ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"17" грудня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/3654/24 (922/4527/25)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

без виклику представників сторін

розглянувши заяву про забезпечення позову по справі

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗІТА-ТКФ" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Венської Оксани Олександрівни в особі
до ОСОБА_1 , ОСОБА_2
про покладення субсидіарної відповідальності та стягнення коштів
в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗІТА-ТКФ"

ліквідатор у справі №922/3654/24 про банкрутство ТОВ ЗІТА-ТКФ арбітражний керуючий Венська Оксана Олександрівна

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Харківської області від 17.03.2025 визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗІТА-ТКФ" () банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців.

Ухвалою суду від 01.09.2025 призначено ліквідатором у справі №922/3654/24 про банкрутство ТОВ ЗІТА-ТКФ арбітражного керуючого Венську Оксану Олександрівну (свідоцтво на право здійснення діяльності арбітражного керуючого № 174 від 24 квітня 2013 року, (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ; адреса для листування: а/с 162, м. Дніпро, 49000).

17.12.2025 від ТОВ ЗІТА-ТКФ в особі ліквідатора до суду надійшла позовна заяву (вх. №4527/25) про покладення субсидіарної відповідальності на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за зобов`язаннями ТОВ «ЗІТА-ТКФ» на загальну суму 90 036 227,63 грн, про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗІТА-ТКФ» у розмірі 85 534 416,20 грн на ОСОБА_2 та у розмірі 4 501 811,38 грн на ОСОБА_1 .

Стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 85 534 416,20 грн на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗІТА-ТКФ» () у якості субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ТОВ «ЗІТА-ТКФ».

Стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 4 501 811,38 грн користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗІТА-ТКФ» () у якості субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ТОВ «ЗІТА-ТКФ».

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 17.12.2025 здійснено автоматичний розподіл зазначеної заяви між суддями, присвоєно їй єдиний унікальний номер судової справи №922/3654/24 (922/4527/25) та визначено її до розгляду судді Прохорову С.А.

Ухвалою суду від 17.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/3654/24 (922/4527/25).

Постановлено здійснювати розгляд справи №922/3654/24 (922/4527/25) в межах справи № 922/3654/24 про банкрутство ТОВ "ЗІТА-ТКФ" за правилами спрощеного позовного провадження.

Призначено судове засідання у справі на 12 січня 2026 р.

Також, разом з позовною заявою, позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить суд:

- накласти арешт на майно, що належить або підлягає передачі ОСОБА_1 у межах ціни позову у сумі 90 036 227,63 грн.

- накласти арешт на грошові кошти, що належать або підлягають передачі та/або сплаті ОСОБА_1 та знаходяться на банківських рахунках ОСОБА_1 у межах ціни позову у сумі 90 036 227,63 грн.

- накласти арешт на майно, що належить або підлягає передачі ОСОБА_2 у межах ціни позову у сумі 90 036 227,63 грн.

- накласти арешт на грошові кошти, що належать або підлягають передачі та/або сплаті ОСОБА_2 та знаходяться на банківських рахунках ОСОБА_2 у межах ціни позову у сумі 90 036 227,63 грн.

Розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 4, ч. 5 та ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України встановлено наступне:

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Слід вказати, що з огляду на положення ст.ст. 13, 74, 80 ГПК України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Забезпечення позову по суті - це тимчасові обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача чи інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача та недопущення в разі задоволення позову немайнового характеру істотного утруднення чи неможливості ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність та обґрунтованість позовних вимог.

До предмета доказування на цій стадії входить лише питання про те, чи може існуючий стан організації правовідносин ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача чи інших осіб з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, а також у здійсненні ефективного захисту або поновленні порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення. Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21).

Водночас, адекватність заходів забезпечення позову, що застосовуються господарським судом, визначається їх відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві чи іншим особам вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Положення статті 136 ГПК України пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73, 74 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується в якості гарантії задоволення вимог позивача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Отже, заява про забезпечення позову повинна бути обґрунтованою з поданням належних і допустимих доказів, що підтверджують можливість виникнення в подальшому ускладнень при виконанні судового рішення, забезпеченні ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом залежно від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Так, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову або унеможливлення ефективного захисту чи поновлення прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22, від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22, від 18.05.2023 у справі № 910/14989/22, від 24.06.2022 у справі № 904/8506/21.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду.

Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення. Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому, обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Так судом було встановлено наступне.

Позивач - ТОВ «ЗІТА-ТКФ» в особі ліквідаторі Венської О.О. звернувся до Господарського суду Харківської області з заявою про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ТОВ «ЗІТА-ТКФ» на керівника та засновника банкрута.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був керівником ТОВ «ЗІТА-ТКФ» з 21.08.2012 по 15.12.2023, тобто виконував повноваження директора боржника у підозрілий період (три роки до дати відкриття провадження у справі про банкрутство), ОСОБА_2 у вказаний період був і залишається учасником ТОВ «ЗІТА-ТКФ» із часткою в статутному капіталі товариства 50% номінальною вартістю 669 438,00 грн., та є кінцевим бенефіціарним власником з прямим вирішальним впливом на боржника.

Загальний розмір грошових вимог кредиторів ТОВ «ЗІТА-ТКФ» на день подання цієї заяви становить 90 036 227,63 грн. (дев`яносто мільйонів тридцять шість тисяч двісті двадцять сім грн. 63 коп.).

При цьому, основна сума вказаних кредиторських вимог виникла у період 2022-2023 років, тобто, коли керівництво боржника здійснював ОСОБА_1 , за участю засновника ОСОБА_2 .

Структура кредиторської заборгованості здебільшого складається з заборгованості перед бюджетом у вигляді несплачених боржником податків, а саме, несплачені митні платежі у сумі 56 925 889,20 грн., несплачені санкції до бюджету 59 513,13 грн.

Згідно витягу з ЄДР, у період виникнення та стягнення цієї заборгованості, керівник Миколайчук А.І. та засновник ОСОБА_2 вчинили дії щодо зміни місця реєстрації ТОВ «ЗІТА-ТКФ» та зміни керівника ТОВ «ЗІТА-ТКФ», що підтверджується відповідними записами у реєстрі.

15.12.2023 відбулась державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу №028093883 - зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи, зміна фізичних осіб або зміна відомостей про фізичних осіб платників податків, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо.

Також, під час ліквідаційної процедури, ліквідатором встановлено, що 20.06.2022 ТОВ «ЗІТА-ТКФ» та Міністерством оборони України було укладено Договір №286/3/22/224 від 20.06.2022 та Договір №286/3/22/223 від 20.06.2022 про закупівлю для державних потреб товарів речової служби (за кошти Державного бюджету України)

За вказаними договорами МОУ перерахувало грошові кошти на загальну суму 315 627 017,00 грн. (без ПДВ).

З банківських виписок не вбачається закупівля матеріалів та розрахунки за пошив зазначеного товару у відповідній кількості та згідно номенклатури, відображеній у калькуляціях.

Разом з цим, згідно документів, наданих Чернівецькою митницею, вбачається, що ТОВ «ЗІТА-ТКФ» завезла на митну територію України товар від постачальника LINK BUSINESS GIDA URUNLERI PAZARLAMA DIS TICARET VE DANISMANLIK LIMITED SIRKETI, Індивідуальне обмундирування (35810000-5). Куртка вітровологозахисна зимова у кількості 91 457 штук на загальну суму 4 481 393 доларів США (USD), що в еквіваленті становить 163 878 268,00 грн.

Однак, посадові особи боржника не сплатили митні платежі, які на тепер складають суму кредиторських вимог Чернівецької митниці на суму 56 926 494,20 грн. На рахунках грошові кошти відсутні повністю.

Відповідно до укладених з Міністерством оборони України договорами №286/3/22/224 від 20.06.2022 та №286/3/22/223 від 20.06.2022, ТОВ «ЗІТА-ТКФ» мало виконати пошив індивідуального обмундирування. Однак, з наданих ліквідатору митних декларацій вбачається, що у Туреччині закуповувалося готове індивідуальне обмундирування, що виготовлене у Китайській Народній Республіці. При цьому, з цих же банківських виписок прослідковується, що ТОВ «ЗІТА-ТКФ» у цей час закуповувало матеріал та нитки для пошиття виробів. Однак первинних документів та залишків закуповуваного матеріалу у боржника під час інвентаризації не виявлено. Так само не виявлено, що ці матеріали були використані і готова продукція продана. Зазначене підтверджує фіктивність господарських операції по банківським рахункам боржника та недоцільне використання грошових коштів банкрута з метою доведення ТОВ «ЗІТА-ТКФ» до банкрутства.

При цьому, ліквідатором Венською О.О. встановлено, що у ТОВ «ЗІТА-ТКФ» відсутні оригінали первинної документації щодо господарських операцій із зазначеними нерезидентами, на рахунки яких були перераховані грошові кошти.

Як зазначається ліквідатором, в ході здійснення заходів ліквідаційної процедури ліквідатором Венською О.О. було встановлено, що один із засновників ТОВ «ЗІТА-ТКФ», а саме, ОСОБА_2 , є директором та засновником ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТК-ФУРНІТУРА» (, 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд., 7д) та засновником ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАБРИКА НИТОК «БАРВА» (, 02081, місто Київ, вул.Здолбунівська, будинок 7д, корпус Д), зокрема.

При цьому, при проведенні аналізу фінансово-бухгалтерської документації ТОВ «ЗІТА-ТКФ» арбітражний керуючий Камінська А.А. виявила, що ТОВ «ЗІТА-ТКФ» здійснювало перерахування грошових коштів на рахунок ТОВ «ТК-ФУРНІТУРА» та ТОВ «ФАБРИКА НИТОК «БАРВА».

При цьому, жодних первинних документів щодо означених операцій на суму господарських операцій, а також залишків товарно-матеріальних цінностей за наслідками цих операцій у боржника відсутні і ліквідатору передані не були.

На балансі ТОВ «ЗІТА-ТКФ» обліковувався транспортний засіб - VOLKSWAGEN CADDY, 1968, (2010), синій, № двиг. НОМЕР_2 , № шасі, № куз. НОМЕР_3 , який було відчужено колишнім директором банкрута ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу №175 від 21.11.2023 на користь заінтересованої особи в розумінні ст. 1 КУзПБ. Зазначений транспортний засіб був переоформлений на підставі договору купівлі-продажу на нового власника - ОСОБА_3 , яка була зареєстрована у Житомирській області, Народицькому районі, с. Норинці та якій було видано Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу 08.12.2023. При цьому, купівля-продаж зазначеного автомобіля відбулася за ціною, що значно нижча за ринкову. Згідно банківських виписок по рахунку ТОВ «ЗІТА-ТКФ» № НОМЕР_4 у АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3 сплатила за автомобіль 100 000,00 грн. двома платежами: 19.06.2023 50 000,00 грн. та 19.10.2023 50 000,00 грн.

Крім того, з аналізу банківських виписок ліквідатором Венською О.О. встановлено, що з балансу ТОВ «ЗІТА-ТКФ» було виведене обладнання, яке використовувалось банкрутом для здійснення господарської діяльності.

Згідно банківських виписок по рахунку ТОВ «ЗІТА-ТКФ» № НОМЕР_4 у АТ КБ «Приватбанк» ФОП ПЕТРУК АНДРIЙ ГРИГОРОВИЧ здійснив часткову оплату за обладнання банкрута на загальну суму 458 750,00 грн.

У вказаний вище період ТОВ «ЗІТА-ТКФ» для здійснення статутної діяльності використовувала виробничі потужності, які були розташовані, в тому числі за адресою державної реєстрації юридичної особи.

Вказане вище нерухоме майно (нежитлова будівля готелю) за адресою попереднього місця реєстрації боржника: АДРЕСА_2 , яке знаходилось у користуванні боржника, належить на праві власності учаснику ТОВ «ЗІТА-ТКФ» ОСОБА_2 .

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача про те, що за наявності заяви ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ТОВ «ЗІТА-ТКФ» на керівника та засновника банкрута Відповідачами можуть бути прийняті рішення про виведення активів і грошових коштів, що може суттєво ускладнити виконання рішення суду у цій справі, в разі прийняття його на користь позивача, з урахуванням того, що стягнення дебіторської заборгованості банкрута за відсутності інших реальних активів, є пріоритетним для виконання ліквідатором завдань процедури банкрутства для задоволення вимог кредиторів.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (пункт 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі №914/1570/20). Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити тощо. Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 01.05.2023 у справі №914/257/23, від 06.03.2023 у справі № 916/2239/22.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні наявності обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову (застосування певного виду забезпечення).

Частиною 1 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна документально обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно статті 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Обраний заявником спосіб забезпечення позову передбачено положеннями ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, не зупинять господарської діяльності осіб щодо якої вживаються заходи, саме до цієї особи подано позов.

Спосіб забезпечення позову є співмірними і відповідає критеріям розумності, обґрунтованості та адекватності, забезпечить збалансованість інтересів учасників спірних правовідносин, запобіжить порушенням у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів учасників процесу, відповідає інституту забезпечення позову в господарському процесі.

Суд наголошує, що заходи забезпечення позову є тимчасовими на період вирішення спору по суті та спрямовані на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Стала та актуальна практика Верховного Суду покладає на заявника необхідність обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову, однак визначає, що такі обґрунтування не обов`язково мають бути доведеними доказами вчинення боржником дій, спрямованих на утруднення виконання судового рішення (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08.07.2024 зі справи № 916/143/24.

Отже, з огляду на вищевказані норми та наведені обставини у сукупності, розглянувши заяву про забезпечення позову, виходячи з характеру обставин справи, суд дійшов висновку про її задоволення.

Однак суд зауважує, що позивачем заявлені вимоги про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 85 534 416,20 грн, а з ОСОБА_1 у сумі 4 501 811,38 грн, а тому така заява підлягає задоволенню частково, а саме в межах окремо заявлених до кожного з відповідачів вимог, а не в межах загальної ціни позову.

Суд також зазначає про відсутність необхідності вирішення питання щодо зустрічного забезпечення станом на день вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому процесуальним законом не встановлено обов`язку суду вимагати від особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (частина перша статті 141 ГПК України): відповідна вимога лише може висуватися судом з урахуванням обставин справи, але не визначається як неодмінна умова забезпечення позову. Аналогічна позиція викладена у Постанові КГС ВС від 19.02.2019 у справі № 911/1695/18.

Керуючись ст. 136, 137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву позивача про забезпечення позову у справі №922/3654/24 (922/4527/25) частково.

З метою забезпечення позову у справі №922/3654/24 (922/4527/25) вжити заходи забезпечення позову до розгляду і винесення остаточного рішення у цій справі, а саме:

Накласти арешт на майно, що належить або підлягає передачі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 ) в межах заявлених позовних вимог у сумі 4 501 811,38 грн.

Накласти арешт на грошові кошти, що належать або підлягають передачі та/або сплаті ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 ) та знаходяться на банківських рахунках ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 ) в межах заявлених позовних вимог у сумі 4 501 811,38 грн.

Накласти арешт на майно, що належить або підлягає передачі ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_4 ) в межах заявлених позовних вимог у сумі 85 534 416,20 грн.

Накласти арешт на грошові кошти, що належать або підлягають передачі та/або сплаті ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_4 ) та знаходяться на банківських рахунках ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_4 ) в межах заявлених позовних вимог у сумі 85 534 416,20 грн.

Стягувачем за цією ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗІТА-ТКФ" (м. Харків, пр. Науки, 27-Б, ) в особі лідквідатора - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Боржниками за цією ухвалою є:

- ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_4 )

- ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 )

Ухвала набирає законної сили 17.12.2025 та підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років до 18.12.2028.

Ухвала може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду в порядку ст. 256-257 ГПК України протягом десяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала підписана 17.12.2025.

Суддя Прохоров С.А.