ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 р. м. Житомир Справа № 906/944/25

Господарський суд Житомирської області у складі судді Прядко О.В.,

секретар судового засідання: Толстокарова І.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Киніва Віталія Михайловича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРІТЕТ-ПРОМ"

про стягнення 30000,00 грн.

Процесуальні дії по справі. Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Фізична особа-підприємець Кинів Віталій Михайлович звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРІТЕТ-ПРОМ" про стягнення 30000,00 грн заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору-заявки разового перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні №210224 від 21.02.2024 в частині оплати вартості послуг перевезення вантажу, наданих за актом виконаних робіт №12 від 11.03.2024 (а.с.1-5).

Ухвалою від 29.07.2025 суд залишив позовну заяву без руху та встановив позивачу строк для усунення виявлених недоліків.

11.08.2025 на виконання вимог вказаної ухвали суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви від 04.08.2025, до якої додано оригінал опису вкладення у цінний лист від 19.07.2025 про надіслання відповідачу позовної заяви з додатками та копію витягу з реєстру платників єдиного податку від 22.02.2017 №164 (а.с.33-37).

Ухвалою від 20.08.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою від 07.10.2025 суд постановив перейти від спрощеного позовного провадження до розгляду справи №906/944/25 за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 10.11.2025; витребував у відповідача для огляду оригінали документів, що стосуються предмета спору.

Відповідач процесуальним правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, вимог ухвали суду щодо надання оригіналів документів не виконав.

Ухвалою від 10.11.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу №906/944/25 до судового розгляду по суті, призначив судове засідання на 10.12.2025.

01.12.2025 до суду від представника позивача надійшло клопотання від 01.12.2025 про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами із зазначенням про те, що позивач підтримує позовні вимоги, будь-яких заперечень з приводу заявлених вимог від відповідача не отримував (а.с.68-69).

Відповідач повноважного представника в судове засідання 10.12.2025 не направив, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлявся належним чином шляхом надіслання копій ухвали від 10.11.2025 рекомендованою кореспонденцією за адресою місцезнаходження товариства та простою письмовою кореспонденцією на адресу керівника товариства Мельника В.М., які зазначено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.67). Також ухвалу суду від 10.11.2025 в електронному вигляді було направлено відповідачу на адресу електронної пошти: а (а.с.66).

Будь-яких інших адрес відповідача суду невідомо, заяв про зміну його місцезнаходження не надходило; зареєстрованого електронного кабінету ТОВ "ПАРІТЕТ-ПРОМ" в підсистемі "Електронний суд" ЄСІКС немає.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20, від 20.07.2021 у справі №916/1178/20, від 22.03.2023 у справі №905/1397/21, від 30.08.2023 у справі №910/10477/22).

Таким чином суд в межах наданих йому повноважень створив усі належні умови в реалізації учасниками судового процесу прав, передбачених ГПК України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Згідно з ч.4 ст.13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки явка представників сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи, у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а їхня неявка не перешкоджає розгляду справи, підстав для відкладення судового засідання чи оголошення в ньому перерви немає, суд визнав за можливе розглянути справу за наявними матеріалами за відсутності останніх, згідно зі ст.202 ГПК України.

У засіданні 10.12.2025 суд підписав вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст.240 ГПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

21.02.2024 між ТОВ "ПАРІТЕТ-ПРОМ" (далі - замовник, вантажовідправник) та ФОП Кинівом В.М. (далі - перевізник) укладено договір-заявку №210224 разового перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні на таких умовах (п.п.1-6), зокрема:

місце та дата завантаження - с. Жадківка, Рівненська обл., 21-22 лютого 2024 року - 1 автомобіль;

місце та дата розвантаження - м. Баку, Азербайджан;

маршрут: с. Жадківка, Рівненська обл. (Україна) - м. Баку (Азербайджан);

митні умови: м. Рівне замитнення та м. Баку розмитнення, перехід Дякове Закарпатська обл.;

назва та характер вантажу - граніт на піддонах. Вага вантажу: 22,5 т. Об`єм: до 86 м.куб. Кількість та тип автомобіля - 2 тент., Ман НОМЕР_1 та Volvo НОМЕР_2 , напівпричіп: НОМЕР_3 та АО1800ХF (а.с.8-9).

Згідно з п.7.1 договору, замовник зобов`язаний оплатити перевезення вантажу в строк та в сумі, погодженій сторонами в цьому договорі.

За умовами договору, перевізник зобов`язаний, зокрема: пропонувати або надавати послуги замовнику по перевезенню вантажу тільки на ринкових умовах, які склалися на конкурентному ринку на момент надання послуг (п.9.1); своєчасно подати транспортний засіб під завантаження, в стані, придатному для автомобільних перевезень. Контролювати точність записів, внесених до товаросупровідних документів щодо числа вантажних місць, а також їх маркування та розмірів; зовнішній стан вантажу та його пакування; правильність розміщення та кріплення вантажу (п.9.2); здійснити доставку вантажу по маршруту і в термін, погоджений сторонами в цьому договорі (п.9.5); надати замовнику документи, що підтверджують здійснення перевезення і передачу вантажу вантажоодержувачу: міжнародна товаротранспортна накладна (CMR) з відміткою вантажоодержувача про прийом вантажу, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг з перевезення вантажу), рахунок на оплату з окремим зазначенням вартості перевезення поза митною територією України та митною територією України (п.9.9).

Відповідно до п.10.1 договору, вартість послуги з перевезення, що надається умовами цього договору, становить 2400,00 USD за кожне авто - разом становить 4800 USD після отримання оригіналів 5-7 днів по курсу НБУ на день замитнення, форма оплати - безготівковий розрахунок.

Договір вступає в силу з моменту підписання та діє до повного взаєморозрахунку сторін (п.18 договору).

Як вбачається з викладених у позовній заяві обставин та матеріалів справи, позивач здійснив перевезення та передачу вантажу уповноваженій особі вантажоодержувача 11.03.2024, що підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR) №403 від 19.02.2024, №402 від 20.02.2024 (а.с.10-11), та виставив відповідачу рахунок-фактури №12 від 11.03.2024 на оплату міжнародних транспортно-експедиційних послуг, наданих згідно договору-заявки №210224 від 21.02.2024, в сумі 187842,24 грн (а.с.13).

11.03.2024 між сторонами підписано та скріплено печатками акт виконаних робіт №12 про те, що умови договору виконано ними у повному об`ємі, зауважень по результатах виконання договору немає, винагорода виплачується в повному обсязі шляхом оплати готівкою або перерахуванням на розрахунковий рахунок коштів у сумі 187842,24 грн (2 послуги, ціною по 93921,12 грн без ПДВ за послугу) (а.с.12).

На виконання п.9.9 договору позивач 04.04.2024 направив відповідачу зазначені вище документи для здійснення оплати, які було вручено одержувача 07.04.2024, про що свідчить експрес-накладна №1896 (а.с.14).

Відповідач зі свого боку здійснив оплату «за транспортні послуги згідно рахунка №12 від 11.03.2024, без ПДВ» частково на загальну суму 157842,24 грн згідно з платіжними інструкціями №557 від 22.05.2024 на суму 46960,56 грн, №769 від 15.07.2024 на суму 46960,56 грн, №833 від 06.08.2024 на суму 30000,00 грн, №1015 від 30.09.2024 на суму 20000,00 грн, №1040 від 04.10.2024 на суму 10021,12 грн, №1109 від 23.10.2024 на суму 3900,00 грн (а.с.15-20).

Відтак у відповідача виникла заборгованість на суму 30000,00 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Положеннями ст.ст. 626, 627, 628, 629 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Суд установив, що правовідносини між сторонами у даній справі виникли за договором, який за своєю правовою природою є договором перевезення вантажу.

За змістом ст.908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст.909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами)).

Аналогічні положення закріплено у ст.ст. 173, 174, 180, 193, 202, 306, 307 ГК України (у редакції, чинній на момент укладення договору та виникнення спірних правовідносин).

Матеріалами справи підтверджується факт надання позивачем послуг перевезення вантажу відповідачу належним чином на суму 187842,24 грн.

При цьому, за умовами п.10.1 договору, вартість наданих послуг з перевезення становить 4800 USD, що за офіційним курсом НБУ станом на 03.03.2024 (день замитнення згідно штампів Закарпатської митниці ДФС України на спірних міжнародних товарно-транспортних накладних) складає 182636,16 грн (4800 USD х 38,0492 грн/1дол.США), які відповідач зобов`язаний був сплатити до 15.04.2024 включно (7 днів з дня отримання оригіналів (а.с.14) з урахуванням приписів ст.253 ЦК України).

За поясненнями позивача, з урахуванням особливостей перевезення, в акті виконаних робіт №12 від 11.03.2024 сторони дійшли взаємної згоди про більшу вартість послуг, а саме - 187842,24 грн, що відповідач зі свого боку у ході розгляду справи не заперечив.

Суд бере до уваги те, що міжнародні товарно-транспортні накладні підписані вантажовідправником, перевізником та вантажоодержувачем без будь-яких зауважень та застережень, акт виконаних робіт №12 від 11.03.2024 підписаний відповідачем та скріплений його печаткою. Будь-яких зауважень щодо обсягу чи змісту отриманих оригіналів документів (а.с.14) відповідач не заявляв. Поряд із цим матеріали справи, як зазначалось вище, містять докази здійснення відповідачем часткових оплат за послуги на загальну суму 157842,24 грн.

Жодних документально обґрунтованих заперечень щодо наведених обставин та наявності залишку заборгованості перед позивачем у розмірі 30000,00 грн відповідач суду не надав.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 та ч.1 ст.74 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст.ст.76, 77, 79, 86 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорій стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 31.03.2021 у справі №923/875/19, від 13.10.2021 №923/1379/20).

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21).

У даному випадку кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять її у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, у тому числі надати пояснення та докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, обґрунтувати переконливість поданих доказів та позицій у справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Відповідач не представив суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, заявлених до нього вимог належним чином і в установленому законом порядку не спростував, доказів погашення заборгованості суду не надав.

З огляду на встановлені вище фактичні обставини справи, які відповідачем не спростовані, виходячи із загальних засад справедливості, добросовісності та розумності (ст.3 ЦК України), беручи до уваги принцип змагальності сторін та стандарт переваги більш вагомих доказів, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.2 ч.1); інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п.1 ч.4).

У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн та витрати, понесені на правову допомогу адвоката, у розмірі 7300,00 грн, при задоволенні позову також стягнути з відповідача 2000,00 грн у якості відшкодування гонорару успіху, який має бути сплачений позивачем (а.с.4).

Враховуючи висновок суду про задоволення позову, судовий збір, в силу приписів п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, покладається на відповідача.

Згідно з положеннями ч.ч.1, 2 ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).

Відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.ч.5, 6 ст.126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч.ч.5 та 6 ст.126 ГПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу ФОП Киніву В.М. надавав адвокат Лоза В.М. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №507 від 16.05.2008), повноваження та обсяг прав якого підтверджуються ордером на надання правничої допомоги серії ВО №1110497 від 14.07.2025 (а.с.25-26).

Відповідно до ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ч.ч.1, 2 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Так, 11.07.2025 між ФОП Кинівом В.М. (далі - довіритель, клієнт) та Адвокатським бюро "ЛОЗИ" в особі адвоката Лози В.М. (далі - повірений) укладено договір про правову допомогу (а.с.21-22), за яким (п.1) повірений зобов`язується від імені і за рахунок довірителя здійснити такі дії: надати правову допомогу у спорі, що виник із ТОВ "ПАРІТЕТ-ПРОМ". З цією метою: 1. Здійснити огляд, вивчення та попередню правову оцінку документів та ін. доказів за їх місцезнаходженням (3 год). 2. Провести заходи досудового врегулювання спору шляхом проведення переговорів на предмет безспірного повернення боргу (0,5 год). 3. Здійснити аналіз судової практики (1 год). 4. Провести арифметичні розрахунки (1 год). 5. Підготувати пакет документів, необхідний для звернення до суду, підготувати позовну заяву (6 год). 6. Вчинити інші дії, необхідні для розгляду справи та її повного юридичного супроводу (3 год).

Відповідно до п.п.2.1, 2.3 договору про правову допомогу, за здійснення дій, що визначені у п.1.1 цього договору, довіритель сплачує повіреному винагороду в розмірі 7300,00 грн. При задоволенні позову повірений отримує від довірителя премію (гонорар успіху) в сумі 2000,00 грн.

14.07.2025 ФОП Кинів В.М. та Адвокатське бюро "ЛОЗИ" в особі адвоката Лози В.М. підписали акт приймання-передачі наданих послуг (а.с.23), згідно з яким адвокат надав позивачу послуги на загальну суму 7300,00 грн, а саме:

- огляд, вивчення, аналіз та попередня правова оцінка документів та ін. доказів за їх місцезнаходженням - 2 год 50 хв;

- проведення заходів досудового врегулювання спору, шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу - 20 хв;

- здійснення аналізу судової практики - 1 год;

- проведення арифметичних розрахунків - 45 хв;

- підготовка пакета документів, необхідних для звернення до суду, підготовка позовної заяви - 6 год 20 хв;

- вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи та її повного юридичного супроводу, - 3 год.

Позивач оплатив надані адвокатом послуги на суму 7300,00 грн, про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордера №06-07 від 14.07.2024 (а.с.24).

Відповідач зі свого боку клопотання про зменшення розміру заявлених позивачем витрат на правову допомогу, доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неспівмірність, нерозумність, нереальність такого розрахунку або про неналежність наданих адвокатом послуг до цієї справи, суду не подав.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).

У постанові Верховного Суду від 18.02.2025 у справі №910/2990/24 зазначено, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Проаналізувавши документи, подані на підтвердження обсягу наданих позивачу адвокатських послуг і для визначення розміру витрат останнього на їх оплату, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7300,00 грн є співмірними зі складністю даної справи та наданим адвокатом обсягом послуг, часом, витраченим адвокатом на їх виконання, ціною позову, відповідають критеріям обґрунтованості та розумності їхнього розміру, підтверджені належними й допустимими доказами.

Враховуючи викладене та з огляду на приписи п.1 ч.4 ст.129 ГПК України, суд дійшов висновку покласти на відповідача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7300,00 грн.

Щодо додаткової винагороди за досягнення позитивного результату для клієнта ("гонорар успіху") Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

На переконання суду, заявлений позивачем "гонорар успіху" у даному випадку не відповідає критеріям розумності його розміру та неминучості, не має характеру необхідних витрат та, з огляду на відсутність достатнього обґрунтування, не підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРІТЕТ-ПРОМ" (вул. Жуйка, буд. 7, м. Житомир, Житомирська обл., 10002, ) на користь Фізичної особи-підприємця Киніва Віталія Михайловича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 30000,00 грн заборгованості, 3028,00 грн судового збору, 7300,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 15.12.25

Суддя Прядко О.В.

Друк: 1 - у справу;

- позивачу на ел.пошту: ; представнику позивача (до ел.каб.);

2 - відповідачу (рек.) + на ел.пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

3 - керівнику ТОВ "ПАРІТЕТ-ПРОМ" Мельнику Віктору Миколайовичу ( АДРЕСА_2 ).