ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2025 р. м. Київ Справа № 911/2727/25

Господарський суд Київської області у складі судді Мальованої Л.Я. за участю секретаря судового засідання Ройляну В.К. розглянувши справу

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Елмер», Київська обл., м. Березань

про стягнення 69 157 грн. 59 коп.

Представники сторін:

позивача Шкабура В.В.;

відповідача Алєксєєв В.В.;

Обставини справи:

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» звернулось до суду з регресним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Елмер» про стягнення 69 157 грн. 59 коп., з яких: 54 581 грн. 00 коп. страхового відшкодування, 3 412 грн. 40 коп. інфляційних втрат, 1 009 грн. 35 коп. 3% річних та 10 154 грн. 84 коп. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 23.11.2021 за участю транспортних засобів: MERSEDES BENZ ATEGO 1317, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , під керуванням водія відповідача та Skoda Fabia, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 .

Ухвалою суду від 01.09.2025 постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та зобов`язано відповідача надати відзив на позов з документальним обґрунтуванням його висновків.

На виконання вимог суду представником відповідача 22.09.2025 поданий відзив на позов, в якому вважає причину регресної вимоги формальною, а вимогу позивача про стягнення заборгованості необґрунтованою та такою, що не відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності.

Відповідач вважає, що для відшкодування шкоди в порядку регресу страховику обов`язково необхідно довести в сукупності такі факти, як спричинення страхувальником або водієм забезпеченого транспортного засобу, що дорожньо-транспортна пригода була безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху (п. г п.п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідач зазначає, що пред`являючи позовну заяву, позивачем не здійснено перевірку належності технічного стану транспортного засобу існуючим вимогам ПДР, не проведено жодних експертиз, не встановлено, чи був КТЗ технічно справний до ДТП.

Також відповідач вважає, що позивачем не подано до суду достатніх та допустимих доказів для підтвердження позовних вимог, зокрема, щодо знаходження автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди в технічно несправному стані.

Єдиним доказом вини відповідача є постанова Бориспільського міськрайонного суду Київської області, в якій технічний стан автомобіля MERSEDES BENZ ATEGO 1317 не був предметом дослідження. Вимоги щодо технічного стану та обладнання транспортного засобу, передбачені п. 31 ПДР «Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання», про порушення яких в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності безпосередньо не зазначено.

Таким чином відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача на його користь суму витрат, понесених при розгляді справи у вигляді професійної правової допомоги у розмірі 15 808 грн. 00 коп.

30.09.2025 представником позивача через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив, в якому не погоджується із правовою позицією відповідача, оскільки в постанові Бориспільського районного суду зазначено про те, що водій відповідача перед виїздом не перевірив та не забезпечив технічний справний стан автомобіля, не стежив за правильністю розміщення та кріплення вантажу, під час руху автомобіля металевий агрегат авто вийшов із гнізда на 1 метр, внаслідок чого відбулось зіткнення двох автомобілів. Тобто в даному рішенні суду встановлено, як і вину водія, так і причинно-наслідковий зв`язок між його діями та механізмом настання ДТП. Тому такі обставини являються доведеними в силу ч. 6 ст. 75 ГПК України.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, позивач вважає що їх розмір завищений та необґрунтований, так як справа малозначна.

За клопотанням представників сторін розгляд справи здійснювався в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та системи EasyCon.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, просив суд в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

УСТАНОВИВ:

23.11.2021 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів MERSEDES BENZ ATEGO 1317, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , під керуванням водія відповідача та Skoda Fabia, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 .

Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальні збитки.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.12.2021 по справі № 359/12236/21 визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно відповіді на адвокатський запит від 11.12.2024, ОСОБА_1 на дату настання ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «Елмер»

Згідно даної постанови встановлено, що ДТП сталося внаслідок того, що ОСОБА_1 перед початком руху не забезпечив технічно справний стан транспортного засобу, внаслідок чого під час руху транспортного засобу MERSEDES BENZ ATEGO 1317 у автомобіля металевий агрегат авто вийшов із гнізда на 1 метр та пошкодив інше авто.

Як вбачається із матеріалів справи, цивільно-правова відповідальністю ОСОБА_1 станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «Страхова група «Оберіг» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-206774442.

Відповідно до ремонтної калькуляції, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Skoda Fabia з урахуванням зносу та без урахування ПДВ скала 61 190,75 грн.

Згідно п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 02.01.2022 між потерпілою особою та ТДВ «СГ «Оберіг» було узгоджено розмір страхового відшкодування у сумі 54 581 грн. 00 коп.

Даною заявою погоджено здійснення страховиком виплати страхового відшкодування згідно цієї заяви в зазначеному в ній розмірі є повним виконанням страховиком своїх зобов`язань перед заявником щодо означеного страхового випадку та підтверджує, що страховий випадок вважається повністю урегульованим та заявник не матиме жодних претензій до страховика стосовно означеного страхового випадку. Розмір (сума) страхового відшкодування страховиком та заявником взаємно погоджено. Страховик і заявник досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи.

На підставі заяви про виплату страхового відшкодування позивач здійснив виплату страхового відшкодування на корить потерпілої особи в розмірі 54 581,00 грн., що підтверджується платіжним доручення № 11594 від 24.01.2022.

19.12.2024 ТДВ «СГ «Оберіг» було направлено на адресу відповідача претензію з вимогою в порядку регресу щодо сплати суми страхового відшкодування.

27.12.2024 відповідач надав письмову відповідь № 43, в якій зазначив, що він не погоджується з тим, що дорожньо-транспортна пригода є наслідком невідповідності технічного стану автомобіля та може слугувати причиною регресної вимоги.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

На підставі ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1.ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична особа або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У випадку, якщо роботодавець являється власником автомобіля (чи орендарем) та передав у користування своєму водієві (який має трудовий чи інший договір з роботодавцем) транспортний засіб для виконання останнім своїх трудових обов`язків, то за шкоду завдану потерпілому повинен відповідати саме роботодавець.

Відповідно до п. 22.1 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням зміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, суд зазначає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу розмір страхового відшкодування, що складає54 581 грн. 00 коп.

Крім суми основного боргу позивач просить суд стягнути з відповідача 10 154 грн. 84 коп. пені, 3 412 грн. 40 коп. інфляційних втрат та 1 009 грн. 35 коп. 3% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Розрахунок пені, інфляційних втрат та 3 % річних відповідає матеріалам справи та підлягає судом задоволенню.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача суму витрат з надання правової допомоги в розмірі 7 300 грн. 00 коп.

16.07.2025 року між позивачем (клієнт) та адвокатом Войціховським Антоном Віталійовичем (виконавець) був укладений договір про надання професійної правничої допомоги, відповідно до п. 1.1. якого клієнт доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу та представляти інтереси клієнта у судах всіх інстанцій, з усіма правами, передбаченими процесуальним законодавством, в органах ДВС, перед приватними виконавцями, а також в усіх державних установах, органах місцевого самоврядування, організаціях всіх форм власності (органах МВС, СБУ, прокуратури, ДПС, управління національної поліції тощо) по всім категоріям справ, пов`язаних зі стягненням на користь клієнта страхових відшкодувань, які були сплачені згідно полісів, укладених клієнтом (в тому числі, але не виключно по стягненню безпідставно набутих коштів, стягнення страхових відшкодувань у порядку регресу, стягнення страхових відшкодувань у порядку суболігації).

Згідно п. 1.2. договору клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.

Як свідчить акт прийому-передачі наданих послуг № 35020 від 26.08.2025 року, загальна вартість наданих послуг складає 7 300 грн. та включає в себе наступні послуги:

- ознайомлення та аналіз документів страхової справи (1 година) 1 460 грн. 00 коп.;

- надання клієнту консультацій і роз`яснень з правових питань (0,5 годин) 730 грн. 00 коп.;

- складання позовної заяви (3 години) 4 380 грн. 00 коп.;

- підготовка додатків, підписання та направлення всіх підготовлених документів до суду та іншим учасникам справи (0,5 годин) 730 грн. 00 коп.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ст. 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом ст. 126 ГПК України можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ст. 129 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

З огляду на вищевикладені обставини, суд вважає заявлену суму витрат на послуги адвоката в розмірі 7 300 грн. 00 коп. обґрунтованою та правомірною.

За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

Заперечення відповідача судом до уваги не приймаються, оскільки в описовій частині постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області зазначено щодо технічної несправності автомобіля, водія якого було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому відповідно до п. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також позивачем надані докази того, що сторони узгодили між собою розмір страхового відшкодування, а тому посилання відповідача на відсутність експертизи в даній справі є необґрунтованими.

Разом з тим, відповідачем також заявлено вимогу про стягнення витрат з надання правової допомоги в розмірі 15 808 грн. 00 коп.

В обгрунтування заявленої вимоги відповідач посилається на договір про надання юридичних послуг (адвокатської допомоги) № 06/09-2025 від 06.09.2025 та акт приймання-передачі наданих послуг № 4 від 19.09.2025, згідно якого адвокатом в період з 06.09.2025 по 19.09.2025 в межах даної справи ТОВ "Елмер" надані адвокатські послуги на суму 15 808 грн. 00 коп.

Суд відмовляє в задоволення даної вимоги, оскільки розмір заявлених вимог не співрозмірний з сумою позовних вимог.

У зв`язку тим, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, що призвело до необхідності позивачу звертатися з позовом до суду та здійснювати додаткові витрати на сплату судового збору, суд, відповідно до свого права, передбаченого ч. 9 ст. 129 ГПК України, покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13 73-92, 129, 247-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Елмер» (07543, Київська обл., м. Березань, вул. Індустріальна, 30, код 34068894) на користь Товариства з додаткового відповідальністю «Страхова компанія «Оберіг» (03040, м. Київ, вул. Васильківська, 14, код 39433769) 54 581 (п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот вісімдесят одну) грн. 00 коп. основного боргу, 3 412 (три тисячі чотириста дванадцять) грн. 40 коп. інфляційних втрат, 10 154 (десять тисяч сто п`ятдесят чотири) грн. 84 коп. пені, 1 009 (одну тисячу дев`ять) грн. 35 коп. 3 % річних, 7 300 (сім тисяч триста) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 2 422 (двітисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. судового збору.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 17.12.2025 року.

Суддя Л.Я. Мальована