РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.12.2025Справа № 910/12112/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., за участю секретаря судового засідання Легкої А.С., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промхімскло"

до 1. Держави Україна в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві

2. Держави Україна в особі Державної казначейської служби України

про відшкодування 2 500 000,00 грн. моральної шкоди.

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промхімскло" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Держави України в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві та Держави України в особі Державної казначейської служби України з вимогами про стягнення 2 500 000 грн. моральної шкоди.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 06.10.2025 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, ухвалив справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

20.10.2025 відповідач 2. подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач обґрунтовує свої вимоги винятково оціночними судженнями та не надає доказів заподіяння йому шкоди. Також вказав, що позивачем помилково визначено його відповідачем у даній справ та обрано не той спосіб захисту своїх прав.

21.10.2025 відповідач 1. подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач обґрунтовує свої вимоги винятково оціночними судженнями та не надає доказів заподіяння йому шкоди. А факт не направлення йому копії постанови про закриття кримінального провадження є безпідставним, оскільки така постанова була йому надіслана.

Позивач правом на подачу відповіді на відзиви не скористався.

20.10.2025, 04.11.2025, 11.11.2025 позивач подав заяви про розгляд справи за відсутності його представника, вказав, що підтримує позовні вимоги.

У судовому засіданні 04.11.2025 суд постановив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 09.12.2025 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача 1., з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

що позивач 31.07.2023 року звернулося до Офісу Генерального прокурора із заяво № 31-07 про вчинення слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси Тішком Д.А. та слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001531 від 31.10.2022 року, тяжкого злочину за ознаками, передбаченими ч. 4 ст. 382 КІС України, та кримінальних правопорушень за ознаками, передбаченими ч. 1 ст. 356 і ч. 1 ст. 364 КІС України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.09.2024 року у справі № 757/37725/23-к задоволено скаргу позивача від 14.08.2023 року на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси Тішком Д.А. та слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у, м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001531 від 31.10.2022 року, тяжкого злочину за ознаками, передбаченими ч. 4 ст. 382 КК України, та кримінальних правопорушень за ознаками, передбаченими ч. 1 ст. 356 і ч. 1 ст. 364 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви скаржника № 31-07 від 31.07.2023 року, та зобов`язано останніх внести відомості до ЄРДР за цією заявою.

27.09.2023 у єдиному реєстрі досудових розслідувань ареєстровані кримінальні провадження за заявами директора ТОВ «Промхімскло» Бєлобородова А.А. за № 0001577 № 0001578 №0001579 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 1 ст. 364 та ч. 4 ст. 382 КК України.

Постановою прокурора від 18.10.2023 матеріали кримінальних проваджень № 0001577 за ст. 356 КК України, № 0001579 за ч. 1 ст. 364 КК України, № 0001578 за ч. 4 ст. 382 КК України об`єднані в одне провадження за № 0001577.

Також, постановою прокурора від 15.12.2023 у кримінальному провадженні №0001577, визначено підслідність за Першим слідчим відділом ТУ ДБР у м. Миколаєві.

За результатами досудового розслідування кримінального провадження № 0001577 слідчим ТУ ДБР у м. Миколаєві 13.06.2025 прийнято рішення про його закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Вказана постанова надіслана директору ТОВ «Промхімскло» Белобородову А.А. листом № 16-04-26192-25 від 13.06.2025.

Тому доводи про ненадсилання тої постанови позивачу безпідставні.

Крім того, згідно наявних матеріалів справи відповідач 1. на підставі звернень директора ТОВ «Промхімскло» Белобородова А.А. неодноразово надсилав інформацію про результати досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001577 та копію постанови про закриття кримінального провадження, що підтверджується копіями листів № 16-04-36222-25 від 21.08.2025, № 16-04-38915-25 від 05.09.2025 та № 16-04-42817-25 від 07.10.2025, а також витягом з реєстру на відправлену кореспонденцію.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що зазначеними діями Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві порушено його право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснюють свої офіційні повноваження при розгляді кримінального провадження № 0001577 та мали ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 356, ч. 1 ст. 364, та ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України, а тому просить суд відшкодувати за рахунок коштів державного бюджету моральну шкоду в розмірі 2 500 000 грн.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (надалі також - ЦК України) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Пунктами 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України визначено такі способи захисту цивільних прав та інтересів, як відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

В частині другій статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що "шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України".

Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

У силу статті 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації. Способами захисту ділової репутації може бути вимога про відшкодування збитків та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної такими порушеннями юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються відповідно до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Визначення терміну "ділова репутація" наведено у пункті 26 частини першої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12.07.2001 №2664-III (зі змінами та доповненнями), за змістом якої діловою репутацією є сукупність документально підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про відповідність її господарської та/або професійної діяльності вимогам законодавства, а для фізичної особи - також про належний рівень професійних здібностей та управлінського досвіду, а також відсутність в особи судимості за корисливі кримінальні правопорушення і за злочини у сфері господарської діяльності, не знятої або не погашеної в установленому законом порядку.

Приниженням ділової репутації суб`єкта господарювання (підприємця) є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності у зв`язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів. Зазначені дії завдають майнової та моральної шкоди суб`єктам господарювання, а тому ця шкода за відповідними позовами потерпілих осіб підлягає відшкодуванню за правилами статей 1166 та 1167 ЦК України.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

За змістом норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, у тому числі моральної, є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач.

З наведеного слідує, що зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає лише за умови, що ця шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). Тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач має довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, потрібно розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням моральної шкоди, завданої юридичній особі, господарський суд в кожному конкретному випадку повинен з`ясовувати, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяні йому втрати немайнового характеру та чим (якими доказами) він обґрунтовує розмір відшкодування такої шкоди, що підлягає стягненню.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно із частиною 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

За частиною 1 статті 13 зазначеного Закону судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Отже, з огляду на викладене, в межах даного господарського процесу суд не може досліджувати дотримання/порушення законодавства Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві при розгляді кримінального провадження № 0001577, фактично переглядаючи це рішення як суд вищої інстанції, оскільки ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18.05.2023 у справі № 947/15109/23 провадження у справі закрито, вказана ухвала набрала законної сили, а тим більше суд не може встановлювати наявність у діях слідчого кримінальних правопорушень за ознаками, передбачених ч. 1 ст. 356, ч. 1 ст. 364, та ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України, оскільки це має бути підтверджено вироком суду.

З огляду на викладене незгода з рішеннями слідчих органів не є підставою для відшкодуванням моральної шкоди.

Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди позивач керується тим, що моральна шкода у розмірі 2 500 000 грн. є достатнім для розумного задоволення потреб позивача на локалізацію негативних наслідків порушенням слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві права на ефективний засіб правового захисту в національному органі при розгляді кримінального провадження № 0001577.

Разом з тим, саму наявність шкоди, тобто, які саме втрати немайнового характеру вказані дії слідчого спричинили позивачу, останнім у позові не наведено взагалі.

Також, позивач не обґрунтував розмір шкоди, що підлягає стягненню, у сумі 2 500 000 грн.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, до матеріалів справи не було додано жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру та обґрунтування розміру моральної шкоди.

Таким чином, за змістом положень статей 1167, 1176 ЦК України позивачем не доведено перед судом наявності усієї сукупності вищезазначених трьох елементів складу цивільного правопорушення, що є обов`язковим для настання цивільно-правової відповідальності судів за заподіяння товариству шкоди, у той час як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити повністю у зв`язку з його необґрунтованістю.

Враховуючи, що відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір позивачем не справлявся, тому розподілу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Промхімскло" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції в строки та порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 17.12.2025.

Суддя О.М.Ярмак