УХВАЛА

18 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 917/1643/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г. М. - головуючого, Рогач Л. І., Краснова Є. В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 17.11.2025

за заявою ОСОБА_1

до боржника Акціонерного товариства ?Полтаваобленерго?"

про видачу судового наказу,

ВСТАНОВИВ:

22.08.2025 від ОСОБА_1 до Господарського суду Полтавської області надійшла заява про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з Акціонерного товариства ?Полтаваобленерго? заборгованості в розмірі 309 300,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 27.08.2025 відмовлено у видачі судового наказу.

ОСОБА_1 з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодилася та звернулася безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті судового рішення норм чинного законодавства, просила прийняти дану апеляційну заяву до розгляду; розглянути апеляційну заяву об`єктивно на основі міжнародного права, враховуючи їх статус; скасувати ухвалу та прийняти нове рішення в якому: зобов`язати негайно відновити електропостачання жилого будинку за адресою АДРЕСА_1 , зобов`язати компенсувати всі втрати, зазначені в судовому наказі, а саме 309 300,00 грн, а також витрати на судові збори 603,60 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.10.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху; скаржнику надано 10 денний строк для усунення, встановлених при поданні апеляційної скарги, недоліків шляхом подання (надсилання) суду: доказів сплати судового збору в сумі 3 028,00 грн, доказів надіслання копії апеляційної скарги боржнику та обґрунтоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням причин його пропуску та доказами на підтвердження доводів для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалу суду ОСОБА_1 отримала 17.10.2025 і 21.10.2025 подала заяву про усунення недоліків апеляційної скарги на виконання вимог ухвали суду від 03.10.2025, зокрема, апелянтом надано докази направлення копії апеляційної скарги АТ ?Полтаваобленерго?. Також апелянтом надано пояснення стосовно відсутності підстав для сплати судового збору та поновлення строків звернення до суду із апеляційною скаргою.

У подальшому, від ОСОБА_1 надійшли уточнення за апеляційною скаргою. За змістом наданих пояснень апелянт зазначає про відсутність підстав для сплати судового збору. Також заявником не надано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, необхідність чого зазначено судом апеляційної інстанції в ухвалах від 03.10.2025 та від 28.10.2025.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.11.2025 відмовлено у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини 1 статті 261 ГПК України, оскільки скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження та доказів сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

06.12.2025 (згідно з поштовими відмітками на конверті) ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 17.11.2025 з підстав порушення норм процесуального права та передати справу для продовження розгляду апеляційної скарги по суті до суду апеляційної інстанції.

За наслідками перевірки касаційної скарги, Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Частинами 2, 3 статті 260 ГПК України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини 6 статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу. Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

За змістом частини 2 статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху зазначаються недоліки цієї скарги, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 258 ГПК України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Проте, ОСОБА_1 не усунула недоліки апеляційної скарги протягом передбаченого строку, належних доказів сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги у відповідності до вимог статті 258 ГПК України не надала.

Європейський суд з прав людини в рішенні ?Креуз проти Польщі? у справі № 28249/95 від 19.06.2001 зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (частина 2 статті 256 ГПК України).

Згідно цієї норми суд апеляційної інстанції, у кожному конкретному випадку, повинен, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінки доводів щодо причин їх пропуску, зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску такого строку.

Як установлено судом апеляційної інстанції, повний текст ухвали Господарського суду Полтавської області складений та підписаний 27.08.2025, а тому кінцевим строком для подання апеляційної скарги є 08.09.2025 (з урахуванням вихідних днів), проте апеляційна скарга була подана 12.09.2025, тобто з пропуском строку, встановленого частиною 2 статті 256 ГПК України без клопотання про поновлення цього строку.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Отже, можливість поновлення судом апеляційної інстанції пропущеного строку не є необмеженою, а вирішення цього питання пов`язується із наявністю поважних причин пропуску строку.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Вказане рішення Європейського суду з прав людини застосовується у даній справі як джерело права і його висновки про можливість відновлення процесуального строку лише за умови наведення відповідних причин, а можливість їх наведення, як вже зазначалось, залежить від їх доведення, не дають правових підстав зробити мотивований висновок по суті заявленого клопотання.

Скаржник має враховувати, що звернення з апеляційною скаргою поза встановленим процесуальним законом строку оскарження судового рішення покладає на нього обов`язок доведення та обґрунтування відповідних обставин, що зумовили пропуск цього строку.

Водночас право на поновлення строку оскарження реалізується з урахуванням конкретних обставин, яким суд має надати правову оцінку.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

Разом з тим, станом на день постановлення ухвали Східного апеляційного господарського суду від 17.11.2025, заяви про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Полтавської області від 27.08.2025 ОСОБА_1 надано не було. Жодних обставин, які ускладнюють або унеможливлюють виконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, не було наведено, письмових заяв чи клопотань з цього приводу не надано.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним із елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії. Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

При цьому право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі "Пелевін проти України").

З огляду на невиконання ОСОБА_1 вимог процесуального закону щодо належного оформлення апеляційної скарги, не усунення її недоліків у повному обсязі (не подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження та доказів сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі), суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до частини 4 статті 260 ГПК України, якщо заяву про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 261 ГПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не спростовують правильності висновків апеляційного господарського суду та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм процесуального права під час винесення оскаржуваної ухвали суду.

Відповідно до частини 2 статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими ЄСПЛ у справах "Levages Prestations Services v. France" ("Леваж Престасьон Сервіс проти Франції") та "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" ("Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії"), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на підставі частини 2 статті 293 ГПК України, оскільки у даній справі правильне застосовування норм права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до положень частини 6 статті 293 ГПК України, копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 234, 235, 293 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №917/1643/25 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 17.11.2025.

2. Копію цієї ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, іншим учасникам - копію ухвали.

3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Л. І. Рогач

Є. В. Краснов