ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2025 р. Справа № 910/15944/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Євсікова О.О.

Корсака В.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2025

у справі № 910/15944/20 (суддя Корабань Я.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія"

до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "УКРЕНЕРГО"

про зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуг з передачі електричної енергії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" (далі - позивач; ТОВ "Торгова електрична компанія"; Товариство; апелянт; скаржник) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "УКРЕНЕРГО" (надалі - відповідач; ПрАТ "УКРЕНЕРГО") про зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуг з передачі електричної енергії за договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0264-02024 від 01.01.2019 на суму 96 569 017,62 грн (вартість послуг з передачі електричної енергії, які були нараховані на обсяги електричної енергії в період з 01.07.2019 по 31.08.2019), з відповідним коригуванням актів приймання-передачі послуг за липень та серпень 2019 року.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.ст. 11, 202, 526, 626, 627 Цивільного кодексу України, ст.ст. 175, 193 Господарського кодексу України, ст. 33 Закону України "Про ринок електричної енергії", ст.ст. 6, 14 Закону України "Про ціни і ціноутворення", мотивовані тим, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2020 у справі № 640/12695/19, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2020, визнані протиправними та скасовані постанови НКРЕКП від 07.06.2019 № 954, від 07.06.2019 № 955 та від 12.07.2019 № 1411, якими було встановлено відповідні тарифи за електричну енергію, а тому позивач просив господарський суд здійснити перерахунок за тарифами, що діяли раніше до періоду дії спірних постанов.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.04.2025 у справі № 910/15944/20 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Згідно висновків місцевого господарського суду, постанови НКРЕКП № 954 та № 955 від 07.06.2019, № 1411 від 12.07.2019, на підставі яких відповідачем розраховувалась позивачу вартість послуг за договором у період липень-червень 2019 року в судовому порядку скасовані не були, а тому були діючими в спірний період. За таких обставин, відсутні підстави для незастосування вказаних вище постанов до правовідносин, що виникли між сторонами спору, як користувачем та оператором системи передачі електричної енергії, а тому вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок вартості послуг з передачі електричної енергії за договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0264-02024 від 01.01.2019 на суму 96 569 017,62 грн (вартість послуг з передачі електричної енергії, які були нараховані на обсяги електричної енергії в період з 01.07.2019 по 31.08.2019), з відповідним коригуванням актів приймання-передачі послуг за липень та серпень 2019 року, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ "Торгова електрична компанія" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2025 по справі № 910/15944/20 та прийняти нове, яким позов ТОВ "Торгова електрична компанія" задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що з огляду на неконституційність положень Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», на час виникнення спірних правовідносин НКРЕКП не могла діяти як державний регулятор у сферах енергетики та комунальних послуг, у зв`язку з чим постанови від 07.06.2019 та від 12.07.2019 № 954, № 955, № 1411 не є такими, що прийняті на виконання вимог Конституції України та відповідно Закону України «Про ринок електричної енергії». Втім, Господарський суд міста Києва не взяв до уваги посилань представника позивача у судовому засіданні 22.04.2025 на неконституційність положень Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг». При цьому відсутність таких посилань, як на підставу позову, не звільняє суд від самостійного здійснення правильної правової кваліфікації та застосування для прийняття рішення тих норм матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. В наведеному скаржник звернув увагу на рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 № 5-р/2019.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2025, апеляційна скарга у справі № 910/15944/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2025 у справі № 910/15944/20. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2025 у справі № 910/15944/20 призначено на 04.08.2025.

До апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач акцентує, що постановою Верховного Суду від 13.03.2025 у справі № 640/12695/19 залишено без змін рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2024, яким відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів», Комунального підприємства «Харківводоканал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Побужський феронікелевий комбінат» до НКРЕКП про визнання протиправною постанови НКРЕКП від 07.06.2019 № 954 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії ДП «НЕК «УКРЕНЕРГО» на ІІ півріччя 2019 року протиправною, нечинною та такою, що не підлягає застосуванню з моменту її прийняття; визнання постанови НКРЕКП від 07.06.2019 № 955 «Про встановлення тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління ДП «НЕК «УКРЕНЕРГО» на ІІ півріччя 2019 року» протиправною, нечинною та такою, що не підлягає застосуванню з моменту її прийняття; визнання постанови НКРЕКП від 12.07.2019 № 1411 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії ДП «НЕК «УКРЕНЕРГО» протиправною, нечинною та такою, що не підлягає застосуванню з моменту її прийняття; зобов`язання утриматись від вчинення дій з прийняття постанов про встановлення тарифів на послуги з передачі електричної енергії. Відтак, вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2025 у справі № 910/15944/20 є законним та обґрунтованим, яке ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

01.08.2025 до суду апеляційної інстанції апелянтом подано додаткові пояснення у справі.

У зв`язку з повітряною тривогою, задля збереження життя і здоров`я та убезпечення відвідувачів, суддів та працівників апарату суду, враховуючи розпорядження голови Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2022 № 3, судове засідання, призначене на 04.08.2025, не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2025 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2025 у справі № 910/15944/20 призначено на 29.09.2025.

У судовому засіданні 29.09.2025 оголошено перерву до 03.11.025.

Представник апелянта в судовому засіданні 03.11.2025 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2025 по справі № 910/15944/20 та прийняти нове, яким позов ТОВ "Торгова електрична компанія" задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 01.01.2019 між ПрАТ "УКРЕНЕРГО" (оператор системи передачі; ОСП) та ТОВ "Торгова електрична компанія" (користувач) укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0264-02024 (скорочено - Договір) відповідно до п. 1.1. якого відповідач зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі - послуга), а позивач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що ціна договору визначається згідно з діючим на момент надання послуги тарифом на послуги з передачі електричної енергії, встановленим Регулятором, що оприлюднюється ОСП на власному веб-сайті в мережі Інтернет.

За п. 4.1. Договору для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяг послуги: 1) плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем і погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць; 2) визначення фактичного обсягу послуги у розрахунковому місяці здійснюється на підставі даних щодо погодинних обсягів передачі електроенергії по точках комерційного обліку, які зареєстровані за відповідним користувачем (додаток № 2). З цією метою застосовується дані обліку адміністратора комерційного обліку та ЕІС користувача.

Відповідно до умов п. 6.2. Договору користувач здійснює поетапну передоплату планової вартості послуги ОСП таким чином: 1 платіж - до 17.00 години другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 5 цього договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно, або шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуг, яка визначена згідно з розділом 5 договору, у кожен з наступних періодів: 2 платіж - з 06 до 10 числа розрахункового місяця, 3 платіж - з 11 до 15 числа розрахункового місяця, 4 платіж - з 16 до 20 числа розрахункового місяця, 5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця.

При цьому розмір оплати у вказані періоди повинен бути не менше планової вартості послуг, яка визначена згідно з умовами розділу 5 цього договору.

Згідно п. 6.5. Договору користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з моменту та на підставі отримання акту приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих виконавцем, або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" (далі - Сервіс), з використанням електронно-цифрового підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п. 6.6. Договору у разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі послуги користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі послуги вартість послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з моменту отримання акта. Процедура оскарження не звільняє Користувача від платіжного зобов`язання у встановлений договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дати отримання акта приймання-передачі послуги, то вважається, що цей акт прийнято без розбіжностей.

Користувач зобов`язаний, зокрема, повертати ОСП підписані зі свого боку акти у терміни та відповідно до порядку, що визначені в розділах 6 та 10 Договору, здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за послуги на умовах, визначених Договором (розд. 9 Договору).

У періоді липень-серпень 2019 року позивач отримував від відповідача послуги з передачі електричної енергії в наступних обсягах та за вартістю зазначеною відповідачем в наданих первинних документах: за липень 2019 року - 151 645,959 МВт*г за тарифом 347,43 грн/МВт*г у загальній сумі 63 223 626,65 грн та за серпень 2019 року - 143 253,136 МВт*г за тарифом 312,14 грн/МВт*г у загальній сумі 53 658 040,64 грн, а всього на суму 116 881 667,29 грн.

Відповідачем були направлені позивачу наступні первинні документи щодо оформлення операцій:

за липень 2019 року:

- акт від 31.07.2019 приймання-передачі послуги за липень 2019 року, відповідно до якого було визначено обсяг послуги з передачі електричної енергії - 143623,552 МВт*год. та вартість за ставкою 347,43 грн/МВт*год. на загальну суму з ПДВ 61 129 704,80 грн;

- акт від 28.11.2019 коригування до акту від 31.07.2019 приймання-передачі послуги з передачі електричної енергії до договору від 01.01.2019 №0264-0224, відповідно до якого було визначено скоригований обсяг послуги з передачі електричної енергії за липень 2019 року - 151645,959 МВт*год. та вартість за ставкою 347,43 грн/МВт*год. на загальну суму з ПДВ 63 223 626,65 грн.;

за серпень 2019 року:

- акт від 31.08.2019 приймання-передачі послуги за серпень 2019 року, відповідно до якого було визначено обсяг послуги з передачі електричної енергії - 137964,026 МВт*год. та вартість за ставкою 312,14 грн/МВт*год. на загальну суму з ПДВ 51 676 909,30 грн;

- акт від 02.01.2020 коригування до акту від 31.08.2019 приймання-передачі Послуги з передачі електричної енергії до договору від 01.01.2019 №0264-0224, відповідно до якого було визначено скоригований обсяг послуги з передачі електричної енергії за серпень 2019 року - 143253,136 МВт*год. та вартість за ставкою 312,14 грн/МВт*год. на загальну суму з ПДВ 53 658 040,64 грн.

Стороною позивача вказані вище первинні документи підписані не були по причині незгоди з вартісними показниками та обсягами вказаними в них.

Разом з тим, позивачем сплачено відповідачу вартість наданих за договором послуги у липні-серпні 2019 року у загальній сумі 70 445 373,66 грн, що підтверджується долученими копіями платіжних інструкцій.

Предметом заявленого позову є вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок вартості послуг з передачі електричної енергії за договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0264-02024 від 01.01.2019 на суму 96 569 017,62 грн (вартість послуг з передачі електричної енергії, які були нараховані на обсяги електричної енергії в період з 01.07.2019 по 31.08.2019), з відповідним коригуванням актів приймання-передачі послуг за липень та серпень 2019 року.

Підставами позову є те, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2020 у справі № 640/12695/19, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2020, визнані протиправними та скасовані постанови НКРЕКП від 07.06.2019 № 954, від 07.06.2019 № 955 та від 12.07.2019 № 1411, якими було встановлено відповідні тарифи за електричну енергію, а тому позивач просив здійснити перерахунок за тарифами, що діяли раніше до періоду дії спірних постанов, а саме відповідно до постанови НКРЕКП від 12.12.2018 № 1905.

У відзиві на позов відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог та, зокрема, зазначав, що вартість послуг за липень-серпень 2019 року була розрахована відповідно до постанов НКРЕКП, які були чинними станом на вказаний період.

Подібні за змістом твердження щодо обставин справи наведені апелянтом та відповідачем у апеляційній скарзі та відзиві на неї відповідно.

Приймаючи до уваги фактичні обставини справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2020 у справі № 640/12695/19, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2020, визнані протиправними та скасовані постанови НКРЕКП від 07.06.2019 № 954, від 07.06.2019 № 955 та від 12.07.2019 № 1411, якими було встановлено відповідні тарифи за електричну енергію, а тому позивач просив здійснити перерахунок за тарифами, що діяли раніше до періоду дії спірних постанов, а саме відповідно до постанови НКРЕКП від 12.12.2018 № 1905.

Закон України "Про ринок електричної енергії" визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що:

- оператор системи передачі - юридична особа, відповідальна за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії;

- користувачі системи передачі/розподілу (далі - користувачі системи) - фізичні особи, у тому числі фізичні особи - підприємці, або юридичні особи, які відпускають або приймають електричну енергію до/з системи передачі/розподілу або використовують системи передачі/розподілу для передачі/розподілу електричної енергії;

- електропостачальник - суб`єкт господарювання, який здійснює продаж електричної енергії за договором постачання електричної енергії споживачу;

- постачання електричної енергії - продаж, включаючи перепродаж, електричної енергії;

- передача електричної енергії (далі - передача) - транспортування електричної енергії електричними мережами оператора системи передачі від електричних станцій до пунктів підключення систем розподілу та електроустановок споживання (не включаючи постачання електричної енергії), а також міждержавними лініями;

- міждержавна лінія електропередачі - лінія електропередачі, що перетинає кордон між Україною та іншою державою і з`єднує об`єднану енергетичну систему України з системою передачі суміжної держави.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 57 Закону України "Про ринок електричної енергії" електропостачальникам надано право купувати та продавати електроенергію на ринку електричної енергії, здійснювати експорт-імпорт електричної енергії за вільними цінами.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про надання послуг з передачі.

Згідно п. 1.2 розділу ХІ Кодексу системи передачі послуги з передачі електричної енергії та з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління надаються на договірних засадах на основі типових договорів згідно з порядком, визначеним цим Кодексом.

Доступ до системи передачі надається користувачу лише на підставі укладеного договору про надання послуг з передачі електричної енергії. Діяльність на ринку електричної енергії без укладення договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління у випадках, передбачених цим Кодексом, не допускається (п. 1.3 розділу ХІ Кодексу системи передачі).

Пунктом 5.1 розділу ХІ Кодексу системи передачі встановлено, що договір про надання послуг з передачі електричної енергії визначає організаційні, технічні та фінансові умови, на яких ОСП здійснює передачу електричної енергії електричними мережами системи передачі. Договір встановлює обов`язки та права сторін у процесі передачі електричної енергії електричними мережами оператора системи передачі від виробників до систем розподілу та споживачів, а також при здійсненні експорту електричної енергії.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 6 Закону України "Про ринок електричної енергії" державне регулювання ринку електричної енергії здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства. До повноважень Регулятора на ринку електричної енергії належать:

- затвердження правил ринку, правил ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку, кодексу системи передачі, кодексу систем розподілу, кодексу комерційного обліку, правил роздрібного ринку, правил управління обмеженнями та порядку розподілу пропускної спроможності міждержавних перетинів, інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії;

- встановлення (зміна) тарифів на послуги з передачі електричної енергії.

Положеннями п. 3 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" закріплено, що Регулятор здійснює державне регулювання, зокрема, шляхом формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом.

Отже, в розумінні ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" Регулятором ринку електричної енергії є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП).

12.12.2018 НКРЕКП прийнято постанову № 1905 "Про встановлення тарифу на передачу електричної енергії ДП "НЕК "Укренерго" на 2019 рік", якою встановлено тариф на передачу електричної енергії, включаючи плату за централізоване диспетчерське (оперативно- технологічне) управління об`єднаною енергетичною системою України на рівні 5,926 коп/КВт год.

Постановою НКРЕКП від 22.04.2019 № 585 був затверджений Порядок встановлення (формування) тарифу на послуги з передачі електричної енергії (надалі - Порядок).

У пункті 1.2 вказаного вище Порядку визначено, що тариф на послуги з передачі електричної енергії (далі - тариф) - розмір плати в розрахунку на одиницю обсягу передачі (споживання), експорту електричної енергії електричними мережами визначеної якості, що забезпечує відшкодування ліцензіату обґрунтованих витрат на здійснення діяльності, а також отримання прибутку.

Постановою НКРЕКП від 07.06.2019 № 954 установлено ДП "НЕК "Укренерго" на II півріччя 2019 року тариф на послуги з передачі електричної енергії на рівні 347,43 грн/МВт год (без урахування податку на додану вартість) та структуру тарифу на послуги з передачі електричної енергії згідно з додатком. Визнано такою, що втратила чинність, постанову НКРЕКП від 12.12.2018 № 1905.

Відповідно до постанови НКРЕКП від 07.06.2019 № 955 установлено ДП "НЕК "Укренерго" на II півріччя 2019 року тариф на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління на рівні 8,90 грн/МВт год (без урахування податку на додану вартість) та структуру тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління згідно з додатком.

Постановою НКРЕКП від 12.07.2019 № 1411 установлено ДП "НЕК "Укренерго" з 01.08.2019 тариф на послуги з передачі електричної енергії на рівні 312,14 грн/МВт·год (без урахування податку на додану вартість) та структуру тарифу на послуги з передачі електричної енергії згідно з додатком. Визнано такою, що втратила чинність, постанову НКРЕКП від 07.06.2019 № 954.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2020 по справі № 640/12695/19, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2020, визнано протиправними та скасовано постанови НКРЕКП № 954 та № 955 від 07.06.2019 та № 1411 від 12.07.2019.

Водночас, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.12.2020 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2020 скасовано, а справу № 640/12695/19 направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 у справі № 640/12695/19, залишеним без змін постановами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2024 та Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.03.2025, відмовлено в задоволенні адміністративних позовів Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", Комунального підприємства "Харківводоканал" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Побужський феронікелевий комбінат".

За ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75 ГПК України).

Преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили.

З урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Під час нового розгляду справи № 640/12695/19, відмовляючи у задоволенні позову адміністративні суди виходили з того, що:

«Акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів", Комунальне підприємство "Харківводоканал", Товариство з обмеженою відповідальністю "Побужський феронікелевий комбінат" (далі - позивачі) звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовами до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор, НКРЕКП, відповідач) про:

- визнання протиправними та скасування постанови від 07.06.2019 № 954 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії ДП «НЕК «УКРЕНЕРГО» на II півріччя 2019 року», від 07.06.2019 № 955 «Про встановлення тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління ДП «НЕК «УКРЕНЕРГО» на II півріччя 2019 року», від 12.07.2019 № 1411 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії ПрАТ «НЕК УКРЕНЕРГО»;

- зобов`язання відповідача утриматися від учинення дій щодо прийняття постанов про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії.

Так, твердження позивачів про те, що НКРЕКП не має відповідних повноважень щодо встановлення (зміни) тарифів (цін) на послуги у сфері енергетики, а тому оскаржувані постанови є протиправними та підлягають скасуванню, є необґрунтованими, та, відповідно, такими, що не свідчать про правомірність заявлених позовних вимог.

При цьому, оскільки судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог в частині, що стосується оскарження спірних постанов відповідача, суд не вбачає правових підстав для задоволення похідних вимог щодо зобов`язання відповідача утриматися від вчинення дій щодо прийняття постанов про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії.

Щодо посилання позивачів на рішення Конституційного суду України від 13 червня 2019 року № 5-р/2019 у справі № 1-17/2018(5133/16), суди зазначили, що згідно з частиною 2 статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

При цьому, статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» визначено, що Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 5-р/2019 у справі № 1-17/2018(5133/16) встановлено, що частина перша статті 1, пункт 2 частини першої статті 4, частина перша, абзаци перший, другий частини другої статті 5, абзаци другий, третій, четвертий, тридцять дев`ятий, сороковий частини третьої, частина шоста статті 8 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22 вересня 2016 року, визнані неконституційними, втрачають чинність з 31 грудня 2019 року.

Вищезазначені положення Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», які визнані неконституційними Рішенням з 31 грудня 2019 року, передбачають незалежність Регулятора, як державного колегіального органу, процедуру призначення членів Конкурсної комісії, яких призначає Президент України та Верховна Рада України, процедуру призначення та звільнення Президентом України членів Регулятора.

Тобто, Конституційний Суд України перевіривши вищезазначені положення Закону про НКРЕКП на відповідність Конституції України дійшов висновку, що Конституція України, як Основний Закон України не передбачає існування Регулятора, як незалежного державного органу, та не наділяє Президента України та Верховну Раду України повноваженнями щодо вирішення питань утворення НКРЕКП та формування її складу.

Водночас норми Закону про НКРЕКП щодо повноважень Регулятора щодо здійснення державного регулювання, моніторингу та контролю за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Конституційним судом не оцінювались та неконституційними не визнавались.

Також Верховний Суд наголосив, що відповідно до пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 5-р/2019 у справі № 1-17/2018(5133/16), положення Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», які визнано неконституційними, втрачають чинність з 31 грудня 2019 року. Тож враховуючи, що спірні правовідносини відбулися 07 червня 2019 року та 12 липня 2019 року (дати прийняття оскаржуваних постанов НКРЕКП), то такі висновки не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних постанов».

За таких обставин, апеляційний господарський суд зазначає, що в межах справи, що розглядається, в силу ст. 75 ГПК України, не підлягають доказуванню обставини наявності у НКРЕКП відповідних повноважень щодо встановлення (зміни) тарифів (цін) на послуги у сфері енергетики, а відтак і правомірності постанов від 07.06.2019 № 954 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії ДП «НЕК «УКРЕНЕРГО» на II півріччя 2019 року», від 07.06.2019 № 955 «Про встановлення тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління ДП «НЕК «УКРЕНЕРГО» на II півріччя 2019 року», від 12.07.2019 № 1411 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії ПрАТ «НЕК УКРЕНЕРГО».

Згідно статтей 2, 20 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави, що виникають, зокрема, з земельних відносин та щодо права власності чи іншого речового права на майно, визнання недійсними акта, що порушують такі права.

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

За змістом частини першої статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом в передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, у відповідності до змісту ст.ст. 46, 162 ГПК України самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Порушеним правом слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що саме на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими доказами, тобто довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 по справі № 912/1856/16, від 14.05.2019 по справі № 910/11511/18.

Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У п. 50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява № 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, № 274).

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги положення Договору щодо обов`язку користувача вчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за надані ОСП послуги на умовах, визначених Договором, з огляду на характер спірних правовідносин, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що постанови НКРЕКП № 954 та № 955 від 07.06.2019, № 1411 від 12.07.2019, на підставі яких відповідачем позивачу розраховувалась вартість послуг за договором у період липень - червень 2019 року, в судовому порядку скасовані не були, а тому були діючими в спірний період. Як наслідок, колегія суддів вказує про правильність висновків суду попередньої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок вартості послуг з передачі електричної енергії за договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0264-02024 від 01.01.2019 на суму 96 569 017,62 грн (вартість послуг з передачі електричної енергії, які були нараховані на обсяги електричної енергії в період з 01.07.2019 по 31.08.2019), з відповідним коригуванням актів приймання-передачі послуг за липень та серпень 2019 року.

В свою чергу, за вищенаведеного судовою колегією критично оцінюються доводи апелянта щодо ігнорування судом першої інстанції рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 № 5-р/2019 та про здійснення місцевим господарським судом неправильної правової кваліфікації спірних правовідносин.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру останнього.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у даній постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

За висновками судової колегії, доводи апелянта про те, що оскаржуване рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2025 у справі № 910/15944/20 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається.

В свою чергу, апелянтом не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

При цьому, викладені у відзиві на апеляційну скаргу твердження відповідача знайшли своє підтвердження в частині спростування викладених скаржником в апеляційній скарзі доводів у цілому.

Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта (ТОВ "Торгова електрична компанія").

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2025 у справі № 910/15944/20 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2025 у справі № 910/15944/20 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія".

4. Справу № 910/15944/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.12.2025 (з урахуванням часу перебування судді Алданової С.О. у відпустці та тимчасовій непрацездатності).

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак