОВ «НОВА ЛІНІЯ 1» підтверджені витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Ткач Олексія Олексійовича.

Отже повноваження адвоката Ткача О.О. на подання касаційної скарги в інтересах відповідача є підтвердженими відповідно до частини четвертої статті 60 ГПК України.

У зв`язку з чим ухвалою від 12.11.2025 Верховним Судом відкрито касаційне провадження у справі № 911/1065/24 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА ЛІНІЯ 1" на рішення Господарського суду Одеської області від 27.06.2025, додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 21.07.2025 та на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.10.2025 та призначено її до розгляду на 04 грудня 2025 року о 10:30 год, у приміщенні Касаційного господарського суду.

Крім того, ненадання документу, що підтверджує повноваження представника, є підставою для залишення касаційної скарги без руху, а не для повернення на підставі пункту 1 частини 4 статті 292 ГПК України, що додатково свідчить про помилковість наведених позивачем у цьому клопотанні аргументів.

Також позивачем подано клопотання про закриття касаційного провадження на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України, оскільки наведені скаржником в обґрунтування доводів касаційної скарги постанови Верховного Суду прийняті у справах, правовідносини у яких не є подібними до справи № 911/1065/24.

Вирішення цього клопотання буде здійснено за наслідками розгляду касаційної скарги по суті.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанцій

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, частиною другою статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.

Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Відповідач у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження рішення, додаткового рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції визначив пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України.

Надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо наявності випадку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, для касаційного оскарження судових рішень, необхідно зазначити, що для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

Водночас колегія суддів зазначає, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ.

З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків суду касаційної інстанції в кожній конкретній справі.

На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях.

У цій справі спір виник з приводу стягнення з відповідача заборгованості за договором оренди нерухомого майна, зважаючи на заперечення відповідача щодо наявності у нього обов`язку зі сплати орендних платежів за нікчемним договором оренди через відсутність його нотаріального посвідчення та державної реєстрації права оренди, а також непідписання ним актів приймання наданих послуг.

Суди попередніх інстанцій надали оцінку наведеним доводам відповідача щодо нікчемності договору оренди та заначили, що нормами чинного законодавства (статті 793, 794 Цивільного кодексу України) визначено обов`язок нотаріального посвідчення договору оренди нерухомого майна та державної реєстрації права користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди, у випадку укладення договору на строк більше трьох років, водночас спірний договір оренди сторонами укладено на строк, який не перевищував три роки, а саме, на 35 місяців, та в подальшому пролонговано на той самий строк. Крім того, в пункті 21.3. укладеного між сторонами договору оренди сторони погодили, що він не підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, при цьому доказів звернення сторін до суду з позовом про визнання вказаного договору недійсним матеріали справи не містять, а відтак, в силу статті 204 Цивільного кодексу України вказаний правочин є правомірним, та припинився 31.03.2024 внаслідок його розірвання.

Скаржник вважає, що такі висновки судів суперечать правовій позиції викладеній в постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» із змінами і доповненнями.

Проаналізувавши доводи скаржника про те, що суди першої та апеляційної інстанцій, приймаючи рішення про задоволення позову, не врахували правову позицію викладену в постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» із змінами і доповненнями, Верховний Суд зазначає, що за змістом частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду.

Постанова Пленуму Вищого господарського суду України не є судовим рішенням невідповідність якому є підставою касаційного оскарження, встановленою пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Щодо доводів касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права та здійснили повернення до стадії підготовчого провадження, проігнорувавши правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 204/6085/20 (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 910/7103/21 та ухвалі Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №923/525/20), слід зазначити таке.

У разі необхідності врахування судом при розгляді справи висновків Верховного Суду, що стосуються застосування норм процесуального права, подібність спірних матеріальних правовідносин у порівнюваних справах не має значення, оскільки такі висновки Верховного Суду не стосуються суті спірних матеріальних правовідносин, є загальними висновками щодо усіх правовідносин незалежно від їх суті, характеру та особливостей, стосуються порядку розгляду тих чи інших правовідносин. При врахуванні судами висновків Верховного Суду щодо застосування норм процесуального права слід виходити не з подібності спірних матеріальних правовідносин, а з подібності саме процесуальних правовідносин (процесуальних обставин (ситуацій)) у порівнюваних справах (у справі, що розглядається судом, зі справою, в якій Верховний Суд сформував відповідні висновки щодо застосування норми процесуального права), що виникли у ході розгляду справи судом та які врегульовані процесуальною нормою, щодо застосування якої Верховним Судом був зроблений відповідний висновок.

У наведеній скаржником постанові від 05.10.2022 у справі № 204/6085/20 Верховний Суд, врахував висновки, сформульовані у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 грудня 2021 року у справі № 910/7103/21, згідно з якими: «відповідно до практики Верховного Суду, яку колегія суддів враховує на підставі частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Разом з тим такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті».

З врахуванням цих висновків, Верховний Суд у постанові від 05.10.2022 у справі № 204/6085/20, на яку посилається відповідач у касаційній скарзі, оцінив клопотання Дніпровської міської ради від 21 квітня 2021 року про повернення в підготовче засідання, яке зумовлене необхідністю встановити фактичні обставини справи, що мають значення для її вирішення та не підтверджуються належними доказами та дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що позивачем подано позов до зміни власника спірної квартири та її поділу на дві окремі квартири, за таких обставин суди дійшли передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за неналежного складу відповідачів, що стало підставою для скасування заочного рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20 травня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

У цій справі № 911/1065/24 суд апеляційної інстанції, враховуючи, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, дійшов висновку, що суд першої інстанції розглянув заявлене позивачем клопотання дійшов грунтовного висновку про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження, а саме, для вирішення питання про долучення до матеріалів справи доказу висновку експерта №SE/02/2502-01 від 25.02.2025 за результатами проведення судової економічної експертизи. Такі дії не порушили жодних процесуальних принципів, зокрема і принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та надало можливість місцевому господарському суду дослідити у сукупності усі докази, які мають значення для встановлення обставин наявності / відсутності заборгованості відповідача перед позивачем за договором оренди №21-04 від 21.04.2019.

Висновки судів попередніх інстанцій з цього питання не суперечать наведеним скаржником постановам Верховного Суду про застосування норм процесуального права, а зводяться до незгоди з наданою судами попередніх інстанцій саме у цій справі оцінкою наявності вагомих підстав для задоволення клопотання позивача про повернення до стадії підготовчого провадження та залучення у справі висновку судової економічної експертизи. Відповідно, наведена скаржником підстава для касаційного оскарження, встановлена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, у цій частині доводів касаційної скарги свого підтвердження не знаходить.

Щодо доводів касаційної скарги про безпідставне відхилення судом апеляційної інстанції доводів скаржника про те, що акти наданих послуг за спірний період не підписані та не погоджені відповідачем, а тому не можуть бути доказом наявності спірної заборгованості, що відповідає висновкам, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19, слід зазначити таке.

У наведеній скаржником постанові від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вирішувала питання щодо того, чи можуть податкові накладні, у разі наявності дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, підтверджувати фактичні обставини здійснення постачання товару.

У цій постанові у справі № 922/2115/19 зазначено, що якщо сторона заперечує факт передачі товару за договором поставки за податковими накладними, але одночасно реєструє податкові накладні на придбання товарів від постачальника та формує як покупець податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних, і жодним чином не пояснює свої дії та правову підставу виникнення в платника права на податковий кредит з ПДВ за цими накладними, то така поведінка сторони не є добросовісною та розумною. У такому випадку дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання послуг на користь другої сторони (покупця), може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо покупець вчинив юридично значимі дії, зокрема, відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом.

У цій справі № 922/2115/19 судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження здійснення спірної поставки згідно з додатками №№ 10-15 до Договору ТОВ «Азотфострейд» долучено до матеріалів справи податкові декларації, складені ним за результатами проведення таких господарських операцій. Водночас наданий ТОВ «Азотфострейд» на підтвердження відображення ТОВ «Агрома» цих господарських операцій у своїй податковій звітності та вчинення останнім юридично значимих дій по оформленню податкового кредиту за ними лист Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області від 02.12.2019 № 6082/ФОП/20-40-53-04-15, не є належним доказом з підстав його одержання позивачем з порушенням вимог чинного законодавства (підпункт 17.1.9 пункту 17.1 статті 17 ПК України, частина друга статті 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Отже, ТОВ «Азотфострейд» не подав до суду допустимих доказів щодо вчинення відповідачем юридично значимих дій з оподаткування та не звертався до суду з клопотанням про витребування відповідних доказів (зокрема, матеріалів податкової звітності відповідача; статті 74, 81 ГПК України).

За таких обставин Верховний Суд у справі № 922/2115/19 дійшов висновку, що апеляційний суд у постанові зі справи, що оскаржується, обґрунтовано відхилив через недоведеність посилання скаржника на те, що ТОВ «Агрома» за результатами проведення спірної закупівлі відобразило відповідні господарські операції у своїй податковій звітності та вчинило юридично значимі дії по оформленню податкового кредиту за ними.

Однак наведені скаржником висновки не є релевантними для справи № 911/1065/24.

Як зазначає сам скаржник у касаційній скарзі, ним заперечується надана судом апеляційної інстанції оцінка актам приймання наданих послуг, які в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинними документами на відміну від податкових накладних, питання щодо врахування яких на підтвердження господарських операцій вирішувалося у наведеній скаржником постанові від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19. Відповідач вважає, що надані позивачем акти не підтверджують наявність заборгованості відповідача перед позивачем саме у розмірі 11 434 243,27 грн, оскільки акти наданих послуг № 2 від 31.01.2024, № 5 від 29.02.2024 та № 7 від 31.03.2024 не узгоджені сторонами договору.

Висновків щодо підтвердження господарських операцій актами приймання-передачі робіт / послуг, які підписані лише однією зі сторін договору, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19 не містить.

У той час як наведені відповідачем доводи суперечать сталій практиці Верховного Суду, що сама по собі відсутність підписаного стороною акту виконаних робіт / наданих послуг не може бути підставою для несплати вартості фактично виконаних робіт / наданих послуг, тоді як, нездійснення оплати таких робіт, строк виконання за якими настав, є порушенням умов договору і положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Щодо інших доводів касаційної скарги ТОВ «НОВА ЛІНІЯ 1» про допущені судами попередніх інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права, то вони не можуть бути підставою для перегляду Верховним Судом судових рішень, оскільки не обґрунтовані підставами касаційного оскарження, визначеними частиною другою статті 287 ГПК України, які були підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Також відповідач у касаційній скарзі просив скасувати додаткове рішення суду першої інстанції про розподіл судових витрат. Підставою для касаційного оскарження іншу, ніж передбачену пунктом 1 частиною другою статті 287 ГПК України підставу скаржник у касаційній скарзі не зазначив. Жодних доводів на невідповідність додаткового рішення висновкам Верховного Суду, викладеним у інших постановах при вирішенні подібного питання касаційна скарга не містить, що виключає можливість здійснити касаційний перегляд додаткового рішення.

Незгода скаржника із рішенням, додатковим рішенням суду першої інстанції та постановою апеляційного господарського суду, ухваленими відповідно до норм статті 236 ГПК України, не є доказом неправильного застосування цими судами вказаних скаржником норм права.

У той же час Верховний Суд вважає, що клопотання позивача про закриття касаційного провадження на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України не підлягає задоволенню, оскільки не всі наведені скаржником постанови можна вважати такими що прийняті у неподібних правовідносинах. Зокрема, у питаннях застосування норм процесуального права, неврахування наведених скаржником постанов обумовлено не неподібністю правовідносин у справах, а необхідністю здійснення переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 300 ГПК України.

За таких обставин, перевіривши застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судами фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість скарги та про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень.

Висновки Верховного Суду

За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд, переглянувши оскаржені судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що рішення та додаткове рішення місцевого господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені із додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування з підстав, викладених у касаційній скарзі немає.

Судові витрати

З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Верховний Суд зазначає, що згідно з частиною восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розгляне заяву позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу після подання заявником відповідних доказів, які мають бути подані протягом п`яти днів після ухвалення даного судового рішення.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку ця заява буде залишена без розгляду.

Керуючись статями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ЛІНІЯ 1» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 27.06.2025, додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 21.07.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.10.2025 у справі № 911/1065/24 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді О. Кролевець

О. Мамалуй