ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

18.12.2025 м.Дніпро Справа № 904/3005/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СТО "Респект" про забезпечення позову у справі №904/3005/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СТО "Респект" (м. Дніпро)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Фаворит Авто Дніпро" (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості за договором про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу № РС-19.21 від 01.10.2021 року у загальному розмірі 576 718,30 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2025 року у справі № 904/3005/25 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Фаворит Авто Дніпро" (вулиця Краснопільська, будинок 23, м. Дніпро, 49033; ідентифікаційний код 43837761) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТО "Респект" (вулиця Каштанова, будинок 16, м. Дніпро, 49051; ідентифікаційний код 43209602) 440 642 грн. 38 коп. - основного боргу та 5 287 грн. 71 коп. - частину витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Від ТОВ "СТО "Респект" надійшла заява про забезпечення позову, згідно якої позивач просить накласти арешт на кошти ТОВ "Транспортна компанія "Фаворит Авто Дніпро", які знаходяться на банківських рахунках, в межах оскаржуваної ціни позову ( 440 642,38 грн).

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначає, що:

- предметом позову у цій справі є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення заборгованості за договором про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу № РС-19.21 від 01.10.2021 року;

- дана вимога стосується стягнення грошових коштів у розмірі 576 718,30 грн., тобто є вимогою майнового характеру, яка має чітко визначений розмір (ціну позову).

- звернення до суду з позовом позивача було зумовлене невиконанням відповідачем договору про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу № РС-19.21 від 01.10.2021 року в частині повного та своєчасного розрахунку за надані позивачем послуги;

- можливістю відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і можливість відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення.

Позивач зазначає, що в провадженні господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа № 904/6159/25 за позовом ТОВ "Транспортна компанія "Фаворит Авто Дніпро" до ТОВ "Віва Еліт" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у загальному розмірі 1 033 840 грн 10 коп.

До позовної зави долучені договори купівлі-продажу транспортних засобів між ТОВ "Транспортна компанія "Фаворит Авто Дніпро" (продавець) та ТОВ "РУХТРАНСЛОГИСТИК" (покупець), згідно яких ТОВ "РУХТРАНСЛОГИСТИК" придбало транспортні засоби, де вартість 1 авто в середньому 10 000,00 (десять тисяч) гривень, що суперечить ринкової вартості.

Вищенаведене, на думку позивача, свідчить про вивід активів ТОВ "Транспортна компанія "Фаворит Авто Дніпро" за не ринковими цінами, що свідчить про цілеспрямовані дії відповідача у даній справі щодо переведення активів на іншу юридичну особу, що в подальшому може утруднити чи унеможливити виконання судового рішення по справі № 904/3005/25.

Позивач зазначає, що ним доведена належними засобами доказування сукупність дій відповідача із фактичної зміни власників майна згідно державних реєстрів, що свідчить про недобросовісну поведінку відповідача, яка полягає у приховуванні активів шляхом їх виведення з об`єктів власності останнього для уникнення можливого звернення стягнення на майно.

Оскільки виконання рішення у цій справі вимагатиме примусового виконання, у разі задоволення позову, його виконання в майбутньому безпосередньо залежить від тієї обставини, чи буде наявною у відповідача необхідна сума грошових коштів чи майна, за рахунок якого можна буде виконати це рішення.

Позивач вважає, що обраний ним вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештовані майно та грошові кошти фактично перебувають у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися грошовими коштами.

Відповідач не подав заперечення на заяву позивача про забезпечення позову.

Апеляційний господарський суд, дослідивши аргументи, наведені у заяві, та оцінивши долучені до неї докази, вважає, що заяву належить задовольнити з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 1 статті 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 139 ГПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. До заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011 року №4-рп/2011), сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого ст.55 Конституції України (Рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011року №5-рп/2011).

Отже, забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18 зазначила, що під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу щодо забезпечення позову, який застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві (іншим особам) вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 року у справі № 916/2786/17).

Заходи щодо забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Саме на необхідності оцінки цих обставин неодноразово акцентував Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постановах від 23.03.2020 у справі №910/7338/19, від 24.06.2020 у справі № 902/1051/19, від 11.08.2020 у справі № 911/3136/19, від 26.08.2020 у справі № 907/73/19, від 19.10.2020 у справі № 915/373/20, від 14.07.2021 у справі № 910/17014/20, від 28.07.2021 у справі № 910/3704/21, від 12.10.2021 у справі №908/1487/21 (908/1624/21), від 19.05.2022 у справі № 913/2239/21.

За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Така правова позиція, наведена в постановах Верховного Суду від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 31.08.2020 у справі № 917/1274/19).

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів ст.ст.13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням, зокрема, того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права цього учасника (відповідача), а відповідно, чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у випадку, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом (подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 904/5876/19, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Слід зауважити, що у даній справі предметом позову згідно поданої позовної заяви, є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Фаворит Авто Дніпро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТО "Респект" суми заборгованості за договором про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу № РС-19.21 від 01.10.2021 року у загальному розмірі 576 718,30 грн.

Рішенням, яке підлягає апеляційному перегляду, на користь позивача заявлену суму стягнуто частково, в розмірі 440 642,38 грн. і судовий збір 5 287,71 грн. Отже, всього з відповідача стягнуто 445 930,09 грн. Позивач рішення не оспорює. Тому, в разі задоволення заяви про забезпечення позову, саме сума 445 930,09 грн. підлягає забезпеченню.

Колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання, що відповідає правовим висновкам, наведеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі № 753/22860/17).

У постанові від 03.03.2023 року у cправі № 905/448/22 Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду наголошено на тому, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 07.04.2023 у справі № 910/8671/22, від 20.04.2023 у справі № 914/3316/22, від 27.04.2023 у справі №916/3686/22, від 09.06.2023 у справі № 37з-23, від 03.08.2023 у справі № 910/1756/23, від 11.12.2023 у справі № 904/1934/23.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт рухомого і нерухомого майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

Вказаного висновку дотримується Верховний Суд, зокрема, у постанові від 21.09.2023 року у справі № 922/1856/23.

Щодо адекватності вжитого заходу забезпечення позову та урахування принципу збалансованості інтересів сторін, колегія суддів акцентує увагу на тому, що в силу положень ст. 192 Цивільного кодексу України гроші є платіжним засобом, отже, відповідач може в будь-який момент розрахуватись коштами і доведення позивачем доказами такого його права і, відповідно, можливості не вимагається.

Водночас, у випадку арешту коштів на рахунках, гроші залишаються у власності боржника і знерухомлюються з метою недопущення виведення грошових коштів з рахунків боржника й уникнення виконання судового рішення, а у майбутньому такий захід може бути скасований у випадку ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, не має підстав вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження прав відповідача у даній справі чи третіх осіб, оскільки грошові кошти залишаються у володінні та користуванні відповідача, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини коштів, якої стосується спір.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.12.2020 року у справі № 911/1111/20.

Крім того, колегія суддів враховує, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах заявлених позовних вимог є безпосередньо пов`язаним із предметом спору.

Щодо обраного способу забезпечення позову слід зауважити, що арешт коштів як такий не означає зміну їх власника, водночас, у випадку стягнення грошових коштів на користь певної особи, такі кошти зараховуються на рахунки особи, на користь якої ухвалене судове рішення, та вибувають із власності боржника.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30.09.2021 року у справі №908/3247/20.

Зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на грошові кошти, суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу.

Колегія суддів акцентує увагу, що арешт грошових коштів у розмірі стягнутої судом суми 445 930,09 грн забезпечить паритетність становища обох сторін та баланс їх інтересів, не позбавить ТОВ "Транспортна компанія "Фаворит Авто Дніпро" можливості провадити господарську діяльність, а лише обмежить його право на період дії таких заходів вільно користуватися грошовими коштами в межах ціни позову.

Таким чином, заяву позивача колегія суддів вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Як передбачено ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

У відповідності до ст. 129 ГПК України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 129, 136-141, 233-235, 269, 281 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СТО "Респект" про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Фаворит Авто Дніпро" (вулиця Краснопільська, будинок 23, м. Дніпро, 49033; ідентифікаційний код 43837761), що містяться на його банківських рахунках в розмірі 445 930,09 грн (чотириста сорок п`ять тисяч дев`ятсот тридцять гривень ) 09 коп.

Стягувач: Товариства з обмеженою відповідальністю "СТО "Респект" (вулиця Каштанова, будинок 16, м. Дніпро, 49051; ідентифікаційний код 43209602)

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Фаворит Авто Дніпро" (вулиця Краснопільська, будинок 23, м. Дніпро, 49033; ідентифікаційний код 43837761)

Ухвала є виконавчим документом, підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", та може бути пред`явлена до виконання у строк до 19.12.2028 року.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття 18.12.2025 року, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя О.Г. Іванов

Суддя Ю.Б. Парусніков