ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 916/91/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Зуєва В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Кравченко О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу першого заступника керівника Одеської обласної прокуратури

на додаткову постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.09.2025 (головуючий - Аленін О. Ю., судді: Таран С. В., Філінюк І. Г.) у справі

за позовом заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморський рибний порт»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: (1) Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», 2) Фонду державного майна України

про усунення перешкод у користуванні майном та зобов`язання вчинити певні дії

(за участю представників: прокурор - Томчук М.О., Міністерства юстиції України - Кокиза Н.В.)

Історія справи

1. Господарський суд Одеської області рішенням від 05.02.2025 частково задовольнив позов заступника керівника Одеської обласної прокуратури (далі - прокурор). Усунув перешкоди власнику акваторії морського порту Чорноморськ - державі в особі Кабінету Міністрів України у користуванні та розпорядженні майном шляхом: (1) скасування семи рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморський рибний порт» (далі - відповідач) на сім об`єктів нерухомості; (2) зобов`язання відповідача повернути державі в особі Кабінету Міністрів України частину акваторії морського порту Чорноморськ у вигляді семи об`єктів в частині операційних акваторій причалів. У задоволенні іншої частини вимог відмовив. Стягнув з відповідача на користь прокуратури 37 576 грн судового збору за подання позовної заяви.

2. Південно-західний апеляційний господарський суд постановою від 02.07.2025 скасував рішення суду першої інстанції в частині задоволення семи позовних вимог, ухвалив в цій частині нове рішення про відмову в позові. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

3. Відповідач 12.09.2025 подав до суду апеляційної інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення в порядку статті 244 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Зазначив, що суд першої інстанції рішенням від 05.02.2025, серед іншого, стягнув з відповідача на користь прокуратури 37 576 грн судового збору. Південно-західний апеляційний господарський суд постановою від 02.07.2025 скасував рішення суду першої інстанції в частині задоволення семи позовних вимог, проте не вирішив питання щодо розподілу судового збору.

Узагальнений зміст та обґрунтування оскаржуваної додаткової постанови суду апеляційної інстанції

4. Південно-західний апеляційний господарський суд додатковою постановою від 24.09.2025 рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2025 в частині розподілу судових витрат щодо стягнення з відповідача на користь прокуратури 18 788 грн судового збору скасував та прийняв в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні таких вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат залишив без змін, стягнувши з відповідача на користь Одеської обласної прокуратури 18 788 грн судового збору.

5. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що при ухваленні постанови від 02.07.2025 він відповідно до частини 14 статті 129 ГПК України не вирішив питання нового розподілу судових витрат у зв`язку з частковим скасуванням рішення суду першої інстанції, що підлягає усуненню в порядку статті 244 ГПК України.

Касаційна скарга

6. Не погоджуючись із додатковою постановою суду апеляційної інстанції, прокурор звернувся з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

7. Апеляційний господарський суд порушив статтю 244 ГПК України, без урахування висновків Верховного Суду в постановах від 05.07.2023 у справі № 904/8884/21, від 23.12.2021 у справі № 925/81/21, від 09.02.2022 у справі № 910/17345/20, від 15.02.2023 у справі № 911/956/17(361/6664/20), від 07.03.2023 у справі № 922/3289/21, відповідно до яких додаткове рішення не може змінити суті основного рішення. Так, оскаржуваною додатковою постановою апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат та прийняв в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні таких вимог. Отже, всупереч вимог процесуального закону суд апеляційної інстанції у спосіб ухвалення додаткового рішення фактично змінив своє основне рішення.

Позиція відповідача у відзиві на касаційну скаргу

8. Доводи касаційної скарги є безпідставними і не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про необхідність ухвалення додаткового рішення. У зв`язку з чим касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Позиція Верховного Суду

9. За приписами статті 129 ГПК України, судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

10. За результатом вирішення спору у цій справі суд першої інстанції задовольнив загалом чотирнадцять позовних вимог немайнового характеру та, як наслідок, за встановленими статтею 129 ГПК України правилами розподілу судових витрат стягнув з відповідача на користь прокуратури сплачений останньою судовий збір в сумі 37 576 грн.

11. У свою чергу суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду постановою від 02.07.2025 скасував рішення суду першої інстанції в частині семи позовних вимог, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні таких вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

12. У той же час суд апеляційної інстанції при ухваленні нового судового рішення по суті спору не вирішив питання нового розподілу судових витрат, як це передбачено частиною 14 статті 129 ГПК України.

13. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема стосовно розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення в порядку статті 244 ГПК України.

14. Так, за частиною першою статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

15. Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

16. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 05.07.2023 у справі №904/8884/21, від 23.12.2021 у справі № 925/81/21, від 05.07.2023 у справі № 904/8884/21, від 09.02.2022 у справі № 910/17345/20, від 15.02.2023 у справі № 911/956/17(361/6664/20), від 07.03.2023 у справі № 922/3289/21, на які посилається прокурор в касаційній скарзі.

17. Зі змісту оскаржуваної додаткової постанови вбачається, що вона не змінює суті основного рішення суду апеляційної інстанції, не містить жодних висновків цього суду щодо суті спору. Суд апеляційної інстанції, як це і передбачено приписами статті 244 ГПК України, вирішував виключно окреме процесуальне питання щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору за ту частину позовних вимог, щодо яких суд апеляційної інстанції ухвалив нове рішення про відмову в позові. В результаті суд апеляційної інстанції стягнув з відповідача на користь прокуратури суму судового збору, пропорційну кількості задоволених позовних вимог прокурора, що узгоджується з приписами статей 129, 244 ГПК України.

18. У зв`язку з чим оскаржувана додаткова постанова не суперечить, а навпаки відповідає викладеним вище правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування статті 244 ГПК України.

19. Та лише обставина, що суд апеляційної інстанції в резолютивній частині додаткової постанови зазначив про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат не змінює суті вчиненої ним процесуальної дії з розподілу судових витрат та не свідчить про зміну у такий спосіб змісту основного судового рішення, як помилково вважає прокурор в касаційній скарзі.

20. Отже, наведена прокурором підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не знайшла підтвердження під час здійснення касаційного провадження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

21. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

22. Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

23. Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів вважає, що викладені у касаційній скарзі доводи не отримали підтвердження під час касаційного провадження, в зв`язку з чим немає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваної додаткової постанови.

Розподіл судових витрат

24. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу першого заступника керівника Одеської обласної прокуратури залишити без задоволення.

2. Додаткову постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.09.2025 у справі № 916/91/24 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Зуєв В.А.