РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2025Справа № 910/11072/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Петрук Б.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу»

до Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «РОЗА»

про стягнення 5 212 803,75 грн,

Представники сторін:

від позивача: Колодяжна Ю.А. (в режимі відеоконференції),

від відповідача: Бєлова О.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» до Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «РОЗА» про стягнення 5 212 803,75 грн, з яких: 4 209 978,42 грн пені та 1 002 825,33 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем умов державного контракту (договору) про закупівлю від 07.03.2024 № 53/03-24-РМ, в частині дотримання строків поставки товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2025 прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/11072/25, підготовче засідання призначено на 15.10.2025. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень, позивачу - строк для подання відповіді на відзив.

25.09.2025 до суду через систему Електронний Суд від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 відзив Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «РОЗА» на позовну заяву від 25.09.025 повернуто відповідачу без розгляду.

29.09.2025 до суду від відповідача через систему Електронний Суд повторно надійшов відзив на позовну заяву.

15.10.2025 до суду від позивача надійшли заперечення щодо відзиву на позовну заяву, які розцінено судом як відповідь на відзив.

Однак, підготовче засідання 15.10.2025 не відбулося через перебування судді Трофименко Т.Ю. на лікарняному.

По виходу судді Трофименко Т.Ю. з лікарняного, ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2025 підготовче засідання у даній справі призначено на 10.11.2025.

07.11.2025 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

В підготовче засідання 10.11.2025 з`явилися представники сторін.

Враховуючи відсутність у представників сторін будь-яких заяв/клопотань та подання ними усіх доказів в обґрунтування власних позицій, суд дійшов висновку про те, що ним здійснено всі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, у зв`язку з чим постановив ухвалу без оформлення окремого документа про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті на 01.12.2025.

25.11.2025 до суду від представника позивача надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 26.11.2025 вищевказане клопотання представника позивача задоволено.

В судове засідання 01.12.2025 з`явилися представник позивача в режимі відеоконференції та представник відповідача, які висловили суду свої пояснення та заперечення щодо позовних вимог.

Так, представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив в позові відмовити або зменшити заявлені до стягнення штрафні санкції.

В порядку ч. 1 ст. 233, ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 01.12.2025 після закінчення судового розгляду справи ухвалено рішення по суті позовних вимог та проголошено його скорочений текст (вступну та резолютивну частини).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.03.2024 між Державним підприємством Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» (замовник) та Приватним акціонерним товариством «Трикотажна фабрика «Роза» (постачальник) укладено державний контракт (договір) про закупівлю № 53/03-24-РМ (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити замовнику Сорочка поло вид 1 (18330000-1 - Футболки та сорочки) (надалі - товар), найменування, перелік, характеристики, обсяг, код згідно з національним класифікатором ДК яких визначені в Специфікації (Додаток №1) (номер оголошення про проведення закупівлі, присвоєний електронною системою закупівель - ID: UA-2024-02-07-012487-а), а замовник - прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 2.1. договору загальна ціна договору та ціна за одиницю товару за цим договором визначається у Специфікації (Додаток №1).

Згідно з п. 4.1. договору постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару за цим договором у строк, визначений у специфікації (додаток №1), або в строк, визначений замовником у заявці на поставку, складеній замовником за формою, визначеною у Додатку №2 до цього договору (надалі - заявка на поставку товару).

Поставка товару здійснюється постачальником однією або окремими партіями, які формуються відповідно до заявки на поставку товару та ростовки, визначеної у Специфікації (Додаток №1) (п. 4.2. договору).

Заявка на поставку товару подається замовником постачальнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим Договором, не менш ніж за 10 (десять) календарних днів до дати поставки, визначеної у Специфікації (Додаток №1) або в заявках на поставку товару (п. 4.3. договору).

Пунктом 8.2. договору передбачено, що у разі порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим договором) товару, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,5 відсотка від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого) товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за договором за кожен повний день прострочення виконання таких зобов`язань. За порушення строку поставки товару понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від ціни товару, строк поставки якого порушено.

У разі застосування пені/штрафу постачальник зобов`язаний сплатити суму пені/штрафу протягом 30 (тридцяти) банківських днів від дати направлення замовником письмового повідомлення постачальнику. Сплата пені/штрафів не звільняє постачальника від виконання умов договору. Штраф, пеня за несвоєчасне/неякісне постачання товару нараховується постачальнику за весь період прострочення до моменту належного виконання зобов`язання (п. 8.4. договору).

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності після його підписання сторонами та діє протягом строку, вказаного в Специфікації (Додаток №1) (п. 13.1. договору).

Так, відповідно до укладеної між сторонами Специфікації, яка є Додатком № 1 до договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 29.03.2024), сторони погодили найменування товару, інформацію про технічні характеристики товару, кількість, ціну.

Відповідно до п. 3 Специфікації, загальна ціна договору становить 100 857 300,00 грн, у тому числі ПДВ 20% - 16 809 550,00 грн.

У п. 5 Специфікації (в редакції додаткової угоди № 1 від 29.03.2024) сторони відповідно до п. 4.1. договору погодили строки поставки товару:

у кількості 75 тис. шт. до 30.04.2024, у кількості 35 тис. шт. до 30.04.2024, у кількості 35 тис. шт. до 31.05.2024;

у кількості 20 тис. шт. до 30.04.2024, у кількості 10 тис. шт. до 30.04.2024, у кількості 10 тис. шт. до 31.05.2024;

у кількості 10 тис. шт. до 30.04.2024, у кількості 10 тис. шт. до 30.04.2024, у кількості 10 тис. шт. до 31.05.2024.

На виконання п. 4.3. договору позивач надіслав відповідачу заявки на поставку товару № R000094 від 08.03.2024, № R000095 від 08.03.2024, № R000096 від 08.03.2024, № R000097 від 08.03.2024.

Так, відповідно до заявки на поставку № R000094 від 08.03.2024 (в редакції заявки від 29.03.2024), відповідач мав поставити товар за договором у кількості 110 000 одиниць до 30.04.2024, та 35 000 одиниць до 31.05.2024.

Поставка товару згідно вказаної заявки була здійснена відповідачем у наступні строки: 33 350 шт. - 29.04.2024 (акт приймання товару № 239); 34 400 шт. - 30.04.2024 (акт приймання товару № 250); 10 142 шт. - 06.05.2024 (акт приймання товару № 259); 15 993 шт. - 14.05.2024 (акт приймання товару № 320); 10 258 шт. - 15.05.2024 (акт приймання товару № 324); 3747 шт. - 27.05.2024 (акт приймання товару № 409); 15 145 шт. - 29.05.2024 (акт приймання товару № 419); 5957 шт. - 09.07.2024 (акт приймання товару № 689); 10 108 шт. - 09.07.2024 (акт приймання товару № 690); 5900 шт. - 23.05.2024 (акт приймання товару № 394).

Відповідно до заявки на поставку № R000095 від 08.03.2024 (в редакції заявки від 29.03.2024), відповідач мав поставити товар за договором у кількості 30 000 одиниць до 30.04.2024, та 10 000 одиниць до 31.05.2024.

Поставка товару за вказаною заявкою була здійснена відповідачем у наступні строки: 25 000 шт. - 30.04.2024 (акт приймання товару № 60); 3333 шт. - 30.04.2024 (акт приймання товару № 65); 1667 шт. - 22.05.2024 (акт приймання товару № 92); 8333 шт. - 10.05.2024 (акт приймання товару № 79); 1667 шт. - 03.07.2024 (акт приймання товару № 155).

Відповідно до заявки на поставку № R000096 від 08.03.2024 (в редакції заявки від 29.03.2024), відповідач мав поставити товар за договором у кількості 20 000 одиниць до 30.04.2024.

Поставка товару за вказаною заявкою була здійснена відповідачем у наступні строки: 10 000 шт - 30.04.2024 (акт приймання товару № 66); 5900 шт. - 22.05.2024 (акт приймання товару № 93); 4100 шт. - 14.06.2024 (акт приймання товару № 121).

Відповідно до заявки на поставку № R000097 від 08.03.2024 (в редакції заявки від 29.03.2024), відповідач мав поставити товар за договором у кількості 10 000 одиниць до 31.05.2024.

Втім, товар у кількості 10 000 шт. був поставлений відповідачем 02.07.2024 (акт приймання товару № 654).

Враховуючи, що товар був поставлений відповідачем із порушенням строків, визначених у заявках, позивач звернувся до відповідача із претензією, у якій із посиланням на п.п. 8.2., 8.4. договору вимагав сплатити штрафні санкції за порушення умов договору.

Оскільки вищевказані вимоги позивача щодо сплати штрафних санкцій залишені відповідачем без відповіді та задоволення, Державне підприємство Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» звернулося із даним позовом до суду, у якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «РОЗА» 4 209 978,42 грн пені та 1 002 825,33 грн штрафу.

Відповідач не заперечував щодо обставин порушення ним строків поставки деяких партій товару, однак зазначив, що таке порушення договірних зобов`язань сталося не з вини відповідача, а було наслідком форс-мажорних обставин, спричинених введенням воєнного стану в Україні, які підтверджені сертифікатом ТПП № 3200-25-1838 від 23.09.2025. Відтак, відповідач із посиланням на ст. 617 Цивільного кодексу України вказує, що у даному випадку відсутня його вина у порушенні зобов`язань зі своєчасної поставки товару, та відповідний строк виконання зобов`язань слід вважати перенесеним на строк дії форс-мажорних обставин, що, на думку, відповідача, виключає застосування до нього заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій. Водночас, відповідач просив зменшити заявлену до стягнення суму неустойки на 95%, а саме до 260 640,19 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 цієї ж статті унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Частиною 1 ст. 662 ЦК України встановлений обов`язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, чинного станом на момент виникнення спірних правовідносин, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За висновком Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 необхідною умовою застосування договірної господарсько-правової відповідальності за порушення договірних зобов`язань є визначення у законі чи у договорі управленої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафних санкцій і конкретного їх розміру.

Так, сторони в п. 8.2. договору передбачили, що у разі порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим договором) товару, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,5 відсотка від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого) товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за договором за кожен повний день прострочення виконання таких зобов`язань. За порушення строку поставки товару понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від ціни товару, строк поставки якого порушено.

Як встановлено судом та відповідачем не заперечується, останній здійснив поставку товару із порушенням визначених у заявках на поставку строків, а саме:

10 142 шт. на суму 4 826 172,12 грн за актом від 06.05.2024 № 259,

15 993 шт. на суму 7 610 428,98 грн за актом від 14.05.2024 № 320,

10 258 шт. на суму 4 881 371,88 грн за актом від 15.05.2024 № 324,

5900 шт. на суму 2 807 574,00 грн за актом від 23.05.2024 № 394,

5957 шт. на суму 2 834 698,02 грн за актом від 09.07.2024 № 689,

10 108 шт. на суму 4 809 992,88 грн за актом від 09.07.2024 № 690,

1667 шт. на суму 806 761,32 грн за актом від 22.05.2024 № 92,

1667 шт. на суму 806 761,32 грн за актом від 03.07.2024 № 155,

5900 шт. на суму 2 458 176,00 грн за актом від 22.05.2024 № 93,

4100 шт. на суму 1 708 224,00 грн за актом від 14.06.2024 № 121,

10 000 шт. на суму 4 166 400,00 грн за актом від 02.07.2024 № 654.

Отже, встановлені при розгляді даної справи обставини підтверджують факт порушення відповідачем взятих на себе за договором зобов`язань, а тому нарахування позивачем штрафних санкцій відповідно до п. 8.2. договору суд вважає правомірним.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у загальному розмірі 4 209 978,42 грн та штрафу у загальному розмірі 1 002 825,33 грн, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, правильність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам законодавства.

Відповідачем, у свою чергу, не спростовано правильності зазначених вище сум штрафних санкцій та свого контррозрахунку не надано.

При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №910/6046/16.

Щодо заперечень відповідача про існування форс-мажорних обставин, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд й у постанові від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Так, в п. 10.1. договору визначено, що укладаючи цей договір сторони розуміють та усвідомлюють, що на момент його підписання: і) відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введений воєнний стан із 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та відповідно до Указу Президента України від 6 листопада 2023 року № 734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 8 листопада 2023 року № 3429-IX, в Україні продовжений строк дії воєнного стану з 16 листопада 2023 року строком на 90 діб (до 14 лютого 2024 року включно); іі) відповідно до загального офіційного листа Торгово-промислової палати України (надалі - ТПП України) від 28.02.2022р. № 2024/02.0-7.1 військова агресія Російської Федерації проти України, що стала підставою для введення воєнного стану засвідчена ТПП України як форс-мажорна обставина (обставина непереборної сили); цим листом ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили); ііі) строк дії воєнного стану може бути змінений та/або подовжений в будь-який час після укладання цього договору.

Таким чином, сторони свідомо укладають договір, який буде виконуватися протягом строку дії офіційно встановленого і визнаного воєнного стану, який не буде вважатися сторонами форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) у розумінні цього розділу договору.

Згідно з п. 10.2. договору, враховуючи той факт, що під час погодження та підписання цього договору сторони максимально врахували наявність в Україні специфічних обставин, перерахованих у п. 10.1. цього договору, сторони не будуть у майбутньому посилатися на ці обставини як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) в розумінні цього розділу договору. Винятки можуть становити лише істотні зміни об`єктивних обставин під час дії воєнного стану, які можуть вплинути на виконання цього договору, зокрема: збої в роботі платіжних систем, що унеможливлює вчасне перерахування коштів; прийняття нормативно-правових актів органами державної влади або місцевого самоврядування, які впливають на строки та умови виконання зобов`язань, передбачених умовами цього договору; критичне пошкодження об`єктів інфраструктури (доріг, складів), що впливає на строки та умови виконання зобов`язань, передбачених умовами цього договору, тощо. У разі настання таких обставин, сторони діють відповідно до положень п. 10.6. цього договору та без застосування положень п. 10.7. цього договору.

Відповідно до п. 10.4. договору, при настанні надзвичайних та невідворотних форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема тих, які передбачені в частині другій статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», які об`єктивно унеможливлюють повне або часткове виконання сторонами зобов`язань, передбачених умовами договору, строк виконання таких зобов`язань може бути відкладений на час, протягом якого діятимуть такі обставини, за умови, якщо сторони не знайдуть інших прийнятних альтернативних способів виконання таких зобов`язань, як це передбачено п. 10.6. цього договору.

Протягом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), передбачених п. 10.4. цього договору, та за умови дотримання вимог цього розділу, сторони не несуть відповідальності за невиконання умов договору, якщо це невиконання стало наслідком форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), причин, що знаходяться поза сферою контролю сторони, яка не виконує свої зобов`язання (п. 10.5. договору).

За умовами пунктів 10.6., 10.7. договору у разі настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) сторона, яка підпала під їх дію, має негайно упродовж 3 (трьох) робочих днів повідомити про це іншу сторону у письмовій формі (на електронну пошту, що зазначена в розділі 12 цього договору; одночасно з цим відповідне повідомлення дублюється та направляється в паперовій формі на фактичну адресу, що зазначена в договорі), вказавши характер цих обставин та очікуваний строк їхньої тривалості. Якщо інша сторона не надає інших письмових інструкцій, сторона, що підпадає під дію обставин непереборної сили, має докласти всіх можливих зусиль для того, щоб і надалі виконувати свої зобов`язання за цим договором, наскільки це буде можливо в конкретних обставинах, та шукати інших прийнятних альтернативних способів виконання своїх зобов`язань, яким би не заважала дія форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Після закінчення дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) сторона, яка підпала під дію таких обставин, повинна повідомити про це іншу сторону протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту припинення дії таких обставин у порядку зазначеному вище.

Якщо сторона, яка підпала під дію форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту їх настання не знайшла інших можливостей виконувати свої зобов`язання за цим Договором, вона повинна підтвердити факт виникнення/існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідним документом, виданим торгово-промисловою палатою або іншим уповноваженим органом (особою) країни (місцевості), де виникли/існували форс-мажорні обставини (обставин непереборної сили). Такий документ надається іншій стороні протягом 10 (десяти) робочих днів з дня виникнення таких обставин у порядку зазначеному у п. 10.6. вище.

Сторона не має права посилатися на форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), як на підставу звільнення її від відповідальності, якщо на момент виникнення таких обставин сторона, яка підпала під їх дію, прострочила виконання своїх зобов`язань за договором (п. 10.9. договору).

Судом із наявних в матеріалах справи документів встановлено, що відповідач у встановлений п. 10.6. договору строк листом від 21.05.2024 № 735 повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин, а саме: внаслідок пошкодження енергетичних об`єктів в м. Київ та Київській області, ДТЕК почав застосовувати аварійні відключення електроенергії, у зв`язку з чим відповідач змушений був зупиняти виробничі потужності. Позивач також зазначив про свій намір звернутися до ТТП для отримання відповідного сертифікату про настання форс-мажорних обставин. Однак, всупереч вимогам п. 10.6. договору відповідачем не було зазначено очікуваний строк тривалості форс-мажорних обставин. В той же час, зобов`язання відповідача мало бути виконано до 31.05.2024.

При цьому, судом не встановлено надання позивачем після отримання листа-повідомлення від 21.05.2024 № 735 будь-яких письмових інструкцій відповідно до п. 10.6. договору, а відтак, відповідач мав докладати усіх можливих зусиль для того, щоб і надалі виконувати свої зобов`язання за цим договором, наскільки це буде можливо в конкретних обставинах, та шукати інших прийнятних альтернативних способів виконання своїх зобов`язань, яким би не заважала дія форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Судом досліджено наданий відповідачем сертифікат Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати від 23.09.2025 № 576/03.23 (№ 3200-25-1838), яким засвідчено для Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «РОЗА» настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) щодо обов`язку поставити товар за державним контрактом (договором) про закупівлю № 53/03-24-РС від 07.03.2024 у термін до 30.04.2024 та до 30.05.2024, а саме: військова агресія РФ проти України, що стало підставою введення воєнного стану, продовження дії правового режиму воєнного стану, введення (продовження дії) комендантської години, військові дії, ракетні обстріли, внаслідок яких пошкоджено об`єкти енергетичної інфраструктури у м. Києві та Київській області, що спровокувало дефіцит енергопотужностей та вимушене обмеження споживання електроенергії, як наслідок, унеможливлення виконання роботи тривалий час, сповільнення роботи підприємства, призупинення робочих процесів на виробничих потужностях ПрАТ «Трикотажна фабрика «РОЗА». Датою настання вказаних обставин визначено 16.05.2024, датою закінчення - 12.09.2024. Водночас, докази надсилання вказаного сертифікату позивачу відсутні.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 наголосив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу. Аналогічні висновки також викладено і у постановах від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, від 19.12.2023 у справі № 911/1625/22, від 09.04.2024 у справі № 905/342/23, від 06.06.2024 у справі № 910/6405/23, від 25.06.2024 у справі № 904/4103/23.

Оцінюючи вищенаведені докази відповідача на підтвердження настання для нього форс-мажорних обставин, суд зазначає, що сам факт введення воєнного стану на території України не є імперативною підставою для звільнення всіх боржників від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання за час існування форс-мажорних обставин. У кожному конкретному випадку у конкретних відносинах боржник має довести безпосередній вплив непереборної обставини на можливість виконання ним зобов`язання.

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин (постанова Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21).

Враховуючи, що договір між сторонами укладено вже під час дії воєнного стану в Україні й, відповідно, у цей час відповідачем взято на себе зобов`язання із поставки товару до 30.04.2024 та до 31.05.2024, до того ж, вказаний строк поставки вже є продовженим відповідно до додаткової угоди № 1 від 29.03.2024, суд критично ставиться до того, що саме з 16.05.2024 для відповідача виникли форс-мажорні обставини, пов`язані із воєнним станом в Україні.

Так, зазначені обставини вже існували на дату укладення договору - 07.03.2024, отже під час погодження строків поставки товару обидві сторони повинні були виходити з вже існуючих тоді обставин воєнного стану, а також враховувати ймовірність аварійних та стабілізаційних відключень електроенергії, які вже існували на час укладення договору.

На переконання суду, зазначені відповідачем обставини мали характер загальновідомих, а отже Приватне акціонерне товариство «Трикотажна фабрика «РОЗА» мало усвідомлювати можливість настання негативних наслідків для виконання взятих на себе зобов`язань. Укладаючи договір на таких умовах, постачальник добровільно взяв на себе ризики, пов`язані з наявністю об`єктивних перешкод для виконання поставки у визначені в договорі строки.

Отже, такі обставини не можуть кваліфікуватися як надзвичайні у розумінні законодавства, адже вони не є новими чи непередбачуваними для сторін.

При цьому, відповідачем не надано будь-яких підтверджуючих доказів реальної неможливості вчасного виконання договірних зобов`язань із поставки товару, зазначених у сертифікаті Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати від 23.09.2025 № 576/03.23 (№ 3200-25-1838), які б прямо підтверджували причинно-наслідковий зв`язок між відключеннями енергопостачання та неможливістю своєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором. Також відсутні докази звернення відповідача до позивача з метою продовження строків поставки товару.

До того ж, судом враховано погоджені відповідачем умови 10.1., 10.2. договору, у яких, зокрема, визначено, що сторони свідомо укладають договір, який буде виконуватися під час дії воєнного стану, який не буде вважатися форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили), та сторони не мають права посилатися на такі обставини як форс-мажор.

В зв`язку з зазначеним, суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від відповідальності в зв`язку з форс-мажорними обставинами.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Тобто, неустойка - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.

Водночас, неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер, а її застосування має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Суд враховує, що у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 зазначено, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання (відповідач).

Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення.

Водночас, закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 551 ЦК, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. Найчастіше судами враховуються такі обставини (постанови Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 916/3211/16, від 26.01.2021 у справі № 922/4294/19, від 24.02.2021 у справі № 924/633/20, від 16.03.2021 у справі № 922/266/20): ступінь виконання зобов`язання боржником (співвідношення між сумою простроченого зобов`язання та загальною сумою зобов`язання); причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; тривалість прострочення виконання; наслідки порушення зобов`язання для кредитора; поведінку боржника (системність порушення, чи навпаки - порушення з боку боржника мало винятковий характер; намагання/зусилля боржника погасити борг або погашення основної заборгованості на момент звернення до суду, намагання врегулювати спір в досудовому порядку, звернення з пропозиціями про реструктуризацію боргу до кредитора); поведінку кредитора; майновий стан кредитора та боржника (наявність збитків, заборгованості по виплаті заробітної плати); негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, населення); ризики настання неплатоспроможності боржника; статус боржника, предмет діяльності боржника (забезпечення оборонних потреб, безпеки та здоров`я населення); майнові, а також інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.

У постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду виснувала, що чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою для зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частин 1, 2 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Наведені висновки узгоджуються з нормами закону, які регулюють можливість зменшення розміру штрафних санкцій та є засобом недопущення їх використання ані як засобу для отримання необґрунтованих доходів, ані як способу уникнути відповідальності. У питанні про зменшення розміру неустойки, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, суд щоразу виходить з конкретних обставин. Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема практиці Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі № 910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22).

Як встановлено вище, відповідачем порушено свої договірні зобов`язання в частині строків поставки товару, у зв`язку з чим позивач скористався своїм правом на нарахування штрафних санкцій відповідно до п. 8.2. договору за таке порушення.

В обґрунтування необхідності зменшення неустойки відповідач посилається на її значний розмір у порівнянні зі збитками кредитора; винятковий характер ситуації, оскільки прострочення є наслідком доведених саме для цього договору форс-мажорних обставин, підтверджених сертифікатом про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 23.09.2025 № 3200-25-1838 виданим Київською обласною (регіональною) торгово-промисловою палатою; виконанням Приватним акціонерним товариством «Трикотажна фабрика «Роза» ролі у підтриманні галузі обороноздатності держави, доказом чого є статус критично важливого для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, про що свідчить відповідний наказ Міністерства економіки України від 17.02.2025 № 1220; ступінь виконання зобов`язання і причини неналежного виконання або невиконання, незначний характер прострочення. Крім того, відповідач зазначив, що стягнення максимально можливих розмірів штрафних санкцій підірве його фінансовий стан та зумовить збитковість його діяльності.

Позивач заперечував щодо клопотання відповідача про зменшення неустойки, зазначаючи про недоведеність підстав для такого зменшення, а також ненадання належних і допустимих доказів на підтвердження винятковості обставин, які склалися у відповідача, та у зв`язку з якими необхідно зменшувати розмір штрафних санкцій.

Судом взято до уваги причини, на які посилається відповідач щодо затримки виконання зобов`язання, а саме пошкодження об`єктів енергетичної інфраструктури внаслідок ракетних обстрілів РФ, та дефіцит енергопотужностей, що є загальновідомим фактом. Також суд враховує, що відповідач є критично важливим підприємством для функціонування економіки та забезпечення діяльності населення в особливий період.

Отже, враховуючи скрутний фінансовий стан відповідача, що підтверджується звітом про фінансові результати за 1 квартал 2025 роки, ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, а також зважаючи на відсутність доказів понесення позивачем збитків та інших негативних наслідків через незначне прострочення виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару, враховуючи економічну ситуацію та воєнний стан в Україні, суспільну необхідність господарської діяльності Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза», виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, з метою забезпечення балансу інтересів сторін, при цьому беручи до уваги інтереси обох сторін, суд вважає за можливе частково задовольнити клопотання відповідача та на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір пені та штрафу на 90%. Відтак, з відповідача підлягає стягненню, пеня у розмірі 420 997,85 грн та штраф у розмірі 100 282,53 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами частин 1, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються у повному обсязі на відповідача, оскільки часткове задоволення позову зумовлене зменшенням судом пені та штрафу, а відтак витрати по сплаті судового збору відшкодовуються у розмірі, сплаченому позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби розмір штрафних санкцій судом не було зменшено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «РОЗА» (вул. М. Грінченко, буд. 2/1, м. Київ, 03038; ідентифікаційний код 00307313) на користь Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» (вул. Дегтярівська, буд. 13/24, м. Київ, 04119; ідентифікаційний код 44830311) 420 997,85 грн пені, 100 282,53 грн штрафу та 62 553,65 грн судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 15.12.2025.

Суддя Т.Ю. Трофименко