ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року Справа № 902/508/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Маціщук А.В. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Першко А.А.

за участю представників сторін:

від позивача - Корченюк А.В.

від відповідача - Василевський О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Вінницька лісова науково-дослідна станція" на рішення Господарського суду Вінницької області від 08 вересня 2025 року у справі №902/508/25 (повний текст складено 18 вересня 2025 року, суддя Нешик О.С.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Оліщука Миколи Івановича, м.Вінниця

до Державного підприємства "Вінницька лісова науково-дослідна станція", м.Вінниця

про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Оліщук Микола Іванович звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Державного підприємства "Вінницька лісова науково-дослідна станція" про:

- усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,4193 га, що розташована на території Якушинецької сільської ради Вінницького району, Вінницької області, за межами населеного пункту, шляхом витребування її із земельної ділянки площею 532,9335 га кадастровий номер :01:019:0014, з незаконного володіння Державного підприємства "Вінницька лісова науково-дослідна станція", яке є суміжним землекористувачем сусідньої земельної ділянки;

- зобов`язання Державне підприємство "Вінницька лісова науково-дослідна станція", яке є землекористувачем суміжної земельної ділянки площею 532,9335 га кадастровий номер :01:019:0014, відновити дійсні межі земельної ділянки згідно з документацією із землеустрою, даними Державного реєстру земель, шляхом виключення земельної ділянки площею 0,4193 га, яка перебуває в користуванні ФОП Оліщука М.І. згідно договору оренди землі від 04 травня 2006 року, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 17 травня 2006 року за №10, із земельної ділянки площею 532,9335 га кадастровий номер :01:019:0014.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 08 вересня 2025 року у справі №902/508/25 задоволено позов фізичної особи-підприємця Оліщука Миколи Івановича до Державного підприємства "Вінницька лісова науково-дослідна станція" про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння та зобов`язання вчинити дії.

Витребувано на користь фізичної особи-підприємця Оліщука Миколи Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) земельну ділянку площею 0,4193 га, що розташована на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, за межами населеного пункту, із земельної ділянки площею 532,9335 га з кадастровим номером :01:019:0014 з незаконного володіння Державного підприємства "Вінницька лісова науково-дослідна станція" (вул.Максимовича, буд.39, м.Вінниця, 21036, ідентифікаційний код: 00994101), яке є суміжним землекористувачем сусідньої земельної ділянки.

Зобов`язано Державне підприємство "Вінницька лісова науково-дослідна станція" (вул.Максимовича, буд.39, м.Вінниця, 21036, ідентифікаційний код: 00994101), яке є землекористувачем суміжної земельної ділянки площею 532,9335 га з кадастровим номером :01:019:0014, відновити дійсні межі земельної ділянки згідно з документацією із землеустрою, даними Державного реєстру земель, шляхом виключення земельної ділянки площею 0,4193 га, яка перебуває в користуванні Фізичної особи-підприємця Оліщука Миколи Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) згідно з договором оренди землі від 04.05.2006, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 17.05.2006 за №10, із земельної ділянки площею 532,9335 га з кадастровим номером :01:019:0014.

Присуджено до стягнення з Державного підприємства "Вінницька лісова науково-дослідна станція" (вул.Максимовича, буд.39, м.Вінниця, 21036, ідентифікаційний код: 00994101) на користь Фізичної особи-підприємця Оліщука Миколи Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) 4844,80 грн витрат зі сплати судового збору.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що факт накладення земельної ділянки площею 532,9335 га на орендовану позивачем земельну ділянку площею 0,65 га (площа накладення 0,4193 га) є доведеним та не викликає обґрунтованих сумнівів, зокрема з огляду на визнання цієї обставини відповідачем та наявний у справі план накладок. Суд встановив, що право користування позивача на спірну частину землі виникло раніше, ніж право постійного користування відповідача, а відповідно до частини 5 статті 116 Земельного кодексу України передання земель у користування можливе лише після припинення попереднього права. Отже, накладення порушує права позивача, який обрав належний спосіб захисту, а саме віндикаційний позов, що підлягає задоволенню шляхом витребування спірної площі 0,4193 га з незаконного володіння відповідача.

Суд дійшов висновку, що державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :01:019:0014, яка накладається на орендовану позивачем земельну ділянку площею 0,65 га, унеможливлює проведення державної реєстрації останньої та перешкоджає відновленню його порушених прав. Суд установив, що відповідач як землекористувач уповноважений розробити технічну документацію із землеустрою для встановлення (відновлення) меж з метою виключення зі складу своєї ділянки площі 0,4193 га, яка належить позивачу на праві оренди. У зв`язку з цим суд визнав правомірними та обґрунтованими вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача відновити дійсні межі земельної ділянки.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Державне підприємство "Вінницька лісова науково-дослідна станція" звернулась до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 08 вересня 2025 року у справі №902/508/25 та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити у повному обсязі.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що враховуючи наявний у справі план накладок з суміжними ділянками (масштаб 1:5000), розроблений інженером землевпорядником - фізичною особою-підприємцем Висоцькою Л.І., суд дійшов висновку, що обставина накладення земельної ділянки з кадастровим номером :01:019:0014 площею 532,9335 га на земельну ділянку площею 0,65 га, яка перебуває в оренді позивача (площа накладення 0,4193 га), є доведеною, оскільки в суду відсутні обґрунтовані сумніви щодо достовірності таких обставин. Однак судом не враховано того факту, що ДП "Вінницька лісова науково-дослідна станція" повністю заперечувало щодо задоволення позову, як у своєму відзиві, так і в судовому засіданні представник зазначав, що спірна земельна ділянка, на яку претендує позивач належить саме ДП "Вінницька лісова науково-дослідна станція" на праві постійного користування, і саме позивач претендує на частину земельної , яка накладається на земельну ділянку кадастровий номер :01:019:0014 Таким чином, обставина, яку суд першої інстанції визнав встановленою та достовірною, є спірною в частині права користування, так як позивач претендує на своє першочергове право користування нею, хоч вона належить на праві постійного користування ДП "Вінницька лісова науково-дослідна станція".

За доводами скаржника, поза увагою суду залишились ті обставини, що законність акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №019333, який був виданий 27 квітня 2010 року та правомірність користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:019:0014 була предметом судового розгляду в справі №2а/0270/5525/11, рішенням у якій від 04 травня 2012 року Вінницький окружний адміністративний суд повністю відмовив у задоволені позову ФОП Оліщука М.І. про визнання недійсними та скасування розпорядження Вінницької районної державної адміністрації №554 від 07 квітня 2008 року та державного акту серії ЯЯ №019333 від 27 квітня 2010 року на право постійного користування земельною ділянкою.

Апелянт звертає увагу суду, що надання земельної ділянки ФОП Оліщуку М.І. в тимчасове користування на умовах оренди для розміщення закладу громадського харчування не передбачало вилучення та зміну цільового призначення земельної ділянки, а користування нею повинно здійснюватись з дотриманням обмежень передбачених висновком та з метою розміщення малих архітектурних форм, при цьому на земельній ділянці передбачено ведення лісового господарства постійним користувачем земельної ділянки. Враховуючи викладене, твердження позивача, що право користування земельною ділянкою площею 0,43 га набуто ним раніше ніж ДП "Вінницька ЛНДС", спростовується висновком, про який ФОП Оліщуку М.І. стало відомо ще у 2005 році.

Скаржник зауважує, що оскільки ДП "Вінницька лісова науково-дослідна станція" має у законному володінні земельну ділянку і про що відомо було позивачеві ще в 2005 році (висновок Вінницького обласного управління лісового господарства № 02-15/176 від 09 березня 20005 року про надання ФОП Оліщуку М.І. погодження на відведення земельної лісової ділянки в довгострокову оренду, терміном на 49 років для розміщення малих архітектурних форм при умові недопущення капітального будівництва та ін., ведення лісового господарства на ділянці, що надається в оренду, залишається за Вінницьким ДЛМГ), крім того будучи стороною в адміністративній справі 2а/0270/5525/11 в 2011- 2013 роках, позивачем пропущено трьохрічний строк позовної давності для звернення з віндикаційним позом, навіть, якщо припустити, що в нього виникло право на такий позов та такий спосіб захисту порушеного, на його думку, права оренди земельною ділянкою.

Листом №902/508/25/5331/25 від 13 жовтня 2025 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Вінницької області.

21 жовтня 2025 року до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №902/508/25.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24 жовтня 2025 року у справі №902/508/25 залишено без руху апеляційну скаргу Державного підприємства "Вінницька лісова науково-дослідна станція" на рішення Господарського суду Вінницької області від 08 вересня 2025 року у справі №902/508/25. Запропоновано скаржнику усунути протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, шляхом подання заяви про усунення недоліків апеляційної скарги до якої долучити докази сплати судового збору у розмірі 28801,82 грн.

29 жовтня 2025 року від представника Державного підприємства "Вінницька лісова науково-дослідна станція" надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено платіжну інструкцію №917 від 28 жовтня 2025 року про сплату 28 801,82 грн. судового збору.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03 листопада 2025 року у справі №902/508/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Вінницька лісова науково-дослідна станція" на рішення Господарського суду Вінницької області від 08 вересня 2025 року у справі №902/508/25 та призначено розгляд апеляційної скарги на "10" грудня 2025 р. об 10:20 год.

26 листопада 2025 року від фізичної особи-підприємця Оліщука Миколи Івановича надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін.

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивач посилається на висновки викладені в оскаржуваному рішенні. Крім того, звертає увагу суду, що посилання апелянта на пункт 5 Розділу VIII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України, згідно якого встановлено, що до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування - є необґрунтованим та не підлягає застосуванню до даних правовідносин. Враховуючи норми та вимоги статей 3, 125, 126 Земельного кодексу України право користування на земельні ділянки лісового фонду не може набуватись на підставі: "планшетів", "картинок" чи інших картографічних матеріалів, які не передбачені Земельним кодексом України.

Також позивач стверджує, що затверджений у 2005 році Розрахунок розмірів втрат лісогосподарського виробництва свідчить про те, що вилучення частини лісогосподарських угідь для передачі їх в оренду Оліщуку М.І. здійснювалося не довільно, а в порядку, передбаченому законодавством, з дотриманням спеціальних нормативних актів, зокрема Постанови Кабінету Міністрів України №1279 від 17 листопада 1997 року. Сам факт розроблення та затвердження розрахунку втрат органом державної влади (ОДА) підтверджує, що компетентний орган офіційно погодив вилучення частини земель лісогосподарського призначення та визнав правомірність наміру подальшої передачі цієї ділянки в оренду.

08 грудня 2025 року через систему "Електронний суд" ЄСІТС від представника Фізичної особи-підприємця Оліщука Миколи Івановича - Корченюка Анатолія Володимировича надійшла заява про участь у судовому засіданні у справі №902/508/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09 грудня 2025 року у справі №902/508/25 задоволено заяву представника фізичної особи-підприємця Оліщука Миколи Івановича - Корченюка Анатолія Володимировича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в справі №902/508/25.

Безпосередньо в судовому засіданні 10 грудня 2025 року, яке проводилось в режимі відеоконференції, представники відповідача та позивача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, розпорядженням Вінницької районної державної адміністрації №599 від 06 липня 2005 року надано дозвіл суб`єкту підприємницької діяльності Оліщуку М.І. на розроблення проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,65 га на території Якушинецької сільської ради Вінницького району за межами населеного пункту, зокрема 0,22 га за рахунок земель смуги відведення автошляху Львів-Кіровоград-Знам`янка км 358+600 (ліворуч) Служби автомобільних шляхів у Вінницькій області "Укравтодор" та 0,43 га за рахунок земель лісового фонду Вінницького лісомисливського господарства для комерційного використання - розміщення та обслуговування малої архітектурної форми закладу громадського харчування, на умовах оренди терміном 49 років.

Розпорядженням Вінницької районної державної адміністрації №705 від 03 серпня 2005 року погоджено проект землеустрою щодо відведення суб`єкту підприємницької діяльності Оліщуку М.І. земельної ділянки загальною площею 0,65 га, зокрема 0,22 га за рахунок земель смуги відведення автошляху Львів-Кіровоград-Знам`янка км 356+600 (ліворуч) Служби автомобільних шляхів у Вінницькій області та 0,43 га за рахунок земель лісового фонду в оренду на 49 років для комерційного використання - розміщення закладу громадського харчування на території Якушинецької сільської ради за межами населеного пункту.

Згідно з розпорядженням Вінницької районної державної адміністрації №577 від 21 грудня 2005 року погоджено розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки суб`єкту підприємницької діяльності Оліщуку М.І. та надано в оренду терміном на 49 років для розташування закладу громадського харчування земельну ділянку загальною площею 0,65 га, зокрема 0,22 га земель смуги відведення автодороги Львів-Кіровоград-Знам`янка км 356+600 (ліворуч) Служби автомобільних доріг у Вінницькій області та 0,43 га лісів І групи Якушинецького лісництва Вінницького державного лісомисливського господарства у межах Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області.

04 травня 2006 року між Вінницькою районною державною адміністрацією та суб`єктом підприємницької діяльності Оліщуком М.І. укладено договір оренди землі, за умовами пунктів 1, 2 якого Вінницькою районною державною адміністрацією надано, а суб`єктом підприємницької діяльності Оліщуком М.І. прийнято в строкове платне користування для комерційного використання (розміщення закладу громадського харчування) земельну ділянку площею 0,65 га, зокрема 0,22 га земель смуги відведення автодороги Львів-Кіровоград-Знам`янка км 356+600 (ліворуч) Служби автомобільних доріг у Вінницькій області та 0,43 га лісів І групи Якушинецького лісництва Вінницького державного лісомисливського господарства.

Умовами пункту 7 договору оренди землі від 04 травня 2006 року визначено, що договір укладено на термін 49 років, починаючи з дати його державної реєстрації.

Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі. Грошова плата вноситься на рахунок власника землі в розмірі 3146,00 грн в рік згідно висновку засідання постійно діючої комісії при голові районної державної адміністрації по визначенню орендної плати за користування землями сільськогосподарського та несільськогосподарського призначення, водного фонду для фізичних та юридичних осіб (пункт 8 договору оренди землі від 04 травня 2006 року).

Вказаний договір оренди землі від 04 травня 2006 року був зареєстрований у Вінницькій регіональній філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" при Державному комітеті України по земельних ресурсах, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис №10 від 17 травня 2006 року.

04 травня 2006 року між Вінницькою районною державною адміністрацією та суб`єктом підприємницької діяльності Оліщуком М.І. складено акт передачі та прийому земельної ділянки площею 0,65 га в натурі за договором оренди землі від 04 травня 2006 року.

В матеріалах справи міститься реєстраційне посвідчення від 12 березня 2009 року Комунального підприємства "ВООБТІ", відповідно до якого Оліщуку М.І. належить будівля кафе з прибудовами, розміщена на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області/автошляху Львів-Кіровоград-Знам`янка кв. 356+600.

В 2023 році на замовлення позивача ФОП Лущик Дмитро Олександрович розробив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що перебуває у оренді ФОП Оліщука Миколи Івановича, загальною площею 0,65 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на території Якушинецької сільської ради (за межами населеного пункту) Вінницького району Вінницької області /а.с.52-70/.

Рішенням державного кадастрового реєстратора Відділу №3 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області №РВ-023 від 13 листопада 2023 року відмовлено позивачу у внесені відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки площею 0,65 га, оскільки вона на 64,4998% співпадає із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:019:0014 /т.1, а.с.71/.

Відповідно до плану накладок з суміжними ділянками (масштаб 1:5000), розробленого інженером землевпорядником - фізичною особою-підприємцем Висоцькою Л.І., надана позивачу земельна ділянка площею 0,65 га накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :01:019:0014 площею 532,9335 га (площа накладення - 0,4193 га).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером :01:019:0014 площею 532,9335 га перебуває в постійному користуванні Державного підприємства "Вінницька лісова науково-дослідна станція" (номер запису про речове право №38956371 від 27 жовтня 2020 року).

Підставою Державної реєстрації права постійного користування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Державним підприємством "Вінницька лісова науково-дослідна станція" слугував державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №019333 від 27 квітня 2010 року.

Як слідує зі змісту державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №019333 від 27 квітня 2010 року, підставою його видачі слугувало розпорядження Вінницької районної державної адміністрації №554 від 07 квітня 2008 року.

Крім того, в матеріалах справи міститься висновок Вінницького обласного управління лісового господарства №02-15/176 від 09 березня 2005 року про надання в довгострокову оренду, терміном на 49 років 0,43 га площі держлісфонду приватному підприємцю Оліщуку М.І. для розміщення малих архітектурних форм.

У висновку вказано, що Вінницьке обласне управління лісового господарства не заперечує проти надання в довгострокову оренду на 49 років приватному підприємцю Оліщуку М.І. 0,43 га площі земель лісового фонду для розміщення малих архітектурних форм. Згадана площа розташована в лісах І групи (категорія захисності - лісопаркова частина лісів зеленої зони) в кв. 63, 67 Якушинецького лісництва Вінницького ДЛМГ і складається з 0,21 га вкритої лісом та 0,22 га не вкритої лісом площі. Надання в оренду земель лісового фонду можливе при умові недопущення капітального будівництва, погіршення санітарно-естетичного стану прилеглих лісових масивів, дотримання вимог Санітарних правил в лісах України, Правил відпуску деревини на пні в лісах України і Правил пожежної безпеки в лісах. Відмежувати землі лісового фонду, що надані в оренду, огорожею від прилеглих лісових масивів, з метою виключення негативного впливу на них від діяльності кафе. Ведення лісового господарства на ділянці, що надається в оренду, залишається за Вінницьким ДЛМГ. Висновок виданий для подальшого надання площі в оренду згідно чинного законодавства.

Враховуючи викладені обставини справи, місцевий господарський суд дійшов висновку, що доведене накладення земельної ділянки відповідача на орендовану позивачем ділянку порушує його раніше набуті права користування, унеможливлює державну реєстрацію земельної ділянки позивача, потребує витребування спірної площі 0,4193 га з незаконного володіння відповідача та зобов`язання останнього відновити дійсні межі шляхом розроблення відповідної технічної документації.

Однак колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду не може погодитись з такими висновками, з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У пунктах 64- 66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі №910/14224/20 зазначено, що суб`єктивне цивільне право є мірою можливої поведінки у правовідносинах, в яких існує уповноважена і зобов`язана сторона. Суб`єктивні права встановлюються правовими нормами, їх особливістю є здатність вимагати від зобов`язаної сторони певної міри поведінки, у тому числі, з використанням примусу держави.

Поняття охоронюваного законом інтересу в логічно-смисловому зв`язку з поняттям суб`єктивного права визначено в Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Безпосереднє згадування в нормах права інтересів особи як об`єкта правового захисту в певній мірі прирівнює їх до суб`єктивних прав. Тобто законні інтереси, які не опосередковані правовими нормами, можна розглядати як доправову категорію, у якій інтерес передує правам та обов`язкам, тобто виступає як "суб`єктивне право, що може виникнути у майбутньому".

Розмежовуючи поняття прав та інтересів, Конституційний Суд України в Рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 зазначив, що і суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес є дозволами. Але перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: "Дозволено все, що передбачено у законі", а друге - простим дозволом, тобто дозволом, до якого можна застосовувати не менш відоме правило: "Дозволено все, що не забороняється законом". Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість. Це прагнення в межах сфери правового регулювання до користування якимсь конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.

Велика Палата Верховного Суду зазначала, що кожна особа, чиї права чи інтереси було порушено, має право звернення до суду для їх захисту. Кожна особа має право в порядку, встановленому процесуальним законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити.

Отже, підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови в позові.

З дослідженого колегією суддів вбачається, що між фізичною особою-підприємцем Оліщуком М.І. та Вінницькою РДА було укладено договір від 04 травня 2006 року про оренду земельної ділянки загальною площею 0,65 га, в тому числі: 0,22 га -за рахунок земель смуги відводу автодороги Львів-Кіровоград-Знам`янка, км 358+800 (ліворуч) Служби автомобільних доріг у Вінницькій області та 0,43 га - за рахунок земель лісів І групи (категорія захисності -лісопаркова частина лісів зеленої зони) Якушенецького лісництва Вінницького державного лісомисливського господарства.

Предметом договору є надання земельної ділянки в строкове платне користування, для комерційного використання - розміщення закладу громадського харчування на території Якушинецької сільської ради Вінницького району, Вінницької області, за межами населеного пункту. Строк дії договору - 49 років починаючи з дати його державної реєстрації.

Разом з тим судом встановлено, що підписанню такого договору щодо оренди даної земельної ділянки, а також визначенню розміру та конфігурації земельної ділянки передувало отримання та оформлення позивачем відповідних документів, серед іншого, письмових згод (позитивні висновки) про відсутність заперечень щодо оренди земельної ділянки позивачем: Служби автомобільних доріг у Вінницькій області № 788 від 10 грудня 2003 року, Державного лісогосподарського об`єднання "Вінницяліс" від 26 серпня 2004 року, відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства від 06 червня 2005 року, Вінницької районної санітарно-епідеміологічної станції від 08 червня 2005 року, Вінницької регіональної екологічної інспекції від 21 червня 2005 року, Державного комітету України по земельних ресурсах Вінницького районного відділу земельних ресурсів від 26 червня 2005 року та Управління культури Вінницької ОДА від 09 червня 2005 року;

Відповідно до статті 94 Лісового кодексу України матеріали лісовпорядкування затверджується державними органами лісового господарства за погодженням з місцевими Радами народних депутатів та органами охорони навколишнього природнього середовища. Вони є основою для організації ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів постійними лісокористувачами.

Згідно пункту 5 Перехідних положень Лісового кодексу України, до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Відповідно до статті 55 Земельного кодексу України, до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Згідно частини 2 статті 56 Земельного кодексу України, громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 04 травня 2012 року у справі №2а/0270/5525/11 за позовом фізичної особи-підприємця Оліщука М.І. до Вінницької районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державне підприємство "Вінницька лісова науково-дослідна станція" про визнання недійсними та скасування розпорядження та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, було встановлено наступні обставини:

"…Відповідно до наказу Державного комітету лісового господарства України за № 215 від 30 грудня 2003 року, проведено реорганізацію ДЛГО "Вінницяліс", Вінницького ДЛМГ ДЛГО "Вінницяліс" та Вінницької ЛНДС шляхом виділення із складу ДЛГО "Вінницяліс" Турбівського лісництва і частини Якушинецького лісництва Вінницького ДЛГМ та приєднання їх до Вінницької ЛНДС.

Наказом №62 від 31 грудня 2003 року Державному лісогосподарському об`єднанню "Вінницяліс", зобов`язано передати Турбівське лісництво Вінницького лісовиробничого комплексу і частину Якушинецького лісництва Вінницького державного лісомисливського господарства до складу Турбівського дослідного лісництва Вінницької ЛНДС.

Крім того, згідно наказу №2 від 09 січня 2004 року Державного комітету лісового господарства України, проведено реорганізацію ДП "Вінницької ЛНДС" шляхом приєднання до її складу Турбівського лісництва та частини Якушинецького лісництва, виділених із складу Вінницького ЛВК та Вінницького ДЛМГ ДЛГО "Вінницяліс".

На виконання наказу №215 від 30 грудня 2003 року ДП "Вінницька ДЛМГ" видано акт прийому-передачі земель державного лісового фонду загальною площею 539 га."

Постанова від 04 травня 2012 року у справі №2а/0270/5525/11 залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2012 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08 жовтня 2013 року.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, з урахуванням преюдиційних обставин, встановлених постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 04 травня 2012 року у справі №2а/0270/5525/11, підтверджується, що у 2003 році спірна земельна ділянка, яка відносилась до земель лісового фонду, перебувала у постійному користуванні Державного підприємства "Вінницька лісова науково-дослідна станція".

В подальшому, 30 червня 2006 року розпорядженням Вінницької РДА №1039 надано дозвіл на виготовлення технічної документації по оформленню права постійного користування земельними ділянками ДП "Вінницька ЛНДС", для ведення лісового господарства, орієнтовною площею - 539 га, за рахунок земель Якушинецького лісництва Вінницького ДЛМГ, на території Якушинецької сільської ради, за межами населеного пункту.

Тобто, вказаним розпорядженням надано виключно дозвіл на виготовлення технічної документації для оформлення вже наявного права постійного користування, тоді як саме право постійного користування спірною земельною ділянкою виникло у підприємства раніше, що підтверджується преюдиційно встановленими обставинами про передачу земель лісового фонду до складу ДП "Вінницька ЛНДС" у 2003 році.

Згідно вимог частини 1 статті 9 Лісового кодексу України (в чинній редакції на час видання розпорядження позивачу щодо оренди земельної ділянки) користування земельними ділянками лісового фонду може бути постійним та тимчасовим. У постійне користування земельні ділянки лісового фонду надаються спеціалізованим лісогосподарським підприємствам, іншим підприємствам, установам, організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи (далі - постійні лісокористувачі), для ведення лісового господарства. Право постійного користування земельними ділянками лісового фонду посвідчується державним актом на право постійного користування землею.

У тимчасове користування за погодженням з постійними лісокористувачами земельні ділянки лісового фонду можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, об`єднанням громадян, релігійним організаціям, громадянам України, іноземним юридичним особам та громадянам (далі - тимчасові лісокористувачі) для спеціального використання лісових ресурсів, потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт. Право тимчасового користування земельними ділянками лісового фонду оформляється договором.

Тобто, законодавством чинним на момент укладення договору оренди землі від 04 травня 2006 року була передбачена можливість одночасного надання у постійне користування та тимчасове користування земельні ділянки лісового фонду різним особам.

Згідно статті 57 Земельного кодексу України, зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.

Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання для житлової, громадської і промислової забудови провадиться переважно за рахунок площ, зайнятих чагарниками та іншими малоцінними насадженнями.

Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища.

Як вбачається судом з матеріалів справи, вони не містять доказів про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки.

Разом з тим, згідно з висновком Вінницького обласного управління лісового господарства №02-15/176 від 09 березня 2005 року фізичній особі-підприємцю Оліщуку М.І. надано погодження на відведення земельної лісової ділянки в довгострокову оренду, терміном на 49 років для розміщення малих архітектурних форм при умові недопущення капітального будівництва та ін. Ведення ж лісового господарства на ділянці, що надається в оренду, залишається за Вінницьким ДЛМГ.

Крім зазначеного, вбачається, що надання земельної ділянки фізичній особі-підприємцю Оліщуку М.І. в тимчасове користування на умовах оренди для розміщення закладу громадського харчування не передбачало вилучення та зміну цільового призначення земельної ділянки, а користування нею повинно здійснюватись з дотриманням обмежень передбачених висновком та з метою розміщення малих архітектурних форм, при цьому на земельній ділянці передбачено ведення лісового господарства постійним користувачем земельної ділянки.

Враховуючи викладене, твердження позивача, що право користування земельною ділянкою площею 0,43 га набуто ним раніше ніж ДП "Вінницька ЛНДС", спростовується вище зазначеним висновком, про який позивачу стало відомо ще у 2005 році.

Крім того, такі обставини є також преюдиційно встановлені в межах справи №2а/0270/5525/11.

Згідно із частиною першою статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У відносинах оренди визнається право орендаря на абсолютний захист від порушення його права на орендоване майно третіми особами; на збереження сили договору оренди при переході права власності на орендоване майно до іншої особи (право слідування).

У статті 27 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці будь-якими особами.

Тимчасове володіння нерухомими речами може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації такого права на це майно у встановленому порядку, тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право тимчасового володіння, визнається тимчасовим фактичним володільцем нерухомого майна та його користувачем протягом строку дії договору оренди.

У контексті спору щодо земельної ділянки, переданої в оренду, тимчасовим володільцем такої земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право оренди землі, а відтак неволодіючий орендар, право оренди якого порушено, може скористатися спеціальним способом захисту, який передбачено спеціальним законом, а саме статтею 27 Закону України "Про оренду землі", на підставі якої він може витребувати земельну ділянку із чужого незаконного володіння.

Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2023 року у справі №357/8277/19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі №513/879/19 вказано на можливість витребування орендарем орендованої земельної ділянки за певних умов: (1) наявність в орендодавця первісного договору оренди землі з одним орендарем і нового договору оренди землі з іншим орендарем; (2) первісний орендар мав зареєстроване право оренди, однак таке право також зареєстрував новий орендар; (3) первісний орендар заявив вимогу про витребування у своє тимчасове (строкове) володіння орендованої земельної ділянки з тимчасового (строкового) володіння нового орендаря, а не власника земельної ділянки; (4) на момент задоволення цієї вимоги строк первісного договору оренди землі не сплив.

Колегія суддів зауважує, що у межах спірних правовідносин наявні обставини, які свідчать про те, що позивач реалізує своє право оренди в межах, установлених договором та земельним і лісовим законодавством, тоді як право постійного користування відповідача на землі лісогосподарського призначення виникло раніше, є чинним, підтвердженим матеріалами лісовпорядкування та преюдиційними судовими рішеннями і не припинялось. Передання позивачу частини земельної ділянки в тимчасове користування не супроводжувалося вилученням її з постійного користування та не змінювало її цільового призначення, а здійснювалося лише з погодженням постійного лісокористувача та із збереженням за ним обов`язку ведення лісового господарства.

Оцінюючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 29 листопада 2023 року у справі №513/879/19, колегія суддів зазначає, що Велика Палата визначила чіткі умови, за яких орендар може витребувати орендовану земельну ділянку із чужого незаконного тимчасового володіння. Такими умовами є: існування двох договорів оренди щодо однієї й тієї ж земельної ділянки; наявність у двох орендарів конкуруючих речових прав, зареєстрованих у Державному реєстрі речових прав; фактичне позбавлення первісного орендаря можливості користуватися земельною ділянкою внаслідок паралельної реєстрації орендних прав іншої особи; чинність первісного договору оренди на момент пред`явлення вимоги про витребування. Лише за таких умов віндикаційний спосіб захисту орендаря є правомірним і може бути застосований судом.

У спірних правовідносинах жодна з наведених Великою Палатою передумов не наявна. Між сторонами відсутні два конкуруючі договори оренди щодо тієї самої земельної ділянки; відповідач не є іншим орендарем, а постійним лісокористувачем, право якого виникло задовго до укладення договору оренди з позивачем; державна реєстрація права постійного користування відповідача не перешкоджає та не припиняє права оренди позивача; позивач не позбавлений фактичного володіння орендованою земельною ділянкою та не довів неможливості здійснювати передбачене договором користування. Наявність у Державному земельному кадастрі відомостей про іншу земельну ділянку, що частково накладається на орендовану, сама по собі не створює юридичної колізії речових прав оренди, на вирішення якої й спрямована правова позиція Великої Палати.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не довів ані порушення свого речового права, ані наявності законного інтересу, який підлягає судовому захисту шляхом витребування земельної ділянки або покладення на відповідача обов`язку відновити її межі. Позивач не позбавлений володіння земельною ділянкою та продовжує користуватися нею відповідно до умов договору, тоді як право постійного користування відповідача є первинним, чинним та підтвердженим матеріалами справи.

Передання позивачу спірної частини земельної ділянки у тимчасове користування здійснювалося виключно за погодженням постійного лісокористувача та без вилучення цієї ділянки з його постійного користування. Такий порядок надання земель лісогосподарського призначення прямо відповідає змісту статей 9 і 57 Лісового кодексу України у редакціях станом на момент укладення договору оренди.. За своєю правовою природою оренда земельної ділянки лісового фонду у такому випадку не змінює статусу землі, не припиняє та не обмежує права постійного користувача, а надає орендарю можливість користування ділянкою у межах, визначених договором і погоджених із постійним землекористувачем.

У зв`язку з цим орендар, який отримав земельну ділянку у строкове користування без її вилучення з постійного користування, не набуває речового права, здатного конкурувати з первинним правом постійного користувача, і тому не може витребовувати таку земельну ділянку у постійного землекористувача. Вимога про витребування у даній ситуації суперечила б самій природі співіснування постійного та тимчасового користування лісогосподарськими землями, а також виходила б за межі правомочностей орендаря, визначених законом та договором. За відсутності доказів фактичного позбавлення позивача можливості користуватися орендованою ділянкою або створення відповідачем перешкод у реалізації орендних прав, підстав для задоволення позову не вбачається.

При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18, від 03 березня 2020 року у справі № 910/6091/19).

Відповідно до висновку, який викладений у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2023 року у справі №910/5958/20, відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові і не потребує перевірки обраного позивачем способу захисту і правової оцінки по суті спору. А тому судом не надається оцінка доводам сторін щодо обраного прокурором способу захисту.

Таким чином, оскільки доводи Державного підприємства "Вінницька лісова науково-дослідна станція" викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження, рішення Господарського суду Вінницької області від 08 вересня 2025 року у справі №902/508/25 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову.

Розподіл судових витрат.

Розмір судового збору, що підлягає сплаті при поданні позову до господарського суду визначено Законом України ''Про судовий збір''.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову або у фіксованому розмірі.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви майнового характеру, становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а з позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за розгляд апеляційних скарг на рішення суду передбачена сплата судового збору у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

За положеннями частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що фізичною особою-підприємцем Оліщуком М.І. в позовній заяві б/н від 21 квітня 2025 року заявлено:

- вимогу майнового характеру про витребування земельної ділянки площею 0,4193 га, що розташована на території Якушинецької сільської ради Вінницького району, Вінницької області, за межами населеного пункту із чужого незаконного володіння;

- немайнового характеру про зобов`язання вчинити дії із відновлення дійсних меж земельної ділянки площею 0,4193 га, при зверненні із якою необхідно сплатити 3028,00 грн судового збору.

В матеріалах справи міститься довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомості - земельної ділянки за адресою Вінницька область, Вінницький район, Якушинецька, за межами населеного пункту, площею 4193 кв.м, кадастровий номер :01:0019:0007, з якої вбачається, що її вартість становить 1902901,36 грн.

Таким чином, за подання позовної заяви до Господарського суду Вінницької області фізичною особою-підприємцем Оліщуком М.І. необхідно було сплатити 25257,21 грн. судового збору (1902901,36 грн * 1,5% + 3028 грн * 0,8). Разом з тим, позивачем було сплачено 6056 грн.

Відтак, недоплачена сума судового збору за подання позову складає 19201,21 грн., яка підлягає стягненню з фізичної особи-підприємця Оліщука М.І. до Державного бюджету України.

У відповідності до статті 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 37885,82 грн. покладається на позивача, оскільки у позові відмовлено.

Керуючись ст. ст. 269, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Вінницька лісова науково-дослідна станція" на рішення Господарського суду Вінницької області від 08 вересня 2025 року у справі №902/508/25 задовольнити.

Рішення Господарського суду Вінницької області від 08 вересня 2025 року у справі №902/508/25 скасувати.

Прийняти нове рішення. В позові відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Оліщука Миколи Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства "Вінницька лісова науково-дослідна станція" (вул.Максимовича, буд.39, м.Вінниця, 21036, ідентифікаційний код: 00994101) 37885,82 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Оліщука Миколи Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у Він.обл/м.Вінниця/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37979858; банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.); рахунок отримувача UA3002856; код класифікації доходів бюджету 22030101) 24909,92 грн. судового збору за розгляд позовної заяви.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №902/508/25 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "16" грудня 2025 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Філіпова Т.Л.