РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.12.2025Справа № 910/11657/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши у судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про 1000,00 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Петришак М.Я.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

17.09.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами до ОСОБА_2 про стягнення 7.358.519,19 грн, з яких 3.500.000,00 грн основного боргу, 686.383,56 грн 3% річних та 3.172.135,63 грн інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що відповідач порушив умови Договору №1 від 17.04.2018 та не сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 3.500.000,00 грн, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість. Крім того, у зв`язку із простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання позивач нарахував та заявляв до стягнення з відповідача 686.383,56 грн 3% річних та 3.172.135,63 грн інфляційних втрат.

У позовній заяві позивач просив суд звільнити його від сплати судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2025 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви, які вказані судом в ухвалі від 22.09.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2025 відкрито провадження у справі №910/11657/25, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.11.2025, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

07.10.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про залишення позову без розгляду.

05.11.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позову, вказавши, що відповідач у повному обсязі сплатив позивачу грошові кошти за договором, у зв`язку з чим позовні вимоги є безпідставними. Крім того, відповідач заявив клопотання про застосування до позивача заходів процесуального примусу за зловживання процесуальними правами.

У підготовчому засіданні 05.11.2025 суд постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 12.11.2025.

12.11.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог до 1000,00 грн та заява про залишення без розгляду заяви позивача про залишення позову без розгляду.

У підготовчому засіданні 12.11.2025 суд відхилив клопотання відповідача про застосування заходів процесуального примусу, прийняв заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку з чим спір у справі розглядається з новою ціною позову - 1000,00 грн, постановив протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання на 26.11.2025.

Заява позивач про залишення позову без розгляду не розглядалась у зв`язку із поданням позивачем заяви про залишення без розгляду вказаної заяви.

У підготовчому засіданні 26.11.2025 суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 09.12.2025.

09.12.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якому позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

У судове засідання 09.12.2025 представник позивача не з`явився.

Представник відповідача у судовому засіданні 09.12.2025 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 09.12.2025 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

17.04.2018 між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено Договір №1 купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аква-Преміум», відповідно до умов п. 1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупця (відступити) належну йому частину частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аква-Преміум», що становить 35% статутного капіталу Товариства, загальною вартістю 3500000,00 грн з усіма правами та обов`язками, що належить учаснику відповідно до статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Аква-Преміум» та законодавства України, а покупець зобов`язується прийняти та сплатити вартість частини частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аква-Преміум» у порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 4.1 Договору №1 від 17.04.2018 визначено, що за купівлю частини частки покупець зобов`язується сплатити продавцю суму у розмірі 3500000,00 грн .

Відповідно до п. 5.1 Договору №1 від 17.04.2018 встановлено, що покупець здійснює розрахунок в розмірі, передбаченому в п. 4.1. договору, до 31 грудня 2018 року у спосіб, визначений законодавством України.

Згідно з п. 6.1 Договору №1 від 17.04.2018 право власності на частину частки, що відчужується продавцем, переходить до покупця з моменту підписання обома сторонами договору.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказував на те, що відповідач порушив умови Договору №1 від 17.04.2018 та не сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 3.500.000,00 грн, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість. Крім того, у зв`язку із простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання позивач нарахував та заявляв до стягнення з відповідача 686.383,56 грн 3% річних та 3.172.135,63 грн інфляційних втрат.

12.11.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог до 1000,00 грн, яка була прийнята судом до розгляду.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зауважив, що він у повному обсязі сплатив позивачу грошові кошти за договором, у зв`язку з чим позовні вимоги є безпідставними.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Як встановив суд, відповідно до п. 5.1 Договору №1 від 17.04.2018 встановлено, що покупець здійснює розрахунок в розмірі, передбаченому в п. 4.1. договору, до 31 грудня 2018 року у спосіб, визначений законодавством України.

Судом встановлено, що відповідач належним чином виконав свої зобов`язання за Договором №1 від 17.04.2018, сплативши позивачу грошові кошти загальним розміром 3.500.000,00 грн, що підтверджується банківською випискою з рахунку відповідача, копія якої долучена відповідачем до відзиву на позовну заяву (04.05.2018 - грошові кошти у розмірі 2.624.740,00 грн та 13.06.2018 - грошові кошти у розмірі 875.260,00 грн).

Отже, оскільки відповідач у встановлені договором строки у повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором №1 від 17.04.2018, підстави для стягнення з нього як суми основного боргу, так і нарахованих будь-яких сум 3% річних та інфляційних втрат відсутні.

За таких обставин, суд дійшов висновку відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 1000,00 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідачка заявила про стягнення з позивача витрат на праву допомогу адвоката.

11.11.2025 відповідачем подано клопотання про стягнення з позивача адвокатських витрат на суму 30000,00 грн (разом з доказами їх понесення).

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до статті 131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Стаття 16 Господарського процесуального кодексу України вказує, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах першій, другій статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (див. постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України щодо співмірності господарському суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Верховний Суд, застосовуючи частину шосту статті 126 Господарського процесуального кодексу України, неодноразово зазначав, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, постанови Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №826/2689/15; від 03.10.2019 у справі №922/445/19).

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.

Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 19.04.2024 у справі №916/101/23 зазначила, що згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 вказаного вище Закону).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

У постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 Верховний Суд вказав про те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Також частини четверта-шоста, сьома, дев`ята статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначає випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 Господарського процесуального кодексу України.

04.02.2022 між Адвокатським об`єднанням «Акта Лекс» (об`єднання) та ОСОБА_2 (клієнт) укладено Договір про надання правової допомоги №04/02/2022/1, відповідно до умов якого клієнт доручає та оплачує, а об`єднання бере на себе зобов`язання представляти інтереси клієнта в усіх без винятку органах державної влади та місцевого самоврядування, судах України, підприємствах, установах та організаціях, незалежно від форми власності, підпорядкування та галузевої належності, а також перед будь-якими юридичними та фізичними особами, в тому числі, але не виключно: судах України першої, апеляційної і касаційної інстанцій в рамках цивільного, кримінального, господарського, адміністративного і виконавчого провадження; державних адміністраціях; міських, селищних та сільських радах; в органах прокуратури; Міністерстві внутрішніх справ України; органах Національної поліції та Служби безпеки України; Національного банку України; ДПС України та її територіальних органах; органах Державної виконавчої служби; управліннях Державної експертизи; експертних організаціях та установах, з усіма правами наданими позивачу, відповідачу, третій особі, заявнику, скаржнику, заінтересованій особі, стороні виконавчого провадження, а також інших контролюючих органах при вирішенні будь-яких питань, що стосуватимуться супроводження інтересів клієнта.

Відповідно до п. 6.1 Договору вартість послуг за цим договором визначається Додатковою угодою, укладеною між сторонами, яка є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 6.2 Договору усі розрахунки за цим договором здійснюється в гривні шляхом банківського переказу на поточний рахунок об`єднання.

Оплата послуг здійснюються клієнтом щомісячно, відповідно до рахунків, які надаються об`єднанням. Клієнт має право здійснити оплату послуг об`єднання наперед, шляхом перерахування авансового платежу на поточний рахунок об`єднання (п. 6.3 Договору).

У детальному описі наданих послуг за Договором, складеному сторонами 06.11.2025, вказано, що об`єднанням були надані такі послуги - ознайомлення з доводами позовної заяви про стягнення 7.358.519,19 грн, ознайомлення в суді з матеріалами справи, формування та узгодження з клієнтом правової позиції по справі, збір та формування доказової бази (підготовка та направлення адвокатських запитів до банківських установ), підготовка та подання відзиву на позовну заяву, систематизація, групування доказів, формування додатків до відзиву, робота з підсистемою «Електронний суд» - 15 годин - 30000,00 грн.

06.11.2025 між сторонами складено Акт надання послуг №2 на суму 30000,00 грн (ознайомлення з доводами позовної заяви про стягнення 7.358.519,19 грн, ознайомлення в суді з матеріалами справи, формування та узгодження з клієнтом правової позиції по справі, збір та формування доказової бази (підготовка та направлення адвокатських запитів до банківських установ), підготовка та подання відзиву на позовну заяву, систематизація, групування доказів, формування додатків до відзиву, робота з підсистемою «Електронний суд»).

07.11.2025 відповідачка сплатила об`єднанню гонорар у розмірі 30000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 07.11.2025.

Отже, відповідачем понесені витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 30000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

Судом враховано, що Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про відшкодування витрат на розгляд справи за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим: рішення у справах «Двойних проти України» (пункт 80) від 12 жовтня 2006 року,«Гімайдуліна і інші проти України»(пункти 34-36) від 10 грудня 2009 року, «East/West Alliance Limited» проти України» (пункт 268) від 23 січня 2014 року, «Баришевський проти України» (пункт 95) від 26 лютого 2015 року та інші.

У рішенні «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №910/4515/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому судом враховано, що відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У п. 11 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер (п. 3 ч. 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на встановлені судом фактичні обставини справи та беручи до уваги надані відповідачем пояснення, суд дійшов висновку, що позивачем було подано завідомо безпідставний позов, що є зловживанням процесуальними правами, з огляду на що понесені відповідачем витрати на правову допомогу адвоката покладаються на позивача у повному обсязі (ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий збір покладається на позивача у зв`язку з відмовою у задоволенні позову (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у позові.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 17.12.2025.

Суддя О.М. Спичак