номер провадження справи 19/84/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2025 Справа № 908/1844/25

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Давиденко І.В., за участю секретаря судового засідання Лисенко К.Д., розглянувши матеріали справи

за позовом заступника керівника Запорізької обласної прокуратури (69005, м. Запоріжжя, вул. Дмитра Апухтіна, буд. 29 А, ідентифікаційний код 02909973) в інтересах держави в особі Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр-т. Соборний, 206, ідентифікаційний код 04053915)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна (69008, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 81, ідентифікаційний код 00186536)

про стягнення 12 703 075,34 грн

від прокуратури: Михальчук І.В., посвідчення № 075789 від 01.03.2023;

від позивача: Кисельова О.О., виписка з ЄДР, посвідчення №1857 від 17.02.2025;

від відповідача: Петрушенко Л.П., довіреність № 118 від 12.12.2024; Горохов К.М., труд. договір від 01.03.2023

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вх. №2001/08-07/25 від 16.06.2025) заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Запорізької міської ради до Приватного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна про стягнення 12 703 075,34 грн заборгованості, з яких: 7 508 325,65 грн за використання земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0352 без правовстановлюючих документів за період з 18.07.2020 по 28.02.2025 та 5 194 749,69 грн за використання земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0353 без правовстановлюючих документів за період з 25.07.2020 по 28.02.2025.

Позов заявлено на підставі ст.ст. 1212,1214 Цивільного кодексу України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст.125, 206 Земельного кодексу України і обґрунтовано тим, що відповідач, без належних на те правових підстав, користувався земельною ділянкою, на якій розташовані об`єкти нерухомого майна та безпідставно зберіг кошти орендної плати за фактичне користування земельними ділянками.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 16.06.2025, здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1844/25 та визначено до розгляду судді Давиденко І.В.

Ухвалою суду від 23.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/1844/25, присвоєно справі номер провадження 19/84/25, підготовче засідання призначено на 09.07.2024.

В зв`язку з перебуванням судді Давиденко І.В. 09.07.2025 на лікарняному, судове засідання перенесено на 12.08.2025,15-50.

08.07.2025 від ПрАТ Дніпроспецсталь через підсистему Електронний суд надійшло клопотання про об`єднання справ, яким відповідач просить об`єднати справи № 908/1844/25 та № 908/1845/25 за позовом заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Запорізької міської ради до Приватного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А. М. Кузьміна про стягнення 12 703 075,34 грн та 3 661 675,37 грн відповідно, що є платою за використання земель комунальної власності, в одне судове провадження.

09.07.2025 від ПрАТ Дніпроспецсталь через підсистему Електронний суд надійшов відзив на позовну заяву, відповідач в повному обсязі заперечує проти позовних вимог, заперечення обґрунтовує наступним.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради депутатів трудящих № 397 від 06.10.1966 та рішення Запорізької міської ради народних депутатів № 191/4 від 16.06.1984 р. ПрАТ ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ є користувачем земельної ділянки площею 17 га (170000 кв. м), яка знаходиться за адресами: вул. Теплична, 49 (будівлі цеху ад`юстажної обробки металу) та вул. Софіївська, 238а (комплекс складів) у м. Запоріжжі.

Згідно з Витягом з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земель від 30.01.2012 № 514з, зазначена земельна ділянка станом на 2012 рік мала кадастровий номер :02:026:0002; місце розташування - м. Запоріжжя, вул. Теплична, 49, вул. Софіївська, 238а; функціональне призначення для функціонування складів.

Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькому районі Запорізької області оформлений витяг від 18.02.2016 №1218/86-16 з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки за кадастровим номером :02:026:----; назва земельної ділянки Розташування складів; місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Теплична, 49; площа земельної ділянки: 170000,00 кв. м.

ПрАТ ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ зазначає, що у спірний період він здійснював оплату за користування земельною ділянкою, що підтверджується відповідними податковими деклараціями з плати за землю.

Рішенням Запорізької міської ради від 29.08.2018 № 59/8 Товариству було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Тепличній, 49 для розташування цеху ад`юстажної обробки металу (ЦАОМ); рішенням від 29.08.2018 № 59/9 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Софіївській, 238а для розташування комплексу складів, та додатково рішенням від 28.08.2019 № 60/6 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки також по вул. Софіївській, 238а для розташування під`їзних залізничних колій до комплексу складів.

В 2020 році проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок були розроблені. В результаті, земельній ділянці по вул. Тепличній, 49 для розташування цеху ад`юстажної обробки металу (ЦАОМ) було присвоєно кадастровий номер :02:026:0351; земельній ділянці по вул. Софіївській, 238а для розташування комплексу складів було присвоєно кадастровий номер :02:026:0352; земельній ділянці по вул. Софіївській, 238а для розташування під`їзних залізничних колій до комплексу складів було присвоєно кадастровий номер :02:026:0353.

В 2020-2021 році Товариство звернулося до Запорізької міської ради з заявами відвести земельну ділянку під будівлями цеху ад`юстажної обробки металу по вул. Теплична, 49, земельну ділянку під будівлями комплексу складів по вул. Софіївська, 238а та земельну ділянку для розташування під`їзних залізничних колій до комплексу складів по вул. Софіївська, 238а, тобто під кожний об`єкт окремо. При цьому відповідач акцентує увагу, що мова йде про відведення двох окремих ділянок в межах раніше визначеної однієї ділянки, якою Товариство користувалося та сплачувало податок на землю відповідно до рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради депутатів трудящих № 397 від 06.10.1966 та рішення Запорізької міської ради народних депутатів № 191/4 від 16.06.1984.

Відповідач зауважує, що з 2021 по 2024 р.р. питання оформлення права користування земельними ділянками Запорізькою міською радою не вирішувалось. Лише 05.03.2025 року Запорізька міська рада рішенням № 76/147 надала в оренду земельну ділянку по вул. Софіївській, 238а для розташування комплексу складів загальною площею 10,5983 га; рішенням № 76/148 надала в оренду земельну ділянку по вул. Софіївській, 238а для розташування під`їзних залізничних колій до комплексу складів загальною площею 8,3789 га; рішенням № 76/149 надала в оренду земельну ділянку по вул. Тепличній, 49 для розташування цеху ад`юстажної обробки металу (ЦАОМ) загальною площею 5,2255 га.

17.06.2025 року Запорізька міська рада уклала з ПрАТ ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ договори оренди землі на дані ділянки, які було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 26.06.2025 року.

З огляду на викладене відповідач зазначає про тотожність земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0002 (старий номер згідно з технічною документацією щодо нормативної грошової оцінки землі 2012 року по вул. Тепличній, 49 та вул. Софіївській, 238а у м. Запоріжжі) земельними ділянками з кадастровими номерами :02:026:0351 (по вул. Тепличній, 49 у м. Запоріжжі) та :02:026:0352 (по вул. Софіївській, 238а у м. Запоріжжя).

Не погоджуючись з розрахунком суми недоотриманого доходу за фактичне користування спірними земельними ділянками у вигляді орендної плати за землю на рівні 3% від нормативної грошової оцінки землі, відповідач зауважив, що розмір у 3% не встановлювався ні договором, ні законом. Розмір плати за землю без оформлення договорів оренди визначався Товариством з врахуванням земельного податку по ставці 1%, а не в розмірі орендної плати. Зазначає, що за весь час користування землею Товариство сплачувало земельний податок за 17 га на підставі витягу від 18.02.2016 №1218/86-16 з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки за кадастровим номером :02:026:----. Так, за період 2020 січень-лютий 2025 років було сплачено земельного податку в сумі 4635240,12 грн.

Крім того, відповідач зазначив про відсутність правових підстав для нарахування і сплати орендної плати за спірну земельну ділянку у період з 01.03.2022 по 31.12.2022, оскільки у період з 01.03.2022 по 31.12.2022 вся територія Запорізького району була віднесена до територій активних бойових дій та на підставі Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX плата за землю (орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) не нараховувалась та не сплачувалась.

На думку ПрАТ ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ затримка з укладанням договорів оренди землі не залежала від дій/бездіяльності Товариства. Запорізькою міською радою штучно створено ситуацію, яка може передбачати користування земельними ділянками без належних підстав. Напроти, Товариство здійснило всі необхідні дії з підготовки проектів землеустрою та належним чином звернулося до Запорізької міської ради з приводу надання вказаних земельних ділянок у користування з наступним укладанням договорів оренди землі

Оскільки протягом всього періоду Товариство не мало статусу власника, постійного користувача або орендаря, у нього не було будь-яких правових підстав сплачувати орендну плату або податок на землю за сформовані земельні ділянки: кадастрові номери :02:026:0352 та :02:026:0353.

Також відповідач зазначає, що земельна ділянка кадастровий номер :02:026:0353 є новою для Товариства в порівнянні з ділянками :02:026:0351 та :02:026:0352. Вона зареєстрована 24.07.2020 року. Фактично, до рішення Запорізької міської ради від 05.03.2025 року про її надання Товариству в оренду на 19 років, вона ніколи не використовувалась, за виключенням використання безпосередньо під`їзних залізничних колій до комплексу складів.

Товариство вказує, що використовувало на земельній ділянці з кадастровим номером :02:026:0353 лише тільки споруди (залізничні колії): № 4 залізнична колія № 4 інв. № 103000768, № 16 залізнична колія № 1 інв. № 103000765, №17 залізнична колія № 2П інв. № 103000769, № 18 залізнична колія № 2П інв. № 103000785, № 19 залізнична колія № 2 інв. № 103000766, № 20 залізнична колія № 3 інв. № 103000767 (копія пояснювальної записки з проекту землеустрою додається). Інших будівель, споруд на даній земельній ділянці не існує. Проте, як позивач не надав доказів того, що ці залізничні колії займають (використовують) усю площу земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0353.

Відповідач вважає, що доказами повного використання ним всієї площі земельної ділянки позивачем не надано. Позивач невірно розрахував недоотримані доходи та застосував для їх розрахунку площу, яка є більшою, ніж фактична площа земельних ділянок під залізничними коліями, тому формування суми позову з питання стягнення суми неотриманих позивачем доходів ґрунтується на припущеннях та потребує додаткових доказів з боку позивача стосовно того, що Товариство фактично використовувало всю земельну ділянку за кадастровим номером :02:026:0353. Крім того, сама Запорізька міська рада в своєму Рішенні від 05.03.2025 № 76/148 в п.4.8. зобов`язує Товариство приступити до використання земельної ділянки після встановлення її меж в натурі (на місцевості) та одержання документу, що посвідчує право на неї. Право на земельну ділянку посвідчує договір оренди, який було укладено 17.06.2025 та зареєстровано 24.06.2025.

Також на думку відповідача, до спірних правовідносин має бути застосований Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі - Порядок № 284).

ПрАТ «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» вважає, що зобов`язання, як користувача земельними ділянками, ним виконано, що підтверджується доказами про сплату податку на землю; оформленням технічної документації; розробкою проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок; неодноразовими зверненнями до позивача з проханням прийняти рішення про відведення та передачу в оренду вищезазначених земельних ділянок; вчасного, без затягування оформлення договорів оренди з подальшою їх реєстрацією в Державному реєстрі речових прав, а тому наявні всі підстави відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

14.07.2025 через підсистему «Електронний суд» від прокурора до суду надійшла відповідь на відзив.

Прокурор вважає доводи відповідача про тотожність земельних ділянок з кадастровими номерами :02:026:0002 та :02:026:0351 та :02:026:0352 безпідставними. Зауважує, що відповідачем не доведено існування земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0002 у період часу з 2020 по 2025 рік та не надано доказів, які б підтверджували спільні ознаки цих земельних ділянок.

На підставі розробленого Запорізькою регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок (08.11.2019) відділом у Покровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області 17.07.2020 проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 10,5983 га з кадастровим номером :02:026:0352.

На підставі розробленого ФОП Кай М.Г. проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок (08.07.2020) відділом у Петропавлівському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області 24.07.2020 здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 8,3789 га з кадастровим номером :02:026:0353.

З посиланням на положення ст. ст. 79, 79-1 Земельного кодексу України, прокурор зазначає, що земельні ділянки з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0353 утворились як об`єкти цивільних прав 17.07.2020 та 24.07.2020 відповідно, тобто 5 років тому.

ПрАТ «Дніпроспецсталь» не є власником або постійним землекористувачем зазначених земельних ділянок, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України). Таким чином, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата.

Посилаючись на приписи ст. 20 Земельного кодексу Української РСР, зазначає, що право користування відповідача земельною ділянкою площею 17 га мало бути підтверджено державним актом на право користування земельною ділянкою, який у відповідача відсутній. Зазначене, за твердженням прокурора, унеможливлює набуття відповідачем правового титулу постійний землекористувач.

На переконання прокурора, сплачена сума земельного податку (4635240,12 грн) не може бути зарахована в суму недоотриманого доходу, що стягується прокурором за використання відповідачем земельних ділянок з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0353.

Щодо використання відповідачем земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0353, з посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20, прокурор зазначив, що з дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме з цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплачувати за фактичне користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у власності ПрАТ «Дніпроспецсталь», серед іншого, перебуває об`єкт нерухомості - комплекс складів 3/Ліве інв. № 00310 площею 27264 кв.м, який розташовано за адресою: м. Запоріжжя, вул. Софіївська, 238а. До складу зазначеного об`єкта нерухомості входять: залізнична колія № 4 інв. № 103000768; залізнична колія № 5 інв. № 103000789; залізнична колія № 10 інв. 103000770; залізнична колія № 11 інв. 103000771; залізнична колія № 12 інв. 103000765; залізнична колія № 13 інв. 103000788; залізнична колія № 14 інв. 103000787; залізнична колія № 15 інв. 103000786; залізнична колія № 1 інв. № 103000765; залізнична колія № 2П інв. 103000769; залізнична колія № 2П інв. № 103000785; залізнична колія № 2 інв. № 103000766; залізнична колія № 3 інв. 103000767.

Право власності на нерухоме майно (комплекс складів 3/Ліве інв. № 00310 площею 27264 кв.м з залізничними коліями) за ПрАТ «Дніпроспецсталь» зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно27.01.2014. Площа та конфігурація земельної ділянки визначалась на підставі проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розташування під`їзних залізничних колій до комплексу складів, розробленого на замовлення ПрАТ «Дніпроспецсталь». Тобто, ПрАТ «Дніпроспецсталь» самостійно визначило площу земельної ділянки, яка необхідна для користування своїм нерухомим майном, та відповідно повинно сплачувати оренду плату за усю площу ділянки, а не лише безпосередньо під залізничними коліями.

Також вважає безпідставними доводи відповідача про необхідність застосовувати до спірних правовідносин приписи чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок.

З посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 629/4628/16-ц (постанова від 23.05.2018) прокурор зазначає, що спірні правовідносини у даній справі відмінні від правовідносин, які урегульовані Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284. У випадку безоплатного використання земельної ділянки комунальної власності без оформлення правовстановлюючих документів, власник такої земельної ділянки може захистити своє право на компенсацію розміру неотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою в порядку, визначеному статтею 1212 ЦК України. При цьому вина особи, яка використовує таку земельну ділянку, не має значення для стягнення таких коштів.

12.08.2025 від Запорізької міської ради надійшли заперечення на клопотання про об`єднання позовів в одне провадження.

Ухвалою суду від 12.08.2025 відмовлено Приватному акціонерному товариству Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна у задоволенні клопотання про об`єднання справ №908/1845/25 та №908/1844/25 в одне провадження; продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів; підготовче засідання відкласти на 17.09.2025.

10.09.2025 від ПрАТ Дніпроспецсталь надійшли додаткові пояснення.

Відповідач з посиланням на постанови Верховного Суду у справі № 6-14чс11 від 26.09.2011 та у справі № 914/1104/18 від 22.05.2019, у справі № 914/839/148 від 31.01.2019, зазначає, що право користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01.01.2002, не втрачається внаслідок його непереоформлення підприємством, яке за положеннями чинного Земельного Кодексу України не може набувати права постійного землекористування, а зберігається за ним до приведення прав і обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чи чинного законодавства, у тому числі за правонаступником такого землекористувача.

Також щодо листа податкового органу про несплату орендної плати за земельні ділянки з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0353, відповідач зазначає, що оскільки не було укладено договорів оренди, не було і платежів з орендної плати, проте відповідач платив за землю, якою користувався - податок на земельну ділянку :02:026:0352.

Відповідач вважає, що у даній справі необхідне встановлення факту тотожності земельних ділянок з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0353 земельній ділянці, яка була відведена відповідачу.

15.09.2025 від представника Запорізької обласної прокуратури через підсистему Електронний суд надійшли письмові пояснення по справі.

Прокурор вказує, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.09.2025 № 443270234 відомості щодо зареєстрованого права користування або власності стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0002 відсутні. У Державному земельному кадастрі також відсутня інформація про земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0002, як таку, що перебуває у користуванні ПрАТ «Дніпроспецсталь». Відповідач до суду не надав державний акт на право користування земельними ділянками площею 10,7 га та 6,2 га. Також відсутні рішення уповноваженого органу про передачу відповідачу або про об`єднання земельних ділянок, внаслідок чого у останнього виникло право користування земельною ділянкою площею 17 га з кадастровим номером :02:026:0002.

Щодо доводів відповідача про сплату земельного податку, прокурор вказує, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності». ПрАТ «Дніпроспецсталь» не є постійним землекористувачем земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0002 або якихось інших земельних ділянок, що розташовані по вул. Софіївська, 238а, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Також не вбачає прокурор підстав для зарахування раніше сплачених коштів відповідачем (за період з 2020 по 2025 роки у розмірі 4635240,12 грн) за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:026:0002, з огляду на те що у податкових деклараціях ПрАТ «Дніпроспецсталь» за 2020-2025 роки та у платіжних інструкціях за зазначений період відсутня згадка щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0002. Зазначена сума сплачених коштів у розмірі 4635240,12 грн розрахована самостійно відповідачем та жодним чином не підтверджена податковим органом або власником земельної ділянки.

Ухвалою суду від 17.09.2025 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, підготовче засідання відкладено на 07.10.2025.

Ухвалою суду від 07.10.2025 підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті на 03.11.2025.

03.11.2025 від Приватного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна надійшло клопотання про призначення експертизи, відповідно до якого просить суд, призначити судову інженерно-технічну експертизу з питань землеустрою, проведення експертизи доручити Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На вирішення експертизи поставити наступні питання:

- підтвердити тотожність земельної ділянки по вул. Теплична, 49, Софіївська, 238а у м. Запоріжжі, переданої ПрАТ ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради депутатів трудящих № 397 від 06.10.1966 р. та рішенням Запорізької міської ради народних депутатів № 191/4 від 16.06.1984 р. з кадастровим номером :02:026:0002 (старий, якій діяв станом на 2012 рік) земельним ділянкам по вул. Теплична, 49 з кадастровим номером :02:026:0351 та по вул. Софіївська, 238а з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0352 в повному обсязі або частково.

- надати висновок, в якому порівняти межі земельних ділянок з кадастровими номерами :02:026:0351, :02:026:0352 та :02:026:0352 із земельною ділянкою зі старим кадастровим номером :02:026:0002 (старий, якій діяв станом на 2012 рік) на предмет їх повного або часткового співпадіння як по їх межах так і по загальній площі, яку вони займають на одній території.

- розрахувати частки, які наразі займають земельні ділянки з кадастровими номерами :02:026:0351, :02:026:0352 та :02:026:0352 на раніше існуючій земельній ділянці зі старим кадастровим номером :02:026:0002.

Клопотання обґрунтовано необхідністю з`ясувати тотожність земельної ділянки, яка вже була відведена Відповідачу згідно з рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради депутатів трудящих № 397 від 06.10.1966 р. та рішенням Запорізької міської ради народних депутатів № 191/4 від 16.06.1984 р. загальною площею 17 га, що розташовувалася по вул. Теплична, 49 та Софіївська, 238а, земельним ділянкам, які в подальшому були сформовані в тому числі і на її території, а саме: по вул. Теплична, 49 з кадастровим номером :02:026:0351 та по вул. Софіївська, 238а з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0353. На думку відповідача, доведення цих обставин дозволить Товариству довести факт правомірності користування земельними ділянками, що стало підставою для сплати ним земельного податку за фактичне користування цими ділянками. Без необхідних спеціальних знань встановити наведені обставини неможливо.

Запорізька обласна прокуратура заперечила проти клопотання відповідача про призначення судової інженерно-технічної експертизи з питань землеустрою, оскільки обставини, про які зазначає відповідач не мають значення для справи, а матеріали справи дозволяють суду самостійно надати оцінку спірним правовідносинам.

Також прокурор з посиланням на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/22 вказує, що для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212 - 1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.

Так, одна із обставин, яка підлягає з`ясуванню, є площа земельних ділянок, яка у даній справі встановлена та становить 10,5983 га та 8,3789 га відповідно. Існування цих земельних ділянок, їх фактичне використання відповідачем не заперечується.

У той же час, відповідач зазначає про іншу земельну ділянку площею 17 га з кадастровим номером :02:026:0002 щодо якої взагалі відсутні будь-які відомості про її існування як об`єкта цивільних прав та передачі її у постійне користування відповідачеві (відповідач не підтвердив: факт передачі йому у постійне користування земельної ділянки саме площею 17 га; наявність у Державному земельному кадастрі інформації щодо цієї земельної ділянки; точне її місцезнаходження (координати), конфігурацію; наявність розробленої та затвердженої землевпорядної документації та як наслідок законність присвоєння кадастрового номеру).

Також прокурор зауважив, що відповідач не обґрунтував неможливість самостійно надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів. З урахуванням вищевикладеного, клопотання вважає необґрунтованим, просить відмовити у його задоволенні.

10.11.2025 від Запорізької міської ради надійшло клопотання про визнання поважними причини пропуску строку на подання доказу та поновлення його, а також про долучення до матеріалів справи листа ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 28.10.2025 з додатками.

11.11.2025 від відповідача через підсистему надійшли додаткові пояснення у справі.

На думку відповідача, ГУ Держгеокадастру підтвердило факт наявності земельної ділянки площею 17,0000 га як мінімум ще з 2008 рок, а також підтвердило, що дана земельна ділянка знаходиться саме за адресою: м. Запоріжжя, вул. Софіївська, буд. 238 а, вул. Теплична, 49. На земельній ділянці з кадастровим номером :02:026:0002 знаходились і продовжують знаходитись об`єкти нерухомості, перелічені Позивачем у справі як такі, що знаходяться на земельних ділянках :02:026:0352 та :02:026:0353, оскільки по вул. Софіївська, буд. 238 а, вул. Теплична, 49 об`єктів нерухомості, які б належали іншим юридичним або фізичним особам не існує. Також ГУ Держгеокадастру підтвердило, що відомості про земельну ділянку :02:026:0002 були внесені у 2008 року до чергового кадастрового плану для перерахунку нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки (НГО), яка береться за основу при вирахуванні розміру земельного податку.

Відповідач вважає, що зауваження ГУ Держгеокадастру про те, що кадастровий номер :02:026:0002 не мав статусу присвоєного, не заперечує тотожність зазначених ділянок. Відповідач проводив оплату земельного податку на підставі виданої ГУ Держгеокадастру технічної документації та витягу з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земель від 30.01.2012 р № 514з (міститься в матеріалах справи), які є офіційним документом і мали юридичну силу на кінець 2012 року. При цьому, відсутність кадастрового номера не є суттєвим для визначення тотожності земельних ділянок на думку відповідача, оскільки ГУ Держгеокадастру з метою видання нормативної грошової оцінки земельної ділянки може визначити її площу та межі на підставі інших даних, визначених у п. 2 Методики № 1147.

Відповідач не заперечує, що плата за земельні ділянки з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0353 ним не здійснювалась. Проте, вказує, що сплачував земельний податок за ділянку з кадастровим номером :02:026:0002, яка знаходиться за тими ж самими адресами: м. Запоріжжя, вул. Софіївська, буд. 238 а, вул. Теплична, 49, що і ділянки з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0353, та на якій знаходились ті ж самі об`єкти нерухомості, що наразі знаходяться на ділянках з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0353, власник цих об`єктів був і є незмінним ПрАТ «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ».

Відповідач зазначає, що сплачені ним кошти отримав місцевий бюджет і не за кадастровий номер, а за фактичні гектари землі, на яких розташовані об`єкти нерухомості відповідача.

Поряд з наведеним, відповідач зазначив, що усвідомлює обов`язок сплачувати 3% плати за землю в силу закону, проте, не погоджується з позицією прокурора, що сплачені ним за спірний період кошти в розмірі 4 635 240,12 грн не мають жодного відношення до спірних земельних ділянок.

З метою збереження принципу пропорційності сторін, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами відповідач підтримав клопотання про призначення експертизи.

До відкриття розгляду справи по суті, судом розглянуто заявлені сторонами клопотання.

Клопотання Запорізької міської ради про визнання поважними причини пропуску строку на подання доказу, поновлення строку, долучення до матеріалів справи листа ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 28.10.2025 з додатками судом задоволено, з наступних підстав.

Відповідно до статті 113 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, встановлюються судом.

Згідно з приписами ст. 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи Серявін та інші проти України, Пронін проти України, Кузнєцов та інші проти Російської Федерації) одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на наведені у клопотанні обставини, беручи до уваги відсутність у позивача наведеного листа ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області на час звернення прокурора з позовом, наявність у позивача контраргументів відносно позиції іншої сторони процесу, з метою недопущення порушення права на доступ до правосуддя, враховуючи норми статей 7, 13 ГПК України, а також завдання та основні засади (принципи) господарського судочинства, визначені статтею 2 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання Запорізької міської ради та поновлення строку для подання доказів.

За приписами ч. 4 ст. 119 ГПК України, одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Запорізькою міською радою наведена норма дотримана, доказ подано суду разом з клопотанням.

Лист ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 28.10.2025 з додатком долучено до матеріалів справи.

Щодо клопотання відповідача про призначення судової інженерно-технічної експертизи з питань землеустрою.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

У межах справи вирішується питання належного виконання зобов`язання по внесенню плати за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів.

Для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212 - 1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед,з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.

Матеріали справи містять витяги з Державного земельного кадастру про спірні земельні ділянки, їх площі, категорію, місце розташування.

Суд зазначає, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення (постанова Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 910/9971/17) .

Розглянувши зазначене клопотання, суд відмовляє у його задоволенні, оскільки суд дійшов висновку, що матеріалів достатньо для судового розгляду по суті і потреба в спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмету доказування відсутня, наявні у справі № 908/1844/25 докази є належними та не є взаємносуперечливими.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося повне фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В судовому засіданні 02.12.2025 заслухано вступне слово прокурора, представників Запорізької міської ради, відповідача.

Прокурор позов підтримав, просить стягнути з відповідача 12 703 075,37 грн доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, збережених коштів плати за фактичне користування землею.

Представник Запорізької міської ради позов підтримав, просить його задовольнити.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечила.

В засіданні суду здійснено безпосереднє дослідження доказів, поданих учасниками спору.

У судовому засіданні 02.12.2025, на підставі ст. 217 ГПК України, суд закінчив з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів.

Прокурор та представник Запорізької міської ради в судовому засіданні 02.12.2025 підтримали позовні вимоги, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши прокурора, представників Запорізької міської ради та відповідача, дослідивши докази, після переходу до стадії ухвалення судового рішення, в судовому засіданні, в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини) та повідомлено, що повний текст рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

З положень статті 131-1 Конституції України слідує, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Статтею 23 Закону України Про прокуратуру визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва, прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

За приписами статті 53 ГПК України господарський суд порушує справи за заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. В позовній заяві прокурор самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Системне тлумачення положень ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону Про прокуратуру дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення її інтересів, зокрема, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах (висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 923/35/19, від 23.07.2020 у справі №925/383/18).

Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 встановлено, що прокурор або його заступник самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси Держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

При встановленні наявності або відсутності порушень або загрози порушень інтересів держави необхідно виходити з того, що ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" зазначає про порушення або загрозу порушення "інтересів держави", якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Аналіз вказаної статті Закону дає підстави дійти до висновку що "інтереси держави" (як загальне поняття) являють собою комплекс прав та законних інтересів як в цілому держави України (або народу України), так і інтереси окремої територіальної громади певної місцевості (жителі певного населеного пункту або декількох населених пунктів).

Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (провадження №12-194гс19) Верховний Суд зауважив, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

У вказаній постанові Великою Палатою Верховного Суду наведено наступні правові висновки.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №906/982/19.

Позивачем у позовній заяві визначено Запорізьку міську раду.

Прокурор зазначає, що порушення інтересів держави полягає в тому, що неповернення Запорізькій міській раді безпідставно збереженої орендної плати за користування вказаними земельними ділянками порушує інтереси територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради в частині позбавлення можливості ефективного використання права комунальної власності та неотримання місцевим бюджетом відповідного доходу, які можуть бути використані для задоволення її нагальних потреб.

Звернення прокурора до суду у даній справі зумовлено необхідністю усунення порушення законодавства щодо ненадходження до бюджету коштів орендної плати за землю, та дотримання встановлених Конституцією України принципів верховенства права та законності, а також задоволення суспільної потреби у дотриманні вимог чинного законодавства під час наповнення місцевого бюджету.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

Запорізькою обласною прокуратурою до Запорізької міської ради направлялися запити № 15/1-136-25 від 18.03.2025 № 15/1-169вих-25 від 06.05.2025 про надання інформації про вжиті заходи претензійно-позовного характеру щодо стягнення з ПрАТ «Дніпроспецсталь» недоотриманого доходу за фактичне використання земельними ділянками з кадастровим номером :02:026:0352 та :02:026:0353, які розташовані по вул.Софіївська, 238а у м. Запоріжжі, у вигляді орендної плати за землю за період з 18.07.2020 по 28.02.2025.

Департамент управління активами Запорізької міської ради листом від 09.06.2025 № 4301/01/01-07/3104 повідомлено, що Департаментом правового забезпечення Запорізької міської ради не вживалися заходи претензійно-правового характеру щодо стягнення з ПрПТ «Дніпроспецсталь» недоотриманого доходу за фактичне використання земельними ділянками з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0353 без оформлення правовстановлюючого документу на землю за період з 18.07.2020 по 28.02.2025.

Незалежно від причин неподання до суду Запорізькою міською радою позову, факт такого незвернення до суду свідчить про те, що вказаний орган державної влади не виконує своїх повноважень щодо захисту інтересів держави.

Унаслідок нездійснення Запорізькою міською радою відповідного захисту інтереси держави залишаються незахищеними.

У зв`язку із цим у прокурора виникло не тільки право, але й обов`язок відреагувати на їх порушення шляхом пред`явлення до суду цього позову.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для представництва прокурором в суді інтересів держави в особі позивача Запорізької міської ради.

Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України), земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 13 Конституції України унормовано, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За статтею 80 ЗК України, суб`єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади - на землі державної власності.

Приписами статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренду земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно зі ст. 79 ЗК України, земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, із визначеними щодо неї правами.

Відповідно до частин 1, 3, 4, 9 ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Законом України «Про Державний земельний кадастр» визначено правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру.

За змістом ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч. 1 ст. 9 зазначеного Закону).

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі №922/652/18, від 07.07.2020 у справі №922/3208/19.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про оренду землі», об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

З наведеного слідує висновок, що об`єктом оренди може бути земельна ділянка, яка є сформованою як об`єкт цивільних прав.

Судом встановлено, що правом власності на спірну земельну ділянку, розташовану в межах відповідного населеного пункту, міська рада наділена в силу закону, при цьому державну реєстрацію речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності об`єктивно не можна було здійснити раніше, ніж із часу розмежування земель державної та комунальної власності. Водночас відсутність державної реєстрації речового права на спірну земельну ділянку після не впливає на обставини виникнення та наявність права комунальної власності на відповідну земельну ділянку.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна від 11.06.2025 № 430917502, Приватному акціонерного товариству «Електрометалургійний завод «Дніроспецсталь» ім.А.М.Кузьміна» належить на праві власності нерухоме майно: будівля цеху з ремонту кристалізаторів інв. № 00314 площею 5667,1 кв.м (дата державної реєстрації права власності 18.05.2018); будівля побутових приміщень інв. № 00338 площею 1139,4 кв.м (дата державної реєстрації права власності 18.05.2018); будівля складу готової продукції інв. № 00365 площею 1121,6 кв.м (дата державної реєстрації права власності 27.01.2014); комплекс складів 3/Ліве інв. № 00310 площею 27264 кв.м, (дата державної реєстрації права власності 27.01.2014), за адресою: м. Запоріжжя вул.Софіївська, 238а, на земельних ділянках з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0353.

Рішенням Запорізької міської ради від 29.08.2018 № 59/9 ПрАТ «Дніпроспецсталь» надано дозвіл на розробку в установленому законодавством порядку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 11,0000 га по вул. Софіївській, 238а для розташування комплексу складів та подальшої передачі її в оренду.

Рішенням Запорізької міської ради від 28.08.2019 № 60/6 ПрАТ «Дніпроспецсталь» надано дозвіл на розробку в установленому законодавством порядку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 8,7800 га по вул. Софіївській, 238а для розташування під`їзних залізничних колій до комплексу та подальшої передачі її в оренду.

На підставі розробленого Запорізькою регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок (08.11.2019) відділом у Покровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області 17.07.2020 здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 10,5983 га з кадастровим номером :02:026:0352.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04.12.2024 № НВ-024, земельна ділянка площею 10,5983 га з кадастровим номером :02:026:0352 має категорію земель землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення; вид цільового призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком.

На підставі розробленого ФОП Кай М.Г. проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок (08.07.2020) відділом у Петропавлівському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області 24.07.2020 здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 8,3789 га з кадастровим номером :02:026:0353.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06.10.2022 № НВ-022, земельна ділянка площею 8,3789 га з кадастровим номером :02:026:0353 має категорію земель землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; вид цільового призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

Згідно з рішенням Запорізької міської ради від 05.03.2025 № 76/147 ПрАТ «Дніпроспецсталь» передано в оренду строком на 19 років земельну ділянку площею 10,5983 га з кадастровим номером :02:026:0352 по вул. Софіївська, 238а у м. Запоріжжя для розташування комплексу складів.

Відповідно до рішення Запорізької міської ради від 05.03.2025 № 76/148 ПрАТ «Дніпроспецсталь» передано в оренду строком на 19 років земельну ділянку площею 8,3789 га з кадастровим номером :02:026:0353 по вул. Софіївська, 238а у м. Запоріжжя для розташування під`їзних колій до комплексу складів.

Судом встановлено, що 17.06.2025 між Запорізької міською радою та ПрАТ «Дніпроспецсталь» укладено договір оренди землі № 00114, відповідно до умов якого відповідачу надано в строкове платне користування для розташування залізничних колій до комплексу складів земельна ділянка загальною площею 8,3789 га, кадастровий номер :02:026:0353 за адресою : м.Запоріжжя, вул.Софіївська 238а, строком до 05.03.2044 року, а також Договір оренди землі № 00116 від 17.06.2025 про надання Запорізькою міською радою ПрАТ «Дніпроспецсталь» в оренду земельну ділянку загальною площею 10,5983 га, кадастровий номер :02:26:0352 за адресою : м.Запоріжжя, вул.Софіївська 238а, строком до 05.03.2044 року для розташування комплексу складів.

У Державному реєстрі речових прав внесені записи щодо державної реєстрації договору оренди землі №114 від 17.06.2025 та № 00116 від 17.06.2025.

Відповідно до листа Головного управління ДПС у Запорізькій області від 31.03.2025 № 3288/5/08-01-04-01-05 ПрАТ «Дніпроспецсталь» чи будь-якими іншими суб`єктами господарювання не подається податкова звітність щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0353.

За інформацією Департаменту фінансової та бюджетної політики Запорізької міської ради від 14.04.2025 № 06.1-14/805 кошти за фактичне використання ПрАТ «Дніпроспецсталь» земельних ділянок з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0353 до бюджету міської територіальної громади не надходили.

Таким чином, в порушення ст. 125 ЗК України, ПрАТ «Дніпроспецсталь» у період з 18.07.2020 по 28.02.2025 користувалось спірними земельними ділянками з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0353 без документів, що посвідчують право власності чи право користування земельною ділянкою.

З наведеного вбачається, що використання спірних земельних ділянок відповідачем без належного правового оформлення позбавило Запорізьку міську раду, як власника землі, права отримувати від цих ділянок дохід у розмірі орендної плати.

Статтею 206 ЗК України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за приписами ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно з п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст. ст. 14.1.125, 14.1.136, 288.5 ПК України).

Прокурор, мотивуючи заявлені позовні вимоги, посилається на положення статей 1212 - 1214 ЦК України, як на правову підставу своїх вимог, а обґрунтовуючи вимоги про стягнення 12194749,69 грн, зауважує, що ця сума є сумою несплаченої відповідачем орендної плати за використання спірної земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, без укладення Договору оренди, внаслідок чого Запорізька міська рада була позбавлена можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду саме відповідачеві.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У зобов`язанні з безпідставного набуття, збереження майна підлягають доведенню: а) факт набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, б) відсутність для цього підстав, встановлених договором, законом або іншими правовими актами, в) вартість безпідставного збагачення.

Тягар доказування відсутності підстав для збереження майна лежить на власнику майна. При цьому, під набуттям майна в даних правовідносинах слід розуміти збільшення вартості власного майна набувача; приєднання до нього нових цінностей, внаслідок чого потерпілий несе додаткові витрати або втрачає належне йому майно, тобто збереження майна однією особою відбувається за рахунок іншої.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

За змістом пункту 4 частини 3 ст. 1212 ЦК України, положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Підстави та порядок стягнення коштів, які особа мала б отримати за звичайних умов, втім не отримала, визначені також ст. 22 ЦК України та ч. 2 ст. 224, ст. 225 ГК України, за змістом яких упущеною вигодою вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, а інша сторона додержувалась правил здійснення господарської діяльності.

За приписами ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності. Разом з тим, обов`язок набувача повернути безпідставно набуте (збережене) майно потерпілому не належить до заходів відповідальності, оскільки боржник при цьому не несе жодних майнових затрат - він зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно утримував (зберігав).

При цьому, на відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за п. 4 ч. 3 ст. 1212 ЦК України вина не має значення, оскільки важливим є сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, з моменту набуття у власність нерухомого майна, яке розташоване на спірних земельних ділянках з кадастровим номером :02:026:0352 та :02:026:0353, які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул..Софіївська 238а, у відповідача виник обов`язок укласти Договір оренди спірних земельних ділянок та зареєструвати на підставі них право оренди землі, оскільки на цих земельних ділянках розташовані належні відповідачу на праві власності об`єкти нерухомості.

Враховуючи вищевикладене, ПрАТ «Дніпроспецсталь» (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного Договору, збільшило вартість власного майна, а Запорізькою міською радою (потерпілим) втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати), на отримання яких позивач цілком підставно очікував.

Згідно з положеннями частини 1 статті 1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

За таких обставин, з огляду на те, що речові права відповідача на земельну ділянку не зареєстровано, останній не набув належних прав власності або користування щодо земельної ділянки, а тому використовував земельну ділянку без достатніх правових підстав.

Згідно зі ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини «Федоренко проти України» від 03.06.2006 визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути існуючим майном або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні виправданими очікуваннями щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У спірних правовідносинах неотримані Запорізькою міською радою кошти від використання земельної ділянки підпадають під визначене Європейським судом з прав людини поняття «майно, на яке особа цілком виправдано очікувала», право на яке підлягає захисту.

Також поняття майна, як грошових коштів, які особа очікувала отримати та, відповідно, набула права на судовий захист, розкривається в рішенні Європейського суду з прав людини «Кечко проти України».

Відповідно до вимог ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Згідно з п. 14.1.54 ст. 14 Податкового кодексу України будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у т.ч. від будь-яких видів їх діяльності на території України, визнається доходом підприємства.

До доходів включається будь-яке збільшення активу або зменшення зобов`язання, згідно з Положенням (стандарту) бухгалтерського обліку № 15 Дохід, затвердженим в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153.

Разом з цим, дохід підприємства зменшується на суми витрат, до яких відносяться суми нарахованих податків.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

За приписами п. 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України, до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Статтею 10 Податкового кодексу України визначено, що до місцевих податків належить у т.ч. податок на майно.

Згідно ст. 265 Податкового кодексу України, податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до положень п.12.5 ст. 12 Податкового кодексу України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів с нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

В свою чергу п. 12.3.4 ст. 12 Податкового кодексу України встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Також слід зазначити, що базою оподаткування, відповідно до статті 271 Податкового кодексу України, є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом XIII ПК.

За змістом пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України та частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель», для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності обов`язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими і затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України «Про оцінку земель»).

Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про оцінку земель», нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років. Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою (частина перша статті 23 цього Закону).

Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а виходячи з вимог статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землі є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до Закону.

Як вже зазначалося раніше, за приписами статті 14.1.147 Податкового кодексу України, плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

За інформацією Головного управління ДПС у Запорізькій області від 31.03.2025 №3288/5/08-01-04-01-05 відповідач не звітує та не сплачує плату за земельні ділянки з кадастровим номером :02:026:0352 та :02:026:0353 з 2020 року.

За інформацією Департаменту фінансової та бюджетної політики Запорізької міської ради від 14.04.2025 № 06.1-14/805 кошти за фактичне використання ПрАТ Дніпроспецсталь земельними ділянками з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0353 з 020 року по 14.04.2025 до бюджету міської територіальної громади не надходили.

Рішенням Запорізької міської ради № 26 від 28.11.2018 було встановлено розмір орендної плати за землю. Зазначеним рішенням було встановлено розміри орендної плати за використання земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності (у відсотках від їх нормативної грошової оцінки).

Відповідно до додатку до вказаного рішення, річний розмір орендної плати за землі іншого призначення становить 3 відсотки від їх нормативної грошової оцінки.

З наведеного слідує, що Запорізька міська рада в межах наділених повноважень, відповідно до законодавства України, затвердила та встановила податок, та збори за користування землями міста Запоріжжя.

Запорізька міська рада, формуючи розрахунок, встановила та розрахувала відсоток нормативної грошової оцінки землі, та розрахувала у відповідності до вищевказаних рішень суму завданих збитків, які Запорізька міська рада понесла від безпідставно набутого майна ПрАТ «Дніпроспецсталь».

Як вже було зазначено вище, згідно Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 31.10.2024 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0353 складає 51 60061,76 грн, згідно з витягом від 08.01.2025 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0352 складає 7468647,08 грн.

Згідно з ст. 289 Податкового Кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативно грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв) з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.

Так, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у розрізі років становить: 1996 рік - 1,703; 1997 рік - 1,059; 1998 рік - 1,006; 1999 рік - 1,127; 2000 рік - 1,182; 2001 рік - 1,02; 2005 рік - 1,035; 2007 рік - 1,028; 2008 рік - 1,152; 2009 рік - 1,059; 2010 рік - 1,0; 2011 рік - 1,0; 2012 рік - 1,0; 2013 рік - 1,0; 2014 рік - 1,249; 2015 рік - 1,433 (крім сільськогосподарських угідь) і 1,2 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); 2016 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,06 (для земель несільськогосподарського призначення); 2017 рік - 1,0; 2018 рік - 1,0; 2019 рік - 1,0; 2020 рік - 1,0; 2021 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення); 2022 рік -1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,15 (для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь); 2023 рік 1,051 (зазначений коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується для всіх категорій земель і видів земельних угідь).

Значення коефіцієнта за попередній рік застосовується для розрахунку податкового зобов`язання на наступник рік.

Упродовж 2020-2021 років коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель не змінювався та становив 1,0, а у 2022-2024 роках у зв`язку із зміною індексу споживчих цін коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становив 1,1, 1,15 та 1,051 відповідно.

За розрахунком Запорізької міської ради недоотриманий дохід за використання земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0352 за період з 18.07.2020 по 28.02.2025 склав 7 508 325,65 грн, з яких:

за 2020 рік з 18.07.2020 по 31.12.2020 761 337,69 грн;

за 2021 рік з 01.01.2021 по 31.12.2021 1 675 843,76 грн;

за 2022 рік з 01.01.2022 по 28.02.2022 307 238,02 грн;

за 2023 рік з 01.01.2023 по 31.12.2023 2 119 942,35 грн;

за 2024 рік з 01.01.2024 по 31.12.2024 2 228 059,41 грн;

за 2025 рік з 01.01.2025 по 28.02.2025 415 904,42 грн.

Також за розрахунком Запорізької міської ради розмір недоотриманого доходу за використання земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0353 за період з 25.07.2020 по 28.02.2025 склав 5 194 749,69 грн, з яких:

за 2020 рік з 25.07.2020 по 31.12.2020 507 054,94 грн;

за 2021 рік з 01.01.2021 по 31.12.2021 1 164 348,30 грн;

за 2022 рік з 01.01.2022 по 28.02.2022 213 463,86 грн;

за 2023 рік з 01.01.2023 по 31.12.2023 1 472 900,60 грн;

за 2024 рік з 01.01.2024 по 31.12.2024 1 548 018,53 грн;

за 2025 рік з 01.01.2025 по 28.02.2025 288 963,46 грн.

Загальний розмір недоотриманих доходів за фактичне користування відповідачем земельними ділянками, розташованими по вул.Софіївська 238а, м. Запоріжжя з кадастровими номерами :02:026:0353 та :02:026:0352 без оформлення правовстановлюючого документу, що посвідчує право оренди (користування), за період з 18.07.2020 по 28.02.2025 складає 12 703 075,34 грн.

Даний розмір розрахований виходячи з нормативної грошової оцінки земельних ділянок з урахуванням коефіцієнту індексації за відповідний рік.

Відповідачем контррозрахунку розміру доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, заявленого позивачем до стягнення, суду не надано.

Дослідивши наданий прокурором та позивачем розрахунок та проаналізувавши фактичні обставини справи та письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає наданий розрахунок обґрунтованим та вірним.

Також слід зазначити, що відновлення порушених прав Запорізької міської ради за таких обставин і в заявлений прокурором спосіб, шляхом стягнення з ПрАТ «Дніпроспецствль» на користь Запорізької міської ради до місцевого бюджету дохід, отриманий від безпідставно набутого майна у вигляді плати за фактичне користування земельними ділянкамиза період з 18.07.2020 по 28.02.2025 в розмірі 12 703 075,34 грн не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов як фактичний добросовісний землекористувач.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Разом з тим, для кондиційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набутті (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).

Вказана правова позиція місцевого господарського суду відповідає правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц.

У постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.04.2023 у справі № 357/8975/20 викладено правові висновки про те, що фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 ЦК України. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18) та від 20 вересня 2018 у справі № 925/230/17 (провадження № 12-188гс18) на які як на підставу касаційного оскарження посилається заявник. Відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів (коштів) за безпідставне користування земельною ділянкою є за своїм змістом кондикційними. Разом з тим, для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18).

Неповернення Запорізькій міській раді безпідставно збереженої орендної плати за користування земельною ділянкою порушує інтереси територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради в частині позбавлення можливості ефективного використання права комунальної власності та неотримання місцевим бюджетом відповідного доходу.

Щодо доводів відповідача про тотожність земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0002 (номер згідно технічної документації щодо нормативної грошової оцінки землі 2012 року по вул. Тепличній, 49 та вул. Софіївській, 238а у м. Запоріжжі) та земельних ділянок з кадастровими номерами :02:026:0351 та :02:026:0352, а також сплати відповідачем земельного податку в розмірі 44635240,12 грн, суд зазначає про таке.

Статтею 79 Земельного кодексу України визначено, що земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі

Статтею 92 ЗК України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідач заперечуючи проти позову зазначив, що на підставі рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради депутатів трудящих № 397 від 06.10.1966 та рішення Запорізької міської ради народних депутатів № 191/4 від 16.06.1984 р. є користувачем земельної ділянки площею 17 га (170000 кв. м), яка знаходиться за адресами: вул. Теплична, 49 (будівлі цеху ад`юстажної обробки металу) та вул. Софіївська, 238а (комплекс складів) у м. Запоріжжі. Також зазначає, що земельні ділянки з кадастровими номерами :02:026:0351 та :02:026:0352 утворилися шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0002.

Статтею 20 Земельного кодексу Української РСР, який регулював земельні відносини на момент прийняття рішень про відведення відповідачеві земельних ділянок площею 10,7 га та 6,2 га визначено, що відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР.

Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування.

Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі.

Відповідачем не надано суду достовірних доказів того, що він був постійним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0002, на яку він посилається.

В матеріалах справи відсутній Державний акт на право користування відповідачем земельною ділянкою площею 17 га з кадастровим номером :02:026:0002.

З наведеного слідує, що відповідачем не доведено факту набуття ним права користування земельною ділянкою площею 17 га у відповідності до вимог Земельного кодексу УРСР, який діяв на час прийняття рішення Запорізької міської ради народних депутатів № 191/4 від 16.06.1984 р.

Отже, ПрАТ Дніпроспецсталь не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку за земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0002.

Також відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що земельні ділянки, про які зазначено прокурором у позові, це земельні ділянки, утворені внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0002.

Щодо прохання відповідача про зарахування сплачених ним коштів в сумі 4635240,12 грн, як податку на землю в рахунок часткового погашення заявленої до стягнення суми недоотриманих доходів за користування земельними ділянками з кадастровими номерами :02:026:0352 та :02:026:0353, суд зазначає про таке.

Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Отже, чинним законодавством розмежовано поняття земельний податок і орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Судом встановлено, що у даній справі відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірних земельних ділянок, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього, як фактичного землекористувача, є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Таким чином, не будучи власником або постійним користувачем спірних земельних ділянок, відповідач безпідставно (фактично з власної ініціативи) сплачував земельний податок. (наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.02.2025 у справі № 645/1040/19).

Також матеріали справи не містять доказів того, що відповідач є власником чи користувачем земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0002 про користування якою ним зазначалось. Доказів того, що зазначена земельна ділянка з кадастровим номером :02:026:0002 є сформованою згідно з вимогами законодавства відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

За таких обставин, відсутні підстави зменшувати суму безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати на суму фактично сплачених відповідачем коштів в розмірі 4635240,12 грн в якості земельного податку.

Також відповідач у відзиві зазначив про відсутність правових підстав для нарахування і сплати орендної плати за спірні земельні ділянки у період з 01.03.2022 по 31.12.2022, оскільки у період з 01.03.2022 по 31.12.2022 вся територія Запорізького району була віднесена до територій активних бойових дій та на підставі Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX плата за землю (орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) не нараховувалась та не сплачувалась.

З розрахунку Запорізької міської ради вбачається, що за 2022 рік відповідачу за використання земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0352 нараховано орендні платежі за 2 місяці, з 01.01.2022 по 28.02.2022 в розмірі 307 238,02 грн; за використання земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0353 нараховано орендні платежі за 2 місяці, з 01.01.2022 по 28.02.2022 в розмірі 213 463,86 грн.

Таким чином, заявлена прокурором до стягнення сума не містить нарахувань за період, проти якого заперечує відповідач.

Суд вважає доводи відповідача в цій частині безпідставними.

Щодо посилання відповідача на ухилення Запорізької міської ради від укладення договорів оренди земельних ділянок з кадастровим номером :02:026:0352 та :02:026:0353 протягом тривалого часу, з 2018 року, суд зазначає, що у даному спорі про стягнення безпідставно збережених коштів, дії чи бездіяльності органу місцевого самоврядування щодо укладення договорів оренди не є предметом розгляду та обставини щодо укладання договорів оренди не входить до предмету доказування.

Також суд не погоджується з доводами відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284.

Відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

У даній справі правовідносини є кондикційними, врегульовані главою 83 ЦК України. Стягнення суми недоотриманих доходів не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Відтак, правовідносини сторін не пов`язані з відшкодуванням шкоди (збитків), завданої власникам землі.

Таким чином, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню вказаний Порядок.

Також під час розгляду справи відповідач, посилаючись на ст. 79-1 Земельного кодексу України, вказував, що оскільки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не внесено у спірний період запису про право власності Територіальної громади в особі Запорізької міської ради на земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0352 та земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0353, такі земельні ділянки не є об`єктами цивільних прав.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності №5245 від 06.09.2012 були внесені зміни до ст. 83 ЗК України, відповідно до якої землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до Закону.

З огляду на викладене, Територіальна громада в особі Запорізької міської ради є власником земельних ділянок з кадастровим номером :02:026:0352 та :02:026:0353 в силу закону, про що зазначено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Доводи відповідача в цій частині спростовуються вищенаведеним.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що відповідно до статті 28 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, рішення органів державної влади або органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або користування (постійне користування, оренду, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) можуть прийматися за відсутності державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на таку земельну ділянку в Державному реєстрі прав. Державна реєстрація права власності на земельні ділянки державної чи комунальної власності проводиться з обов`язковим урахуванням пунктів 3 та 4 розділу II Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності".

Відтак, відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на 14.07.2020 запису про право власності Запорізької міської ради на спірну земельну ділянку не перешкоджало органу місцевого самоврядування прийняттю рішень про передачу такої земельної ділянки в оренду.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд», адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії»).

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судовий збір, в порядку ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 180, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна (69008, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 81, ідентифікаційний код 00186536) на користь Запорізької міської ради (, місцезнаходження юридичної особи: 69105, Запорізька обл., м. Запоріжжя, просп. Соборний, 206) до місцевого бюджету недоотриманий дохід за використання земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0352 без правовстановлюючих документів за період з 18.07.2020 по 28.02.2025 у розмірі 7 508 325,65 грн.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна (69008, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 81, ідентифікаційний код 00186536) на користь Запорізької міської ради (, місцезнаходження юридичної особи: 69105, Запорізька обл., м. Запоріжжя, просп. Соборний, 206) до місцевого бюджету недоотриманий дохід за використання земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0353 без правовстановлюючих документів за період з 25.07.2020 по 28.02.2025 у розмірі 5 194 749,69 грн.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» (, місцезнаходження юридичної особи: 69008, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 81) на користь Запорізької обласної прокуратури (, місцезнаходження юридичної особи: 69005, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Дмитра Апухтіна 29а, розрахунковий рахунок: UA0000271, відкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: Запорізька обласна прокуратура, , код класифікації видатків бюджету - 2800) кошти у розмірі 152 436,90 грн, витрачені на сплату судового збору за пред`явлення дійсного позову.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено після виходу судді з відпустки 18.12.2025.

Суддя І.В. Давиденко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.