ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2025 р. Справа№ 910/11116/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Сибіги О.М.

Тищенко О.В.

без виклику сторін

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Вітаут" Закритого акціонерного товариства "Карпіс"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.09.2025

у справі № 910/11116/25 (суддя - Блажівська О.Є.)

за позовом Дочірнього підприємства "Вітаут" Закритого акціонерного товариства "Карпіс"

до відповідача Фізичної особи-підприємця Русских Валерія Олександровича

про стягнення 1 202 185, 25 грн,

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Вітаут" Закритого акціонерного товариства "Карпіс" звернулось з позовом до Фізичної особи-підприємця Русских Валерія Олександровича про стягнення заборгованості в розмірі 1 202 185,25 грн, з яких 850 000,00 грн (заборгованість), 275 615,39 грн (інфляційні втрати), 76 569,86 грн (3% річних).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2025 позовну заяву Дочірнього підприємства "Вітаут" Закритого акціонерного товариства "Карпіс" до Фізичної особи-підприємця Русских Валерія Олександровича про стягнення заборгованості в розмірі 1 202 185, 25 грн, в тому числі 850 000, 00 грн (заборгованість), 275 615, 39 грн (інфляційні втрати), 76 569, 86 грн (3% річних) повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, 23.09.2025 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") Дочірнє підприємство "Вітаут" Закритого акціонерного товариства "Карпіс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.09.2025 у справі № 910/11116/25, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.09.2025 по справі № 910/11116/25 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що сам примірник Договору втрачений, про що неодноразово зверталася увага як в позовній заяві, так і в заяві про усунення недоліків, відтак надати його фізично неможливо та про це повідомлено Суд

Апелянт звертає увагу суду, що сам по собі договір та його умови не є предметом позовної заяви, оскільки таким предметом є стягнення переданих коштів Відповідачу, а факт передання коштів підтверджується зовсім іншими доказами, як-от вже поданими виписками по банківських рахунках Позивача, так і відповіддю від АТ КБ «Приватбанк» на поданий запит, яка мала бути долучена до матеріалів справи після її отримання.

Згідно з протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (складу суду) від 24.09.2025, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Тищенко О.В., Сибіга О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства "Вітаут" Закритого акціонерного товариства "Карпіс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.09.2025 у справі № 910/11116/25. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Вітаут" Закритого акціонерного товариства "Карпіс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.09.2025 у справі № 910/11116/25 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

09.10.2025 (згідно дати звернення до системи «Електронний суд») від Фізичної особи-підприємця Русских Валерія Олександровича надійшов відзив на апеляційну скаргу, який вмотивовано тим, що позивач в позовній заяві та заяві про усунення недоліків, в апеляційній скарзі зазначає, що у випадку якщо відповідач не згідний з отриманням позики, то має повернути безпідставно отримані кошти відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України.

13.10.2025 (згідно дати звернення до системи «Електронний суд») від Дочірнього підприємства "Вітаут" Закритого акціонерного товариства "Карпіс" надійшла заява, яка обґрунтована тим, що до позовної заяви додано всі наявні у сторони Позивача докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та повідомлено, що більше доказів немає, зокрема немає копії договору в силу його втрати, однак статтю 164 ГПК України було дотримано адже всі наявні докази було додано.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, до Господарського суду міста Києва звернулося Дочірнє підприємство "Вітаут" Закритого акціонерного товариства "Карпіс" з позовом до Фізичної особи-підприємця Русских Валерія Олександровича про стягнення заборгованості в розмірі 1 202 185,25 грн., в тому числі 850 000,00 грн (заборгованість), 275 615,39 грн (інфляційні втрати), 76 569,86 грн (3% річних).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2025 залишено без руху позовну заяву Дочірнього підприємства "Вітаут" Закритого акціонерного товариства "Карпіс". Надано позивачу строк для усунення недоліків, серед іншого і шляхом зазначення викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини.

Як підставою залишення без руху суд першої інстанції зазначав, що заявник (Дочірнє підприємство "Вітаут" Закритого акціонерного товариства "Карпіс") у позовній заяві належним чином не обґрунтував підстави неможливості надання Договору про надання фінансової допомоги №03/01/17 від 03.01.2017, не надав обґрунтування (у тому числі норм права), на підставі яких ним заявлені позовні вимоги, не зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, а також не зазначив щодо вживання заходів для отримання копії даного Договору.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що у долучених до позовної заяви додатках, зокрема, листі №206 від 13.12.2018 є посилання на Договір №03/01/17 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 03.01.2017. Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви між Дочірнім підприємством "Вітаут" Закритого акціонерного товариства "Карпіс" та ФОП Русских Валерієм Олександровичем був укладений Договір про надання фінансової допомоги №03/01/17 від 03.01.2017, за умовами якого ДП "Вітаут" ЗАТ "Карпіс" передало, а Русских Валерій Олександрович отримав фінансову допомогу в розмірі 850 000,00 грн.

Враховуючи наведене, позивачем не дотримано вимог ч. 2 ст. 164 ГПК України, згідно яких позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Суд першої інстанції вказував, що визначені ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2025 недоліки позовної заяви позивачем усунуто не в повному обсязі.

Натомість, усунення позивачем не всіх недоліків, що були зазначені в ухвалі суду від 12.09.2025, тобто часткове усунення недоліків, не може вважатись усуненням недоліків у розумінні ст.ст. 174, 176 ГПК України, оскільки такі недоліки повинні бути усунуті в повному обсязі.

Проте, колегія суддів вважає такі доводи суду першої інстанції помилковими та передчасними з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 5 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення доказів, що підтверджують викладені обставини.

Відповідно до частини 2 статті 164 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до частини 1 статті 177 Господарського процесуального кодексу України завданнями підготовчого провадження є, зокрема: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Згідно з частиною 1 статті 181 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Згідно з пунктами 3, 5, 7 частини 2 ст.182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд: у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви; може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Відповідно до частини 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Тобто суд, вчинивши дії, необхідні для цілей підготовчого провадження, в залежності від встановлених у підготовчому провадженні обставин може прийняти рішення про можливість розгляду справи по суті або припинити подальший розгляд справи (залишити позов без розгляду або закрити провадження у справі), якщо подальший її розгляд є неможливим з будь-яких причин.

Частиною 1 статті 210 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

З аналізу наведених норм убачається, що дослідження доказів відбувається на стадії розгляду справи по суті в судовому засіданні, а не на стадії відкриття провадження у справі.

Скаржник, як під час подання позовної заяви, так і під час подання заяви про усунення недоліків, що примірник Договору втрачений, та вказував щодо неможливості надати його фізично.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.50 (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кутіч проти Хорватії" від 01.03.2002).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Європейським судом з прав людини визначено, що право на доступ до суду має "застосовуватися на практиці і бути ефективним" (рішення у справі "Беллет проти Франції" від 04.12.95).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.98).

У рішенні від 09.03.2011 у справі "Буланов та Купчик проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

При цьому надмірний формалізм під час відмови у розгляді заяви скаржника, суттєво обмежує його право на звернення до суду, що є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.12.2016 у справі "ТОВ "ФРІДА" проти України").

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає про помилковість висновку господарського суду щодо наявності підстав для застосування вимог частини 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України та повернення позовної заяви.

Відповідно до пункту 4 частини 1 ст. 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно із частиною 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України у випадках, зокрема, скасування судом апеляційної інстанції ухвал про повернення позовної заяви, справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала скасуванню, а справа передачі до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно з загальними правилами ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 2, 4, 269, 270, 271, п. 6 ч. 1 ст. 275, п. 4 ч. 1 ст. 277, ст. 280, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Вітаут" Закритого акціонерного товариства "Карпіс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.09.2025 у справі № 910/11116/25 - задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.09.2025 у справі № 910/11116/25 - скасувати.

3. Матеріали справи № 910/11116/25 направити на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді О.М. Сибіга

О.В. Тищенко