РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.12.2025Справа № 910/4512/25

За позовомКиївської міської ради
доТовариства з обмеженою відповідальністю «ФОРУМ ЛАГЕРХАУС»
простягнення 7 724 545,94 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Панасюк Ю.М.
Представники сторін:

від позивача: Литвиненко Ю.А.;

від відповідача: Єромоленко О.О.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/4512/25 за позовом Київської міської ради (далі також позивач, КМР) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРУМ ЛАГЕРХАУС» (далі також відповідач, ТОВ «ФОРУМ ЛАГЕРХАУС») про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою площею 5,7124 га (кадастровий номер :82:414:0105) на вул. Пирогівський шлях, 34 у Голосіївському районі міста Києва за період з 20.06.2023 по 27.02.2025 у сумі 7 724 545,94 грн.

07.05.2025 відповідач подав відзив, а 12.05.2025 позивачем подано відповідь на відзив.

Напередодні підготовчого засідання відповідач звернувся до суду із заявами про відкладення та повідомив про намір укласти з позивачем мирову угоду.

Представник відповідача в підготовчому засіданні 02.07.2025 наполягав на відкладенні та підтвердив можливість майбутнього укладення мирової угоди.

З огляду на те, що в підготовчому провадженні здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 07.08.2025.

06.08.2025 відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Зважаючи на першу поважну неявку представника відповідача, суд оголосив перерву в судовому засіданні до 16.10.2025.

10.09.2025 позивачем подано клопотання про долучення доказів в якому також повідомлено про неможливість укласти мирову угоду на запропонованих відповідачем умовах.

У судовому засіданні 16.10.2025 суд заслухав вступне слово.

Представник відповідача усно заявив про відстрочення виконання рішення у разі задоволення позову.

Представник позивача, у свою чергу, наголосив на неможливості укладення мирової угоди, але не заперечував проти відстрочення.

Керуючись положеннями ст. 207 ГПК України, суд долучив подані позивачем 10.09.2025 докази до справи.

Крім того, з огляду на усне клопотання відповідача про відстрочення, суд наголосив про необхідність оформлення заяв та клопотань у порядку, передбаченому ст. 169 ГПК України.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про необхідність оголошення перерви в судовому засіданні до 04.12.2025.

01.12.2025 до суду від відповідача надійшли письмові заяви, відповідно до яких він просить відстрочити виконання рішення у справі на 12 місяців.

Представник позивача безпосередньо в судовому засіданні 04.12.2025 усно заперечив проти відстрочення виконання рішення та наполягав на задоволенні позову в повному обсязі.

Суд запропонував представнику позивача викласти усні заперечення проти заяви відповідача про відстрочення письмово.

У свою чергу, представник відповідача в судовому засіданні 04.12.2025 наполягав на наявності підстав для відстрочення виконання рішення в даній справі.

Суд закінчив з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, провів судові дебати.

Рішення в даній справі ухвалено з урахуванням ст. ст. 219, 220, 233 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Київська міська рада ухвалила рішення від 11.04.2024 № 442/8408 «Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «ФОРУМ ЛАГЕРХАУС» земельної ділянки в оренду для реконструкції існуючих будівель для розміщення офісних, торговельних і складських приміщень на вул. Пирогівський шлях, 34 у Голосіївському районі міста Києва».

Згідно з вказаним рішенням вирішено передати ТОВ «ФОРУМ ЛАГЕРХАУС», за умови виконання пункту 2 цього рішення, в оренду на 10 років земельну ділянку площею 5,7124 га (кадастровий номер :82:414:0105) для реконструкції існуючих будівель для розміщення офісних, торговельних і складських приміщень (код виду цільового призначення 03.10 для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю пов`язаною з отриманням прибутку) на вул. Пирогівський шлях, 37 у Голосіївському районі міста Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно (право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.06.2023, номер відомостей про речове право 50737952).

На підставі рішення між Київською міською радою (як орендодавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФОРУМ ЛАГЕРХАУС» (як орендарем) було укладено 28.02.2025 договір оренди земельної ділянки № 396, відповідно до умов якого орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 11.04.2024 № 442/8408 передає, а орендодавець приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку (далі об`єкт оренди або Земельна ділянка), визначену цим договором, для реконструкції існуючих будівель для розміщення офісних, торговельних і складських приміщень. Земельна ділянка, яка є об`єктом оренди, згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.

Згідно з п. 2.1. договору, об`єктом оренди є земельна ділянка площею 5,7124 га (кадастровий номер :82:414:0105), яка розташована за адресою: вул. Пирогівський шлях, 34 у Голосіївському районі м. Києва.

Згідно з інформаційною довідкою від 10.04.2025 № 422003467 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно договір оренди Земельної ділянки зареєстровано 28.02.2025, орендодавець за яким Київська міська рада, орендар ТОВ «ФОРУМ ЛАГЕРХАУС».

Спір у справі виник у зв`язку з тим, як стверджує позивач, що відповідач не сплачував орендну плату за користування зазначеною Земельною ділянкою з моменту набуття права власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на Земельній ділянці до моменту реєстрації права оренди на Земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна відповідач, як власник такого майна, став фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, тому саме із цієї дати у відповідача виник обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою (укласти відповідний договір та оформити речові права на земельну ділянку), а також обов`язок сплачувати за користування земельною ділянкою, на якій розташовано майно.

За твердженнями позивача, оскільки Земельна ділянка сформована та є об`єктом цивільних прав у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України - 13.03.2009, набуття права власності на нерухоме майно відповідачем 20.06.2023, то доцільно стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності з 20.06.2023 до 27.02.2025 (до моменту реєстрації права оренди на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстрація права оренди 28.02.2025).

Доводи відповідача під час розгляду справи зводилися, здебільшого, до наступного:

- оскільки відповідач мав намір провадити свою діяльність у суворій відповідності із нормами чинного законодавства, з моменту придбання нерухомості відповідачем відповідно до положень підпунктів 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України здійснювалась оплата земельного податку, як форми плати за землю, за користування земельною ділянкою, на якій розміщене належне відповідачу Нерухоме майно;

- відповідач з моменту набуття права власності на нерухоме майно не мав наміру ухилятися від сплати обов`язкових платежів за Земельну ділянку до бюджету, утримувався від порушення законних прав позивача і добросовісно виконував всі законодавчі приписи, що регулюють дане питання;

- відповідачем були здійснені всі необхідні та належні дії, спрямовані на оформлення договірного користування Земельною ділянкою і бездоговірне користування Земельною ділянкою, що є предметом даного позову, не є наслідком винних дій чи бездіяльності відповідача;

- відповідач був позбавлений можливості уникнення бездоговірного користування Земельною ділянкою, що є предметом розгляду за даною справою.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

- по-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

- по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

- по-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено під час розгляду справи, згідно з інформаційною довідкою від 10.04.2025 № 422003467 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради є власником земельної ділянки площею 5,7124 га (кадастровий номер :82:414:0105) на вул. Пирогівський шлях, 34 у Голосіївському районі міста Києва.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-024 від 08.02.2024, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :82:414:0105 площею 5,7124 га за адресою: вул. Пирогівський шлях, 34 у Голосіївському районі міста Києва, цільове призначення: 03.10 для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку), проведена 13.03.2009 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 04.12.2008.

Отже, Земельна ділянка сформована та є об`єктом цивільних прав у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України з 13.03.2009.

Згідно з інформаційною довідкою від 10.04.2025 № 422003310 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на земельній ділянці розташований майновий комплекс загальною площею 11 604,5 кв.м, який на підставі акту передачі-приймання майна до Статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРУМ ЛАГЕРХАУС» від 20.06.2023 № 530-534 перебуває у власності ТОВ «ФОРУМ ЛАГЕРХАУС» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.06.2023, номер відомостей про речове право 50737952).

До складу майнового комплексу входять:

- будівля трансформаторної підстанції (Літера ХХ (цифра)) загальною площею 156,4 кв. м;

- диспетчерська (Літера ХХІІІ (цифра)) загальною площею 258,6 кв. м;

- будівля акумуляторної станції (Літера ХХІV (цифра)) загальною площею 282,1 кв. м;

- каналізація (Літера ХХV (цифра)) загальною площею 13,9 кв. м;

- перекладання зовнішніх мереж водопроводу (Літера ХХVІ (цифра)) загальною площею 10,7 кв. м;

- матеріальний склад завод 9 (Літера ХХVІІ (цифра)) загальною площею 735,6 кв. м;

- цех формування (Літера ХХІХ; ХХІХ; (цифри)) загальною площею 608,6 кв. м;

- нежитлова будівля зі складськими приміщеннями (Літера LVІІІ (цифра)) загальною площею 5557,4 кв. м;

- нежитлова будівля зі складськими приміщеннями (Літера LVІІІ (цифра)) загальною площею 2242,0 кв. м;

- нежитлова будівля із торгівельними приміщеннями (Літера LVІІІ (цифра)) загальною площею 535,7 кв. м;

- нежитлова будівля із офісними приміщеннями (Літера LVІІІ (цифра)) загальною площею 1203,5 кв. м.

Верховний Суд у постанові від 05.08.2022 при розгляді справи № 922/2060/20 з подібними правовідносинами, де серед інших встановлювались обставини щодо площі земельної ділянки, яку використовував власник розташованого на ній нерухомого майна, дійшов висновку, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем сформованої земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20.

Таким чином, положення глави 15, ст. 125 Земельного кодексу України, ст. 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельної ділянки без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19, від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з приписами вказаної статті Земельного кодексу України, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20, від 04.03.2021 у справі № 922/3463/19, від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20, від 07.09.2022 у справі № 925/1081/20 та від 20.09.2022 у справі № 922/3684/20.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що при розгляді справ про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої орендної плати встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за користування якою міськрада просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові (Подібна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 922/3361/19, від 02.06.2020 у справі № 922/2417/19, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18).

Таким чином, ураховуючи те, що земельна ділянка площею 5,7124 га (кадастровий номер :82:414:0105), яка розташована за адресою: вул. Пирогівський шлях, 34 у Голосіївському районі м. Києва як об`єкт цивільних прав сформована та зареєстрована 13.03.2009 в Державному земельному кадастрі, тоді ТОВ «ФОРУМ ЛАГЕРХАУС», як власник нерухомого майна стало фактичним користувачем сформованої земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, саме із дати набуття права власності на нерухоме майно (20.06.2023) у відповідача виник обов`язок сплачувати орендну плату за користування вказаною земельною ділянкою.

Водночас, як свідчать обставини справи, які не спростовані відповідачем, TOB «ФОРУМ ЛАГЕРХАУС» з 20.06.2023 по 27.02.2025 користувалося сформованою земельною ділянкою комунальної форми власності за вищевказаною адресою для розміщення та експлуатації об`єктів нерухомого майна без оформлення правовстановлюючих документів, а відтак, без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберегло у себе кошти, які мало сплатити за користування нею, Товариство, відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України, повинно повернути ці кошти власнику земельної ділянки - територіальній громаді в особі Київської міської ради.

У той же час, для вирішення спору в даній справі необхідно надати оцінку здійсненому позивачем розрахунку заявлених до стягнення сум.

Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частиною першою статті 93 і статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Принцип платного використання землі також передбачено ст. 206 Земельного кодексу України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п. 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Таким чином, законодавець розмежовує поняття «земельний податок» та «орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності» залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.

Відповідач не є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (стаття 14.1.72 Податкового кодексу України).

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (статті 14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 284.1 ст. 284 Податкового кодексу України органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю, що сплачується на відповідній території.

Статтею 20 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною і міською радою.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.

Так, відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 08.02.2024 № НВ-024, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :82:414:0105 на 2024 рік становить 221 563 661,68 грн.

Відповідно до Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 29.01.2025 № НВ-025, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :82:414:0105 на 2025 рік становить 248 143 571,30 грн.

Згідно з пунктом 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою:

Кi = І:100,

де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.

Індекс споживчих цін встановлюється Державною службою статистики України, є загальнодоступним, розміщується на їх офіційному сайті, а тому не потребує доказування.

Відповідно до інформації з офіційного сайту Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, адже саме цей орган уповноважений реалізовувати державну політику у сфері земельних відносин (https://land.gov.ua/derzhgeokadastr-povidomlyaye-pro-indeksacziyunormatyvnoyi-groshovoyi-oczinky-zemel-za-2023-rik/) значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2023 рік становить 1,051.

Таким чином, нормативна грошова оцінка земельної ділянки визначалась відповідно до вимог законодавства, та за 2023 рік становить 210 812 237,56 грн (221 563 661,68/1,051).

Земельна ділянка сформована та є об`єктом цивільних прав у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України - 13.03.2009, набуття права власності на нерухоме майно відповідачем 20.06.2023, тому позивачем за наявності передбачених законодавством підстав обґрунтовано заявлено до стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності з 20.06.2023 до 27.02.2025 (до моменту реєстрації права оренди на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстрація права оренди 28.02.2025).

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 08.02.2024 № НВ-024, земельна ділянка з кадастровим номером :82:414:0105 належить до земель з видом цільового призначення 03.10 для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку).

Ставка орендної плати визначається за період 20.06.2023 - 31.12.2023 - відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2023 рік» від 08.12.2022 № 5828/5869; 01.01.2024 - 28.02.2024 - відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2024 рік» від 14.12.2023 № 7531/7572, 01.01.2025 27.02.2025 - відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2025 рік» від 05.12.2024 № 426/10234, де визначені розміри орендної плати за земельні ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва (у відсотках від нормативної грошової оцінки). До земель з видом цільового призначення 03.10 застосовується ставка орендної плати - 5%.

Відповідно до розрахунку Київської міської ради загальна сума відшкодування розраховується таким чином:

1) з 20.06.2023 по 31.12.2023 210 812 237,56*5%/365*195 днів = 5 631 285,80 грн;

2) з 01.01.2024 по 31.12.2024 221 563 661,68*5%/366*366 днів = 11 078 183,08 грн;

3) з 01.01.2025 по 27.02.2025 248 143 571,30*5%/365*58 днів = 1 971 551,66 грн,

а разом: 5 631 285,80 + 11 078 183,08 + 1 971 551,66 = 18 681 020,54 грн,

де зазначені: період (рік) розрахунку; нормативно-грошова оцінка Земельної ділянки за вказаний період; ставка орендної плати, яка підлягала застосуванню у відповідному періоді (році); кількість днів у відповідному році; кількість днів у відповідному періоді та сума сплати за відповідний період.

Крім того, слід зазначити що за даними Головного управління ДПС у місті Києві (лист від 28.03.2025 № 10104/5/26-15-04-15-03, додається) інформація щодо задекларованих, сплачених податкових зобов`язань та заборгованості по платі з землю за земельну ділянку з кадастровим номером: :82:414:0105 ТОВ «ФОРУМ ЛАГЕРХАУС» () за період з червня 2023 по березень 2025 року до Центральної ДПІ ГУ ДПС у м. Києві (Голосіївському районі) наведена у додатку 1 до листа, відповідно до якого сплачено податкових зобов`язань по платі за землю (земельному податку) в такому розмірі:

Липень - грудень 2023 року 3 162 181,86 грн;

2024 рік 7 046 534,27 грн;

Січень лютий 2025 року 747 758,47 грн, що разом становить 10 956 474,60 грн.

Отже, з ТОВ «ФОРУМ ЛАГЕРХАУС» підлягають стягненню безпідставно збережені ним кошти з урахуванням сплаченої відповідачем суми земельного податку.

Аналогічну правову позицію щодо правильності проведення розрахунку безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою шляхом зменшення суми, яка мала бути сплачена власником нерухомого майна у випадку належного оформлення права користування земельною ділянкою та укладення договору оренди землі, на суму сплаченого земельного податку, викладено в постановах Верховного Суду від 20.09.2022 у справі № 922/3684/20, від 13.07.2022 у справі № 922/246/21, від 10.10.2022 у справі № 922/1336/21, від 25.04.2023 у справі № 916/3390/21.

Отже, з огляду на вищевикладене, сума, яка підлягає стягненню в межах даної позовної заяви складає 7 724 545,94 грн.

Доводи відповідача про вчинення ним всіх залежних від нього дій з метою договірного користування земельною ділянкою та дотримання вимог законодавства після отримання права власності на нерухоме майно, не спростовують обов`язку сплатити орендну плату за фактичне користування Земельною ділянкою у спірний період з 20.06.2023 по 27.02.2025. Добровільна сплата земельного податку також не звільняє від обов`язку з внесення орендних платежів за користування земельною ділянкою.

З викладеного суд дійшов висновку, що наведені відповідачем обставини щодо відсутності обов`язку сплачувати Київській міській раді безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за користування Земельною ділянкою у сумі 7 724 545,94 грн не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Позовні вимоги Київської міської ради обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2012 у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (Заява № 387/03), зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими, узгодженими.

Судом зроблено оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, з`ясовані мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування в даному спорі, в тому числі застосовано до спірних правовідносин норму права та вказано мотиви такого застосування, що відповідає положенням ст. 238 ГПК України.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Київської міської ради підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Крім того, судом надано оцінку заявам відповідача від 01.12.2025 про відстрочення виконання рішення у даній справі на 12 місяців та прийнято до уваги доводи позивача.

Частиною 1 ст. 331 ГПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частин 3 та 4 ст. 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Приписами ч. 5 ст. 331 ГПК України встановлено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке рішення не може вважатися законним та справедливим.

З огляду на викладені норми вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили підлягає безумовному виконанню у визначеному законодавством порядку та строки, і лише у виключних випадках суд, за наявності обґрунтованих обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання, може відстрочити таке виконання.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки (розстрочки) виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки (розстрочки) без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, питання щодо надання відстрочки (розстрочки) виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Відповідач, обґрунтовуючи наявність підстав для відстрочення виконання рішення наголошує на:

1) необхідність проведення капітального ремонту об`єкта фонду захисних споруд цивільного захисту;

2) пошкодження майна відповідача внаслідок збройної агресії;

3) фінансові обставини, що ускладнюють негайне виконання рішення суду.

На підтвердження своїх доводів відповідач надав довідку з аналізом фінансового стану підприємства, підготовлену на підставі фінансової звітності за 2022 2024 роки.

У довідці наведено детальний розрахунок основних показників платоспроможності, ліквідності та динаміки доходів.

Коротко викладаючи основні висновки, відповідач зазначає, що результати аналізу свідчать що:

1) протягом трьох звітних періодів діяльність підприємства залишалась збитковою;

2) станом на дату подання даної заяви кредиторська заборгованість Товариства складає 217 811 983,64 грн;

3) станом на дату подання даної заяви дебіторська заборгованість Товариства складає 37 119 285,16 грн;

3) показники ліквідності залишаються нижчими за оптимальні значення.

Разом з тим, за результатами аналізу фінансово-господарської діяльності Товариства за 2024 рік встановлено помітну позитивну динаміку, а саме:

- чистий дохід від реалізації зріс більш ніж у 4,5 раза порівняно з 2023 роком (з 6 183,7 тис. грн до 28 463,7 тис. грн);

- рентабельність продажів покращилась із 91,7% у 2023 році до 34,5% у 2024 році.

Таким чином, попри наявні негативні фактори, фінансовий стан відповідача характеризується тимчасовими труднощами, зумовленими об`єктивними зовнішніми чинниками (воєнний стан, збитки від повітряних атак, витрати на відновлення об`єктів інфраструктури).

Разом з тим, наявність тенденції до зростання доходів і підвищення ефективності діяльності дає підстави вважати, що відповідач зможе виконати судове рішення у розумний строк після стабілізації фінансового стану.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ «ФОРУМ ЛАГЕРХАУС» дотрималося передбаченої законодавством процедури та уклало договір оренди земельної ділянки з Київською міською радою одразу після прийняття радою відповідного рішення. Більше того, Товариство навіть до підписання правочину добровільно сплачувало суму земельного податку та не заперечувало факту користування земельною ділянкою в спірний період з 20.06.2023 по 27.03.2025.

З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що відстрочення виконання рішення у даній справі на 12 місяців для відповідача буде в інтересах обох сторін, оскільки забезпечить надходження коштів на рахунки боржника та можливість погашення боргу у даній справі.

Суд задовольняє заяви ТОВ «ФОРУМ ЛАГЕРХАУС» про відстрочення виконання рішення та вважає за необхідне відстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2025 у справі № 910/4512/25 на 12 місяців до 04.12.2026.

На виконання п. 2 ч. 6 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, у резолютивній частині рішення буде зазначено про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 219, 207, 220, 232, 233, 237, 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Київської міської ради задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРУМ ЛАГЕРХАУС» (03083, м. Київ, вул. Пирогівський шлях, 34; ) на користь Київської міської ради (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 36; ) безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою площею 5,7124 га (кадастровий номер :82:414:0105) на вул. Пирогівський шлях, 34 у Голосіївському районі міста Києва за період з 20.06.2023 по 27.02.2025 у сумі 7 724 545,94 грн та судовий збір в розмірі 92 688,31 грн.

3. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРУМ ЛАГЕРХАУС» про відстрочення виконання рішення задовольнити.

4. Відстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2025 у справі № 910/4512/25 на 12 місяців до 04.12.2026.

5. Після набрання рішенням законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 18.12.2025 року.

Суддя Ю.О.Підченко