ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року

м. Київ

Cправа № 903/534/23 (903/78/25)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пєскова В. Г., суддів: Жукова С. В., Картере В. І.,

за участю секретаря судового засідання Багнюка І. І.,

представники учасників справи:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Рєалтрейд" - Хромченко О. С.;

Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн" - Ганчар І. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рєалтрейд" (вх. № 8389/2025)

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.10.2025

у складі колегії суддів: Саврій В. А.- головуючий, Коломис В. В., Крейбух О. Г.

та рішення Господарського суду Волинської області від 07.07.2025

у складі судді Гарбар І. О.

у справі № 903/534/23 (903/78/25)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рєалтрейд"

до: 1)Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн";

2)Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіон+",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - розпорядник майна ТОВ "Авіон+" - арбітражний керуючий Григор`єв Валерій Васильович,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство "Херсонський хлібокомбінат",

про визнання правочину недійсним

в межах справи № 903/534/23

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіон+"

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Предметом судового розгляду у цій справі був позов кредитора боржника про визнання недійсним договору, укладеного боржником з ініціюючим кредитором з підстав укладення його між заінтересованими особами протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство

Короткий зміст позовних вимог

1. У січні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рєалтрейд" (далі - ТОВ "Реалтрейд") звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн" (далі - ТОВ "Партнер Дістрібьюшн") та Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіон+" (далі - ТОВ "Авіон+") про визнання недійсним договору поставки від 24.02.2020 № 28/02/20.

2. Підставою для визнання недійсним цього договору позивач вказував на те, що оскаржуваний договір було укладено в межах трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство ТОВ "Авіон+" із заінтересованою особою, що є підставою для визнання його недійсним в порядку частини другої статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

3. За доводами позивача:

- договір не відповідає засадам добросовісності, розумності і справедливості, укладений із заінтересованою особою, порушує права інших кредиторів на задоволення майнових вимог до боржника та є фраудаторним;

- умови договору свідчать про те, що під час його укладення сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору поставки, зокрема щодо предмету договору, оскільки не було погоджено вид, кількість, асортимент товару, який має поставлятись тощо; невчинення сторонами договору жодних дій щодо його виконання в період з 24.02.2020 по 24.11.2021 також свідчить про те, що його не було укладено до 25.11.2021; Крім того, у розділі "Реквізити сторін" оскаржуваного договору поставки зазначено банківський рахунок боржника, відкритий лише 05.10.2020. Наведене свідчить, що до договору поставки № 28/02/20 від 24.02.2020 внесено недостовірні відомості про дату його підписання;

- на підставі оскаржуваного договору планувалося створення штучної заборгованості ТОВ "Авіон+" перед ТОВ "Партнер Дістрібьюшн" з метою подальшого отримання контролю в процедурі банкрутства ТОВ "Авіон+", зазначені особи внесли до договору поставки недостовірні відомості щодо дати його підписання з метою унеможливити оскарження його кредиторами відповідно до статті 42 КУзПБ, якою передбачено спеціальні підстави для оскарження правочинів, укладених протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство;

- ТОВ "Партнер Дістрібьюшн" відповідно до визначення, наведеного у статті 1 КУзПБ, є заінтересованою особою стосовно ТОВ "Авіон+", оскільки протягом останніх трьох років перебувало з ним під контролем однієї особи, знаходилися за однією адресою; є солідарними боржниками перед АТ "Креді Агріколь Банк" за договором про надання банківських послуг;

- протягом періоду, в межах якого було укладено договір поставки № 28/02/20 від 24.02.2020, ТОВ "Авіон+" було неплатоспроможним;

- укладаючи оскаржуваний договір, сторони розуміли, що фінансовий стан ТОВ "Авіон+" не дозволить його виконати;

- предметом оспорюваного договору насправді є не поставка товару, а перерахування попередньої оплати та наступне її повернення;

- перерахування ТОВ "Партнер Дістрібьюшн" грошових коштів (попередньої оплати) в період з лютого 2021 по березень 2023 року за "абстрактний" товар, без здійснення зі сторони ТОВ "Авіон+" жодної поставки товарів на виконання договору та навіть без визначення товару, який підлягав поставці, свідчить, що таке перерахування здійснювалося не з метою оплати поставленого товару, тобто не з тією метою, яка визначена договором поставки;

- внаслідок укладення спірного договору та, як наслідок - визнання грошових вимог ТОВ "Партнер Дістрібьюшн" до ТОВ "Авіон+", порушено права інших кредиторів, зокрема, ТОВ "Рєалтрейд" на реальне задоволення своїх вимог та участі в роботі комітету кредиторів, внаслідок несправедливого перерозподілу розміру вимог кредиторів, включення штучної заборгованості ТОВ "Партнер Дістрібьюшн" до складу кредиторських вимог ТОВ "Авіон+" із одночасним збільшенням заборгованості ТОВ "Авіон+".

Обставини справи

4. 24.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Партнер Дістрібьюшн" (далі - ТОВ "Партнер Дістрібьюшн") як покупцем та ТОВ "Авіон+" як постачальником укладено договір поставки № 28/02/20.

5. Відповідно до пункту 1.1 цього Договору постачальник зобов`язується передавати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати (на умовах попередньої оплати) товар у порядку, визначеному умовами цього Договору та своєчасно повертати тару на умовах, визначених Договором.

6. Відповідно до пункту 3.1 Договору постачальник зобов`язаний поставити за умови попередньої оплати вартості товару (попередня оплата за товар) на умовах DDP (Інкотермс 2020) за адресою здійснення торгівельної діяльності покупця.

7. У разі неможливості здійснити поставку оплаченого товару, зокрема, але не виключно у зв`язку із відсутністю товару у постачальника, постачальник в найкоротший строк зобов`язаний повідомити покупця про неможливість здійснення поставки Товару та повідомити строк у який постачальник здійснить поставку оплаченого товару (пункт 3.2 Договору).

8. У пункті 3.3 Договору зазначалося, що у випадку, якщо постачальник не здійснив поставку оплаченого товару в порядку пунктів 3.1. та 3.2. цього Договору, постачальник зобов`язаний повідомити покупця у найкоротші строки про неможливість здійснення поставки товару та здійснити повернення сплачених за товар коштів.

9. Постачальник зобов`язаний повернути покупцю сплачені кошти за товар в порядку пункту 3.4 Договору протягом 15 календарних днів з моменту отримання відповідної вимоги від покупця шляхом перерахування коштів на банківський рахунок покупця зазначений у цьому договорі або у отриманій від покупця вимозі (пункт 3.4 Договору).

10. Пунктом 6.1 Договору поставки передбачено, що розрахунки за товар здійснюються покупцем на умовах попередньої оплати за товар, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника. Датою оплати покупцем вартості товару є дата зарахування цих коштів на рахунок постачальника (пункт 6.2 Договору).

11. На виконання зазначеного Договору ТОВ "Парнер Дістрібьюшн" здійснило попередню оплату за товар на рахунок боржника: на загальну суму 109 978 402,46 грн, що підтверджується платіжними дорученнями та інструкціями від 25.11.2021 № 37417, 37418, 37420, 37415, 37419, 37416, 37414, 37399, 37402, 37398, 37395, 37397, 37396, 37394, 37392, 37389, 37393, 37386, 37390, 37387, 37391, 37383, 37384, 37388, 37381, 37382, 37379; від 02.12.2021 № 37612, 37608, 37613, 37620, 37621, 37623, 37601, 37600, 37606, 37604, 37622, 37609, 37624, 37599, 37603, 37602, 37610, 37611, 37605, 37615, 37614, 37617, 37607, 37616, 37619, 37618; від 03.12.2021 № 37661, 37662, 37663, 37664, 37665, 8510; від 09.12.2021 № 37883, 37899, 37900, 37901, 37902, 37894, 37895, 37897, 37898, 37878, 37886, 37892, 37889, 37890, 37885, 37887, 37891, 37888, 37884, 37882, 37879, 37880, 37881; від 23.12.2021 № 38220, 38218, 38219, 38215, 38213, 38216, 38214, 38210, 38211, 38212; від 24.12.2021 № 8800, 38231, 38232; від 30.12.2021 № 38355, 38387, 38389, 38374, 38375, 38379, 38377, 38380, 38386, 38388, 38356, 38360, 38359, 38357, 38369, 38372, 38358, 38362, 38363, 38371, 38361, 8890, 8889, 38354;від 06.01.2022 № 38475, 38476, 38477, 38478, 38479; від 20.01.2022 № 38781, 38775, 38779, 38776, 38780, 38777, 38770, 38771, 38772, 38778, 38773, 38766, 38765, 38767, 38774, 38768, 38769; від 31.01.2022 № 38942, 38946, 38945, 38944, 38943, 38948, 38947; від 03.02.2022 № 39037, 39041, 39042, 39044, 39045, 39049, 39051, 39052, 39053, 39035, 39038, 39036, 39043, 39040, 39047, 39048, 39050, 39046; від 04.02.2022 № 9209, 39085, 39087; від 10.02.2022 № 39268, 39277, 39276, 39272, 39270, 39267; від 04.03.2022 № 9415, 9416, 9417, 9418, 9419, 9420; від 01.06.2022 № 826, 828; від 02.06.2022 № 832, 833, 834, 835; від 06.06.2022 № 844, 845, 846; від 08.06.2022 № 872, 873, 874, 875; від 09.06.2022 № 881, 882, 883, 884, 885, 886; від 10.06.2022 № 892; від 04.08.2022 № 1159, 1160, 1163; від 10.08.2022 № 1201, 39997; від 11.08.2022 № 1209, 1211, 1213, 1214; від 12.08.2022 № 1225, 1227, 1230, 1231, 1232, 1235, 1236, 1237, 1238, 1239, 1240, 1241; від 15.08.2022 № 1254, 1255, 1256, 1257, 1258, 1259, 1260, 1261, 1262, 1263, 1264, 1265, 1249, 1250, 1245, 1246, 1248; від 17.08.2022 №1278; від 18.08.2022 № 1286; від 25.08.2022 № 1322; від 31.08.2022 № 1334; від 01.09.2022 № 1345, 1355; від 01.09.2022 № 1344, 1346, 1347, 1348, 1353, 1354; від 09.09.2022 № 1416; від 29.09.2022 № 1769, 1770, 1771, 1772, 1773, 1774, 1775, 1776, 1777, 1778; від 30.09.2022 № 1788;від 10.10.2022 № 1835, 1836; від 12.10.2022 № 1855, 1856, 1857, 1859, 1860, 1861, 1862, 1863; від 13.10.2022 № 1866, 1867, 1873; від 25.11.2022 № 1959; від 27.10.2022 № 40328; від 05.12.2022 № 96, 99, 95, 2400, 2401, 2403, 2404, 2405; від 16.12.2022 № 2553, 2554, 2560; від 20.12.2022 № 2607, 2608; від 23.12.2022 № 2634, 2645; від 23.12.2022 № 40523; від 26.12.2022 № 2658, 2659, 2673; від 03.01.2023 № 2798, 2799; від 06.01.2023 № 2855, 2856; від 09.01.2023 № 2874; від 10.01.2023 № 2878; від 23.02.2023 № 3365; від 24.02.2023 № 3381; від 07.03.2023 №3500, 3512; від 08.03.2023 № 3513; від 09.03.2023 № 3518, 3533; від 10.03.2023 № 3544, 3547; від 14.03.2023 № 3576, 3577, 3581; від 15.03.2023 № 3583, 3588; від 16.03.2023 № 3601; від 17.03.2023 № 3625; від 20.03.2023 № 3629; від 21.03.2023 № 3640; від 22.03.2023 № 3659, 3668; від 23.03.2023 № 3669, 3689; від 24.03.2023 № 3694; від 28.03.2023 № 3718 (т.1, а.с.30-163, оригінали платіжних доручень та інструкцій були досліджені в судовому засіданні 23.06.2023 в основній справі про банкрутство №903/534/23).

12. 30.04.2023 сторони договору підписали акт звірки взаємних розрахунків, яким підтвердили факт здійснення попередньої оплати.

13. 01.05.2023 ТОВ "Партнер Дістрібьюшн" направило ТОВ "Авіон+" вимогу про повернення сплачених коштів. Проте ТОВ "Авіон+" грошові кошти у сумі 109 978 402,46 грн у строки, встановлені у договорі та вимозі не повернуло з посиланням на скрутний фінансовий стан.

14. 23.06.2023 ухвалою Господарського суду Волинської області у справі № 903/534/23 визнано грошові вимоги ТОВ "Партнер Дістрібьюшн" до ТОВ "Авіон+", зокрема, за договором поставки № 28/02/20 від 24.02.2020 на суму 109 978 402,46 грн - сума основного боргу (вимоги четвертої черги). Ухвала суду набрала законної сили та була переглянута судами апеляційної та касаційної інстанцій.

15. Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань:

- засновником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "Партнер Дістрібьюшн" з часткою 100% в статутному капіталі з 24.03.2014 є ОСОБА_1 .

- засновником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "Авіон+" з часткою 100% в статутному капіталі в період з 27.08.2020 по 19.08.2022 був ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

16. 07.07.2025 Господарський суд Волинської області ухвалив рішення про відмову у позові.

17. 20.10.2025 постановою Північно-західного апеляційного господарського суду рішення Господарського суду Волинської області від 07.07.2025 у справі №903/534/23 (903/78/25) залишено без змін.

18. Суди зазначили, що ТОВ "Партнер Дістрібьюшн" є заінтересованою особою стосовно ТОВ "Авіон+" в силу закону, однак щодо обмеження прав заінтересованих кредиторів, за умови доведення щодо кредитора наявності ознак заінтересованих осіб стосовно боржника в розумінні статті 1 КУзПБ повинні оцінюватись судом з дати набрання чинності відповідних змін до КУзПБ, а саме: з 01.01.2025. Оскільки договір укладено 24.02.2020, то, за висновком судів, останній не може оцінюватись судом з урахуванням вимог Закону, що не набув чинності на момент його укладення.

19. За висновком судів, станом на дату укладення договору поставки, боржник не мав ознак неплатоспроможності, що доводиться належним та допустимим доказом - Звітом за результатами проведення аналізу фінансово-господарської діяльності неплатоспроможного боржника, в тому числі про наявність ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства.

20. Судами враховано, відповідач подав до суду копії видаткових накладних на суму 54 484 159,41 грн, які підтверджують не лише факт здійснення поставки за договором поставки, а й вид, кількість, асортимент та ціну товару, який був предметом поставки за оспорюваним договором поставки. Також позивачем подано письмові пояснення, що дані видаткові накладні були оплачені, а тому не були заявлені при подачі зазви про відкриття провадження у справі.

21. Суди зазначили, що зміна умов договору шляхом укладення додаткових угод не впливає на початкову дату його укладення, якщо сторони не домовилися про інше або це не передбачено судовим рішенням, а тому датою укладення оспорюваного договору поставки є дата зазначена безпосередньо в договорі - 24.02.2020, а не дата відкриття зазначеного в ньому рахунка.

22. За висновками судів, договір поставки № 28/02/20 укладений саме 24.02.2020 і є відновленим примірником договору поставки № 28/02/20 від 24.02.2020 із внесеними до нього змінами (зазначення нового рахунку). Тобто договір поставки укладено не у "підозрілий період". З власності боржника за договором поставки не вибуло безоплатно жодне його майно. Договір поставки не призвів до приховування активів боржника.

23. Суди виходили з того, що укладення та виконання спірного договору поставки свідчить про справжність намірів сторін правочину створити правові наслідки, обумовлені ним, а неналежне виконання ТОВ "Авіон+" своїх зобов`язань за договором в частині поставки товару не дає підстав вважати укладений договір фіктивним чи спрямованим на унеможливлення в майбутньому задоволення вимог іншого кредитора.

24. Крім того, за висновком судів, позивач, заявляючи про фраудаторність договору поставки із загальних підстав, як такого, що завдав шкоди йому, як кредитору, не довів коло обставин, що входить до предмету доказування при визначенні правочину фраудаторним в розумінні правозастосовної практики Верховного Суду.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

А. Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

25. У касаційній скарзі ТОВ "Рєалтрейд" просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.10.2025 та рішення Господарського суду Волинської області від 07.07.2025, а справу № 903/534/23 (903/78/25) - передати до Господарського суду Волинської області на новий розгляд.

26. На обґрунтування вимог касаційної скарги зазначено, суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували:

- статті 207, 628, 638, 655, 656, 691, 712 ЦК України, статті 180, 181, 265 ГК України за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

27. - частину першу статті 218 ЦК України та порушили частину другу 2 статті 87 ГПК України без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 14.01.2025 у справі № 904/6186/23, від 06.02.2025 у справі № 911/899/22(911/1842/23), від 09.10.2025 у справі № 916/2554/24;

28. - статті 1, 42, абз. 2 пункту 42 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 09.05.2023 у справі № 906/43/22 (906/458/22), від 29.07.2025 у справі № 903/534/23;

29. - статті 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", статті 201 Податкового кодексу України без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.01.2020 у справі № 916/922/19, від 30.01.2025 у справі № 903/811/23, від 10.11.2020 у справі № 910/14900/19, від 16.03.2021 у справі № 580/2490/19, від 15.01.2019 у справі № 826/14534/16, від 25.09.2025 у справі № 927/1455/23.

30. ТОВ "Рєалтрейд" також стверджує, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили статті 73, 77, 86, 87, 236 ГПК України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

31. Крім того, за доводами скаржника, в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, підстави якого скаржник вважає обґрунтованими.

Б. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу

32. У відзиві ТОВ "Партнер Дістрібьюшн" просить залишити касаційну скаргу без задоволення. Зазначає, що:

- оспорюваний договір поставки відповідає нормам законодавства; на виконання його умов боржник поставив, а ТОВ "Партнер Дістрібьюшн" оплатило і прийняло товар на загальну суму 54 484 159,41 грн, що доводиться первинними бухгалтерськими документами. Однак, на дату відкриття провадження у справі про банкрутство боржник не поставив товар на суму 109 978 402,46 грн, яка була оплачена ТОВ "Партнер Дістрібьюшн" на умовах попередньої оплати, що теж доводиться що первинними бухгалтерськими документами. Обставини виконання Договору поставки, як договору вимоги за яким стали підставою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника, перевірені в рамках справи про банкрутство боржника № 903/534/23 судами всіх інстанцій;

- в оскаржуваних рішеннях суди із заяви свідків встановили лише обставини (1) звернення ТОВ "Партнер Дістрібьющн" до боржника з проханням надати підписаний повноважним представником зі сторони ТОВ "Авіон+" примірник (екземпляр) раніше укладеного (24.02.2020) договору поставки внесення в виготовлений примірник (екземпляр) раніше укладеного (24.02.2020) договору поставки актуальних банківських реквізитів. Суди в оскаржуваних рішеннях не встановлювали обставину щодо факту вчинення правочину із заяв свідків;

- за відсутності дефекту форми первинних бухгалтерських документів - видаткових накладних, немає необхідності надавати інші засоби доказування - податкові накладні та товарно-транспортні накладні, які використовуються для податкового обліку та фіксування факту переміщення товару і складаються на підставі первинних бухгалтерських документів;

- ТОВ "Рєалтрейд" не має правових підстав для оскарження договору поставки зі спеціальних підстав, визначених статтею 42 КУзПБ, оскільки договір поставки укладений не у підозрілий період;

- ТОВ "Рєалтрейд" не доведено наявність загальних підстав, визначених статтями 203, 215 ЦК України для визнання договору поставки недійсним;

- позивачем не доведено фраудаторність оспорюваного договору поставки, як такого, що порушує його права внаслідок укладення договору поставки, а також не доведено у чому полягає відновлення (захист) його цивільного інтересу внаслідок визнання договору поставки недійсними;

- підстави визначені законодавством для відводу судді Коломис В.В. були відсутні, а заява про відвід містила лише припущення про існування відповідних обставин.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій

33. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що згідно зі статтею 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Щодо доводів про розгляд справи неповноважним складом суду

34. Відповідно до матеріалів справи, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції у цій справі була ухвалена Північно-західним апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: Саврій В.А. - головуючий, судді Коломис В. В. та Крейбух О.Г.

35. Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції ТОВ "Реалтрейд" заявило відвід судді Коломис В. В., у задоволенні якого ухвалою цього від 03.09.2025 було відмовлено.

36. Так, у заяві про відвід ТОВ "Реалтрейд" зазначало, що суддя Коломис В. В. має довірчі відносини з Адвокатським об`єднанням "Адвокатська компанія "Фангольд та Волинець", яке в цій справі представляє інтереси ТОВ "Партнер Дістрібьюшн" та є заінтересованим кредитором по відношенню до боржника - ТОВ "Авіон" у справі № 903/534/23. На думку заявника, суддя Коломис В.В. не може безсторонньо розглядати дану справу, адже зазначене адвокатське об`єднання в особі адвоката Батюсь Т.В. представляло інтереси Коломис В.В. у справі № 800/185/17 (адміністративне провадження №П/9901/219/18).

37. Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право при визначенні його цивільних прав і обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

38. Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ, для визначення неупередженості суду належить виходить не тільки з суб`єктивного критерію, але й об`єктивного підходу, який визначає, чи були забезпечені достатні гарантії, аби виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (рішення у справі Ferrantelli et Santangelo).

39. Також у своєму рішенні "Газета Україна-центр" проти України" ЄСПЛ наголошував, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатись на підставі суб`єктивного і об`єктивного критеріїв. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. У контексті об`єктивного критерію слід визначити чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо безсторонності суддів. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими, або іншими словами, "правосуддя має не тільки чиниться, також має бути видно, що воно чиниться". На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість (§§ 28-32).

40. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

41. Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

42. Отже, аналіз практики ЄСПЛ свідчить, що підставами для відводу судді є одночасне існування як суб`єктивного, так і об`єктивного критеріїв.

43. Як з`ясовано судом апеляційної інстанції, Адвокатське об`єднання "Адвокатська компанія "Фангольд та Волинець" надавало юридичну допомогу судді Коломис В.В. у адміністративній справі № 800/185/17 (адміністративне провадження №П/9901/219/18) 7 років тому.

44. Разом з тим, скаржник не надав доказів на підтвердження наявності як довірчих відносин, а також будь-яких договірних відносин між суддею та адвокатським об`єднанням на момент розгляду цієї справи у порядку, передбаченому статтями 74, 76 - 77 ГПК України, та не підтвердив, що такий зв`язок існував чи існує на момент розгляду цієї справи.

45. З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені скаржником обставини свідчать виключно про вірогідність існування лише об`єктивного критерію, проте не доводять існування суб`єктивного критерію, а тому колегія суддів не встановила підстав для сумнівів в особистій неупередженості та безсторонності судді Коломис В. В., перешкод для продовження розгляду справи за участі зазначеної судді, і відтак і наявності передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 310 ГПК України, що мало б тягти за собою обов`язкове скасування судового рішення суду апеляційної інстанції.

Щодо суті спору

46. У цій справі предметом позову була кредитора боржника про визнання недійсним договору, укладеного боржником з ініціюючим кредитором.

47. Правовою підставою заявленого позову позивач визначив частину другу статті 42 КУзПБ, відповідно до якої правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник уклав договір із заінтересованою особою.

48. У позовній заяві також зазначалося про невідповідність оспорюваного правочину і загальним засадам цивільного законодавства.

49. Провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.

50. Розгляд та захист порушених прав у межах справи про банкрутство має певні характерні особливості, що відрізняються від позовного провадження. Передусім це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного. До таких засобів віднесено інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство, закріплений у статті 42 КУзПБ, який є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності.

51. Строк, встановлений у статті 42 КУзПБ (три роки, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство), становить так званий "підозрілий період", у межах якого є найбільш вірогідним вчинення боржником правочинів, опосередковано спрямованих на завдання шкоди кредиторам боржника.

52. Застосування положень статті 42 КУЗПБ та визнання згідно з наведеною нормою недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є тим засобом, який спрямований на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливого задоволення вимог кредиторів.

53. Колегія суддів також враховує, що правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18).

54. Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.

55. Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Подібна правова позиція неодноразово була викладена Верховним Судом у своїх постановах, зокрема від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 13.10.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011.

56. Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство, який закріплений у статті 42 КУзПБ, є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника.

57. Верховний Суд неодноразово зазначав, що крім визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство на підставі статті 42 КУзПБ, не виключається можливість звернення зацікавлених осіб (арбітражного керуючого або кредитора) з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами ЦК України, ГК України чи інших законів (висновки Верховного Суду наведені у постанові від 20.02.2020 у справі №922/719/16; Верховного Суду у постанові від 28.09.2021 у справі №21/89б (913/45/20) та інших).

58. Отже, що підставою недійсності оспорюваних правочинів, крім спеціальних вимог - статті 42 КУзПБ, можуть бути і загальні норми ЦК України, ГК України чи інших законів.

59. Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України.

60. Під захистом права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

61. Суб`єктивні цивільні права та інтереси особи захищаються в порядку, передбаченому законом, за допомогою застосування певних способів захисту.

62. Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника, і такі способи мають бути доступними й ефективними.

63. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини (такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16.09.2025 у справі № 914/2023/24, від 11.02.2025 у справі № 922/985/24, від 12.11.2024 у справі № 911/3292/23, від 03.09.2024 у справі № 907/358/20, від 27.08.2024 у справі № 924/128/21, від 11.06.2024 у справі № 914/3293/20, від 07.05.2024 у справі № 910/11383/23).

64. Право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога щодо захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19).

65. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

66. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

67. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили би компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

68. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

69. Додатково в контексті обраного способу захисту, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача в цих правовідносинах, позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені (такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 та постановах Верховного Суду від 16.09.2025 у справі № 914/2023/24, від 11.02.2025 у справі № 922/985/24, від 06.02.2024 у справі № 916/1431/23, від 07.05.2024 у справі № 910/11383/23).

70. Водночас ефективність позовної вимоги має оцінюватися, виходячи з обставин справи та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, відповідати встановленим обставинам.

71. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 та постанови Верховного Суду від 16.09.2025 у справі № 914/2023/24, від 06.02.2024 у справі № 916/1431/23, від 20.12.2022 у справі № 914/1688/21, від 18.10.2022 у справі № 912/4031/20, від 13.09.2022 у справі № 910/9727/21).

72. Частинами першою та другою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

73. Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину (такий висновок викладено у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15).

74. Як зазначила об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 15.03.2024 у справі № 904/192/22, позовна вимога про визнання правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування / повернення майна з володіння відповідача.

75. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину, як і про визнання його недійсним, може бути заявлена однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Така вимога може бути об`єднана з вимогою про визнання правочину недійсним, що в цілому сприяє швидкому та ефективному відновленню правового становища сторін, яке існувало до вчинення правочину, або заявлена як самостійна вимога у вигляді окремого позову. Якщо позов щодо застосування наслідків недійсності правочину не подано, суд не може застосувати наслідки недійсності оспорюваного правочину з власної ініціативи, оскільки згідно з абзацом 2 частини п`ятої статті 216 ЦК України зазначене право є у суду лише щодо нікчемних правочинів (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15, від 09.09.2021 у справі № 925/1276/19 та від 26.05.2023 у справі № 905/77/21).

76. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Однак якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ГПК України).

77. Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства. Застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20). Спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18).

78. Визнання правочину недійсним не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу) у спосіб реституції, що застосовується між сторонами такого правочину, а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом або преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження суперечать завданням господарського (цивільного) судочинства (такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19).

79. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц звернула увагу на те, що у разі, якщо на виконання оспорюваного правочину товариством сплачено кошти або передано інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не призводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача (зокрема, на підставі частини 1 статті 216, статті 387, частин 1, 3 статті 1212 ЦК України).

80. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 26.05.2023 у справі № 905/77/21 зазначила що позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача. Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача.

81. У цій справі позивач просить визнати недійсним договір поставки, за яким ініціюючий кредитор протягом 2021-2023 років перерахував боржнику грошові кошти у сумі понад 100 млн. грн як попередню оплату за товар. Такі обставини були встановлені в ухвалі Господарського суду Волинської області від 23.06.2023 у справі про банкрутство відповідача - ТОВ "Авіон+" та позивачем не оспорюються.

82. У цій же ухвалі було встановлено, що боржник не поставив ініціюючому кредитору товар на зазначену суму.

83. Колегія суддів зазначає, що недійсний правочин не створює для сторін тих прав і обов`язків, які він мав створювати, а породжує лише передбачені законом наслідки, пов`язані з його недійсністю.

84. Такі юридичні наслідки під час виконання сторонами недійсного правочину поєднуються з реституційними, які полягають у поверненні в натурі кожною стороною одна одній одержаного ними на виконання цього правочину.

85. Задоволення позовної вимоги про визнання недійсним договору поставки у цьому спорі не змінить правового становища позивача у справі про банкрутство ТОВ "Авіон+", оскільки за встановлених обставин перерахування ТОВ "Партнер Дістрібьюшн" коштів на користь боржника та факту відсутності поставки, а може лише змінити правову підставу зобов`язання щодо повернення грошових коштів - з вимоги, що виникла у зв`язку з невиконанням договірного зобов`язання - на вимогу з повернення безпідставно збережених коштів. Така зміна правової підстави не впливає на наявність грошової вимоги як такої, та не покращить правового становища позивача, а відтак заявлена ним позовна вимога не відповідає критерію ефективності способу захисту.

86. Колегія суддів наголошує на усталеності висновку Верховного Суду про те, що обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)).

87. Обрання способу захисту - це прерогатива позивача. Водночас свобода в обрані способу захисту передбачає й несення позивачем ризику відмови в задоволенні позовних вимог у зв`язку із неналежністю чи неефективністю заявленого захисту.

88. Оскільки обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною імперативною підставою для відмови в позові незалежно від інших встановлених судом обставин, це виключає необхідність надання Верховним Судом оцінки будь-яким іншим аргументам скаржника (подібні висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі №910/12525/20, від 05.07.2023 у справі №910/15792/20).

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

89. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

90. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

91. Ураховуючи, що суди дійшли правильного висновку про відмову у позові, однак з неправильних мотивів, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішенні необхідно залишити в силі з мотивів, викладених у цій постанові.

В. Розподіл судових витрат

92. Судовий збір за подання касаційної скарги, згідно з приписами статті 129 ГПК України, суд залишає за скаржником.

Керуючись, статтями 300, 301, 308, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рєалтрейд" залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.10.2025 та рішення Господарського суду Волинської області від 07.07.2025 у справі № 903/534/23 (903/78/25) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Пєсков

Судді С. Жуков

В. Картере