ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 906/1182/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Васьковського О. В. - головуючого, Огородніка К. М., Погребняка В. Я.,

за участі секретаря судового засідання Аліференко Т. В.

розглянув касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Батьківщина"

на ухвалу Господарського суду Житомирської області (суддя Гнисюк С. Д.) від 08.04.2025

та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду (головуючий - Коломис В. В., судді: Павлюк І. Ю., Саврій В. А.) від 19.05.2025

за заявою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Батьківщина"

до Державного підприємства "Рихальське"

про визнання банкрутом.

Учасники справи:

представник скаржника (СТОВ "Батьківщина") - Підгорний К. Є., адвокат;

представник боржника - Жуков Д. О., адвокат, розпорядник майна арбітражний керуючий Лященко П. В.;

від Фонду державного майна України - Скороход Р. В., в порядку самопредставництва.

1. Короткий зміст вимог

1.1. 28.01.2025 Господарський суд Житомирської області ухвалив: відкрити за заявою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Батьківщина" (далі - Кредитор) провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Рихальське" (далі - Боржник) за правилами Кодексу України з питань банкрутства (далі - КУзПБ), визнання вимог ініціюючого кредитора до Боржника в сумі 34 214 466 грн 85 коп. заборгованості та 30 280 грн 00 коп. судового збору, введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, процедури розпорядження майном з призначенням розпорядником майна Боржника арбітражного керуючого Лященка П. В. тощо.

1.2. 20.02.2025 Фонд Державного майна України (далі - Фонд) подав клопотання про закриття провадження у справі про банкрутство.

1.3. Клопотання обґрунтовано законодавчою забороною на здійснення провадження у справі про банкрутство Боржника, як державного підприємства, щодо якого ухвалено рішення про приватизацію.

1.4. 05.03.2025 фізична особа ОСОБА_1 подала заяву про залучення його як в.о. директора Боржника у цій справі як представника Боржника та закриття провадження у цій справі про банкрутство.

1.5. Заява обґрунтована призначення ОСОБА_1 наказом Фонду від 28.02.2025 № 337 виконувачем обов`язки директора підприємства Боржника, а також законодавчою забороною на здійснення провадження у справі про банкрутство Боржника, як державного підприємства, щодо якого ухвалено рішення про приватизацію.

1.6. 04.04.2025 представник трудового колективу Державного підприємства "Рихальське" Чорноус. Р. В. подав клопотання про зупинення розгляду клопотань Фонду та Боржника про закриття провадження у цій справі про банкрутство до набрання законної сили рішенням у справі № 910/2982/25.

1.7. Клопотання обґрунтовано неможливістю вирішувати питання щодо закриття провадження у справі про банкрутство Боржника до набрання законної сили рішенням у справі № 910/2982/25, в якій оскаржується наказ Фонду в частині включення єдиного майнового комплексу Боржника до переліку об`єктів приватизації, тоді як після здійснення реєстрації та перейменування Державного підприємства "Дослідне господарство "Рихальське" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України" зі статутним капіталом в 5 694 552 грн 00 коп. в Державне підприємство "Рихальське" його статутний капітал склав 00 грн 00 коп., а факт відсутності статутного капіталу підтверджується актом приймання-передачі від 19.09.2023, тоді як за відсутності установчого фонду/статутного капіталу Боржника не може бути застосовано положення частини 5 статті 12 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" як підстави для припинення (закриття) провадження у цій справі про банкрутство.

2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. 08.04.2025 Господарський суд Житомирської області постановив ухвалу (залишену без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2025), зокрема, про

- відмову в задоволенні клопотання від 02.04.2025 представника трудового колективу Боржника про зупинення розгляду клопотань Фонду та Боржника про закриття провадження у справі про банкрутство Боржника;

- задоволення клопотання Фонду та Боржника про закриття провадження у справі про банкрутство Боржника;

- припинення процедури розпорядження майном боржника та повноважень розпорядника майна, скасування дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою суду від 28.01.2025 та закриття провадження у справі про банкрутство Боржника.

2.2. Рішення судів в частині відхилення вимог про зупинення розгляду клопотання про закриття провадження у цій справі мотивовані тим, що зупинення розгляду таких клопотань призведе до зупинення провадження у справі про банкрутство, що законом заборонено, тоді як докази у справі дозволяють суду встановити та оцінити обставини (факти), необхідні для розгляду питання щодо закриття провадження у цій справі.

В частині закриття провадження у справі про банкрутство Боржника судові рішення мотивовані чинністю наказів Фонду щодо приватизації єдиного майнового комплексу підприємства Боржника, що є підставою для закриття провадження у справі про банкрутство Боржника, із уточненням, що вирішення питання про чинність/нечинність нормативного-правового акту не є підставою для зупинення провадження у господарській справі, а в разі їх скасування кредитор/боржник мають право ініціювати іншу справу про банкрутство Боржника.

3. Встановлені судами обставини

3.1 Державне підприємство "Дослідне господарство "Рихальське" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України" було створено наказом Міністерства сільського господарства УРСР від 30.08.1960 № 790.

Наказом Української академії аграрних наук від 14.04.1992 № 100 "Про впорядкування мережі наукових установ Української академії аграрних наук" визначена назва Дослідне господарство "Рихальське" Інституту сільського господарства Полісся.

Постановою Президії Національної академії аграрних наук України від 20.04.2016 № 7 "Про перепідпорядкування Дослідного господарства "Рихальське" та наказом Національної академії аграрних наук України від 31.05.2016 № 82 Державне підприємство "Дослідне господарство "Рихальське" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України" перейменоване в Державне підприємство "Дослідне господарство "Рихальське" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України".

3.2. Наказом Фонду державного майна України від 28.10.2024 № 2464 "Про зміну найменування та затвердження нової редакції статуту Державного підприємства "Дослідне господарство "Рихальське" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України" змінено найменування Державного підприємства "Дослідне господарство "Рихальське" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України" на Державне підприємство "Рихальське".

3.3. 11.11.2024 здійснено державну реєстрацію зміни його найменування та установчих документів в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Державне підприємство "Рихальське" є правонаступником в частині майна, землі, майнових і немайнових прав та зобов`язань Державного підприємства "Дослідне господарство "Рихальське" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України".

Доказами, що підтверджують наведені обставини є статут Державного підприємства "Рихальське", затверджений наказом Фонду державного майна України від 28.10.2024 № 2464, наказ Фонду державного майна України від 28.10.2024 № 2464 "Про зміну найменування та затвердження нової редакції статуту Державного підприємства "Дослідне господарство "Рихальське" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України", витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо Державного підприємства "Рихальське" від 22.11.2024.

3.4. Державне підприємство "Рихальське" - є державним унітарним підприємством, що діє як державне комерційне підприємство, засноване на державній власності та належить до сфери управління Фонду державного майна України. ДП "Рихальське" 100% належить Фонду державного майна України.

3.5. Наказом Фонду від 10.02.2025 № 209 "Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 04.01.2022 № 1 "Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації (із змінами)" єдиний майновий комплекс державного підприємства "Рихальське" включено до вказаних переліків і Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях делеговано здійснення його приватизації (далі - Наказ 209).

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях від 20.02.2025 № 57 "Про прийняття рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу державного підприємства "Рихальське" (код за )" прийнято рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу державного підприємства "Рихальське" (далі - Наказ 57).

Зазначені наказу Фонду є чинними.

3.6. Представник трудового колективу підприємства Боржника Чорноус. Р.В. у клопотанні зазначив, що 17.03.2025 ухвалою Господарського суду міста Києва у справі № 910/2982/25 за позовом Кредитора до 1) Фонду Державного майна України та до 2) Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Рівненській та Житомирській областях про скасування наказу в частині включення до переліку об`єктів приватизації, було прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження, а підготовче судове засідання призначене на 15.04.2025.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/2982/25 позивач (Кредитор) просить: скасувати наказ Фонду 209 в частині включення до переліку об`єктів приватизації, що підлягають приватизації, єдиного майнового комплексу державного підприємства "Рихальське"; скасувати Наказ 57 в частині включення до переліку об`єктів приватизації, що підлягають приватизації, єдиного майнового комплексу державного підприємства "Рихальське".

Також в клопотанні зазначено, що відповідно до Статуту Державного підприємства "Дослідне господарство "Рихальське" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України" в редакції 2018 року статутний капітал господарства становив 5 694 552 грн 00 коп., а після здійснення реєстрації та перейменування в Державне підприємство "Рихальське" 11.11.2024 статутний капітал господарства склав 00 грн 00 коп., факт відсутності статутного капіталу підтверджується актом приймання-передачі від 19.09.2023, згідно з яким встановлено відсутність документів в НААН на день передачі єдиного майнового комплексу ДП "Дослідне господарство "Рихальське" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України". Дана обставина підтверджується відповідно до інформації в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, згідно з якою підставою для здійснення реєстрації змін 11.11.2024 став акт приймання-передачі єдиного майнового комплексу Державного підприємства Дослідне господарство "Рихальське" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України" (код згідно ) із сфери управління Національної академії аграрних наук України до сфери управління Фонду державного майна України на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.08.2023 № 697-р "Деякі питання управління об`єктами державної власності", затвердженого заступником голови Фонду державного майна України Симоновим С.А. від 19.09.2023.

Відповідно до вказаного акту, який підписаний не всіма членами комісії, в день його підписання НААН не передала документи до правонаступника - Фонду, у зв`язку з чим і не було сформовано статутний фонд підприємства.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги

4.1 16.06.2025 Кредитор подав касаційну скаргу, у якій, з урахуванням пояснень, наданих в порядку пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, просив скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 та ухвалу Господарського суду Житомирської області від 08.04.2025 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

5. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

5.1 Згідно з аргументами в касаційній скарзі суди неправильно застосували положення пункту 13 частини першої статті 90 КУзПБ, яка не підлягає застосуванню у цій справі, оскільки:

- ця норма передбачає закриття провадження у справі про банкрутство у разі прийняття рішення про приватизацію державного підприємства, а не його майнового комплексу, що мало місце стосовно майнового комплексу Боржника за наказами Фонду, тоді як рішення про продаж у приватизації цього комплексу як частини майна Боржника не ґрунтується на нормах КУзПБ;

- застосування цієї норми є передчасним з огляду на оскарження в судовому порядку рішення Фонду про приватизацію єдиного майнового комплексу Боржника, а також усіх правочинів та дій суб`єктів владних повноважень, які передували цьому рішенню.

5.2. Згідно з аргументами в касаційній скарзі, з урахуванням пояснень, наданих в порядку пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, підставою для касаційного оскарження судових рішень у цій справі є положення пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки суди не застосували у цій справі приписи статей 54, 94, частини чотирнадцятої статті 96 КУзПБ, статті 104, частини четвертої статті 191 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та пунктів 13, 14, 22 частини першої статті 1, статей 4, 5 частини 5 статті 12, частини першої статті 28 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", за змістом яких законодавець відмежовує державне підприємство від єдиного майнового комплексу цього підприємства з встановленням відмінних наслідків їх приватизації, а саме: державне підприємство після приватизації його єдиного майнового комплексу не ліквідується, як у разі приватизації державного підприємства, а зберігає, зокрема, право постійного користування на землі державної власності, за рахунок яких може продовжувати здійснювати свою діяльність, що також виключає закриття провадження у справі про банкрутство такого підприємства. Тоді як відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування зазначених норм права щодо можливості закриття провадження у справі про банкрутство державного підприємства у зв`язку з прийняттям Фондом рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу, а не самого державного підприємства.

6. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

6.1. Фонд у поясненні на касаційну скаргу заперечує викладені в ній аргументи з підстав, що загалом аналогічні мотивам в оскаржуваних судових рішеннях, наголошуючи на безумовному закритті провадження у справі про банкрутство Боржника як державного підприємства, оскільки прийнято рішення про його приватизацію, яке було чинним на момент ухвалення оскаржуваних судових рішень.

7. Касаційне провадження

7.1. Суд залишає без розгляду подані скаржником 02.12.2025 через систему ""Електронний суд" до початку судового засідання в касаційному суді у цій справі клопотання:

1) про зупинення провадження у справі № 906/1182/24 до набрання законної сили рішенням, прийнятим Великою Палатою Верховного Суду у справі № 613/735/21;

2) про передачу справи № 906/1182/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду;

3) про передачу справи № 906/1182/24 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду;

4) про зупинення провадження у справі № 906/1182/24 до набрання законної сили остаточним судовим рішенням у справі № 910/2982/25;

5) про передачу справи № 906/1182/24 Науково-консультативній раді при Верховному Суді для отримання наукового висновку;

з огляду на таке.

7.2. Відповідно до приписів статті 43 ГПК України ("Неприпустимість зловживання процесуальними правами"):

- учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша);

- залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема подання клопотання (заяви), спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (пункт 1 частини другої);

- якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя);

- суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами; у випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта).

7.3. У зв`язку з цим Суд, оцінюючи обставини та зміст поданих скаржником клопотань, зазначає про таке.

Касаційне провадження з перегляду оскаржуваних судових рішень у цій справі відкрито ухвалою Суду від 31.07.2025.

Судові засіданні з розгляду цієї справи касаційним судом до моменту проведення судового засідання 02.12.2025 відбувались неодноразово, 23.09.2025, 21.10.2025 та 18.11.2025, до проведення яких та у яких, тобто до 02.12.2025 скаржник, з огляду на зміст поданих ним клопотань, не був позбавлений права та можливості їх заявити.

Численність (п`ять) та зміст поданих скаржником клопотань в день призначеного у цій справі на 02.12.2025 судового засідання вимагає від Суду не тільки часу для ознайомлення з їх змістом, вивчення наведених в клопотаннях підстав, обґрунтувань та обставин, а і час на вивчення та підготовку Судом належних, відповідних закону мотивів для ухвалення рішень за результатами розгляду клопотань подібного характеру та змісту, що, виходячи з кількості призначених Судом у складі колегії суддів на 02.12.2025 судових засідань в інших справах та відповідний регламент (порядок та час) проведення судового засідання у кожній справі, унеможливлює розгляд та вирішення поданих скаржником клопотань та ухвалення по суті рішення за результатами здійснення касаційного провадження в одному судовому засіданні 02.12.2025.

Заздалегідь свідоме заявлення скаржником суперечливих між собою вимог в одночасно поданих окремих клопотаннях, а саме одночасне заявлення вимог як щодо зупинення провадження за відмінних підстав, що не може мати місце за правилами статей 227, 228 ГПК України, так і щодо передачі цієї справи одночасно на розгляд і Великої Палати Верховного Суду, і об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, свідчить про заздалегідь визначену скаржником альтернативу для суду при зверненні із зазначеними клопотаннями, а також про відсутність у скаржника конкретної матеріально-правової позиції щодо процесуального порядку та результату розгляду відповідних клопотань скаржника.

Подання ж заздалегідь незаконного, невідповідного приписам ГПК України, клопотання про передачу цієї справи Науково-консультативній раді при Верховному Суді для отримання наукового висновку, оскільки положення ГПК України не передбачають можливість передачі вказаному органу справи та/або звернення до цього органу під час розгляду справи у складі колегії суддів (частина сьома статті 303 цього Кодексу), вказує на відсутність у скаржника тієї мети розгляду відповідного клопотання, яка в ньому наведена, однак вказує на заздалегідь визначену позицію скаржника отримати від Суду відмову у задоволенні такого клопотання.

7.4. У зв`язку з викладеним, виходячи з наведених обставин та змісту поданих скаржником в день проведення заздалегідь призначеного у цій справі судового засідання клопотань (пункти 7.1, 7.3) Суд кваліфікує такі дії скаржника як такі, що спрямовані на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи, а тому визнає ці дії зловживанням наданими скаржнику законом процесуальними правами, що зумовлює залишення без розгляду поданих у цій справі 02.12.2025 клопотань.

7.5. Також Суд відхиляє заявлене в судовому засіданні 02.12.2025 розпорядником майна Боржника арбітражним керуючим Лященком П. В. усне клопотання про відкладення розгляду справи, з огляду на неодноразове оголошення перерв та відповідне перенесення судових засідань у цій справі (пункт 7.3), а також з огляду на те що заявник, оголошуючи відповідне клопотання, не навів при цьому обґрунтованих та належних, у розумінні статті 216 ГПК України, підстав для подальшого відкладення розгляду цієї справи.

8. Позиція Верховного Суду та висновки щодо застосування норм права

Щодо підстав для закриття провадження у справі державного підприємства

8.1. Суди встановили, що предметом розгляду у цій справі стали підстави для закриття провадження у справі про банкрутство державного підприємства Боржника через ухвалене рішення про його приватизацію, тоді як такі підстави заперечуються ініціюючим кредитором.

8.2. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" справи про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, не порушуються до її завершення; провадження у справах про банкрутство таких підприємств/господарських товариств, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, підлягає припиненню, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника.

8.3. Наведеній нормі кореспондують положення пункту 13 частини першої статті 90 КУзПБ, згідно з якими господарський суд закриває провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) у разі прийняття рішення про приватизацію боржника, яким є державне підприємство або господарське товариство, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі.

8.4. У тлумаченні наведених приписів частини п`ятої статті 12 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" Суд зазначає, що господарські суди, які здійснюють провадження у справах про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, повинні враховувати обов`язкову вимогу законодавця та застосувати імперативні вимоги частини п`ятої статті 12 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" щодо припинення (закриття) провадження у таких справах у разі прийняття компетентним органом рішення про приватизацію державного підприємства-боржника на будь-якій стадії провадження у справі, незалежно від того, яка судова процедура банкрутства застосовується до боржника і на яких стадіях розгляду перебуває ця справа про банкрутство (розпорядження майном, санація, ліквідація).

Отже, для прийняття рішення про закриття/припинення провадження у справі про банкрутство боржника на підставі частини п`ятої статті 12 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" необхідним і достатнім є лише встановлення судом на підставі поданих сторонами доказів у справі обставин належності Державі Україна прямо або опосередковано акцій (часток) цього боржника, що перевищує 50%, та чинності (на момент ухвалення відповідного судового рішення) прийнятого стосовно боржника рішення про приватизацію.

Винятком з цього правила є боржники, що ліквідуються за рішенням власника.

Відтак, положення частини п`ятої статті 12 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" є безумовними та не ставлять обов`язковість припинення провадження у справі про банкрутство в залежність від наявності будь-яких інших умов, ніж ті, що прямо зазначені у відповідних положеннях такого Закону.

У наведених висновках Суд звертається до правової позиції Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, сформульованої в постанові від 20.01.2021 по справі № 5017/2833/2012.

8.5. Крім наведеного Суд зазначає, що попри відсутність у положеннях статті 4 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" винятків, а саме заборони на приватизацію єдиного майнового комплексу, у складі якого є право постійного користування земельною ділянкою, законодавець у частині першій статті 28 цього Закону врегулював відповідне питання таким чином, що особи, які придбали державні або комунальні підприємства як єдині майнові комплекси, є правонаступниками їх майнових прав (крім права постійного користування земельною ділянкою) і обов`язків відповідно до умов договору між продавцем і покупцем та законодавства України.

8.6. Водночас, що стосується провадження у справі про банкрутство, то ні положення частини п`ятої статті 12 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", ні припис пункту 13 частини першої статті 90 КУзПБ не містять застережень/заборони на закриття провадження у справі про банкрутство у разі, якщо у складі цілісного майнового комплексу державного підприємства та/або господарського товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, перебуває право постійного користування земельною ділянкою, яке відповідно до частини першої статті 28 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" не переходить до особи внаслідок придбання нею в результаті приватизації відповідного державного підприємства як єдиного майнового комплексу за правилами правонаступництва відповідно до умов договору між продавцем і покупцем

8.7. Враховуючи викладене та встановлені судами обставини (пункти 3.1- 3.5), а саме:

- щодо належності Державі Україна 100 % статутного капіталу державного підприємства Боржника, як правонаступника в частині майна, землі, майнових і немайнових прав та зобов`язань Державного підприємства "Дослідне господарство "Рихальське" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України", переданого та належного до сфери управління Фонду державного майна України;

- щодо чинності на момент ухвалення оскаржуваних судових рішень прийнятих Фондом Наказів 57, 209 - про прийняття рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу Боржника та щодо включення єдиного майнового комплексу Боржника до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації;

Суд погоджується з оскаржуваними судовими рішеннями про наявність підстав для закриття провадження у справі про банкрутство Боржника у зв`язку з прийняттям рішення про приватизацію Боржника.

8.8. Дійшовши цього висновку, Суд відхиляє протилежні аргументи скаржника (пункти 5.1), зокрема і в тій частині, в якій скаржник, з посиланням на оскарження в судовому порядку рішення (наказів) Фонду про приватизацію єдиного майнового комплексу Боржника, а також усіх правочинів та дій суб`єктів владних повноважень, які передували цьому рішенню, стверджує про передчасність рішення про закриття провадження у цій справі про банкрутство та застосування у зв`язку з цим відповідних норм пункту 13 частини першої статті 90 КУзПБ.

8.9. Також Суд відхиляє як підстави для скасування оскаржуваних рішень аргументи скаржника (пункт 5.2) про відмежування законодавцем державного підприємства від єдиного майнового комплексу цього підприємства з встановленням відмінних наслідків їх приватизації, а норма пункту 13 частини першої статті 90 КУзПБ передбачає закриття провадження у справі про банкрутство у разі прийняття рішення про приватизацію державного підприємства, а не його майнового комплексу, що мало місце стосовно майнового комплексу Боржника за відповідними наказами Фонду, тоді як рішення про продаж у приватизації цього комплексу як частини майна Боржника не ґрунтується на нормах КУзПБ, у зв`язку з чим Суд зазначає про таке.

8.10. Преамбула Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" визначає, що цей Закон регулює правові, економічні та організаційні основи приватизації державного і комунального майна та майна, що належить Автономній Республіці Крим.

Пункт 22 статті 1 цього Закону ("Визначення термінів") визначає приватизацію державного або комунального майна як платне відчуження майна, що перебуває у державній або комунальній власності, на користь фізичних та юридичних осіб, які відповідно до цього Закону можуть бути покупцями.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" передбачено, що до об`єктів державної і комунальної власності, що підлягають приватизації, належать усі об`єкти права державної і комунальної власності, крім тих, приватизація яких прямо заборонена цим Законом та іншими законами України.

При цьому, звертаючись до положень частин другої, третьої, четвертої, п`ятої статті 4 цього Закону, Суд зазначає, що при визначенні об`єктів (державної власності), що не підлягають приватизації, а також при здійсненні згідно зі статтею 5 зазначеного Закону класифікації об`єктів приватизації законодавець використовує як формулювання "майно" у розумінні статті 190 ЦК України (а саме як предмет матеріального світу, єдиний майновий комплекс, майнові права, акції, корпоративні права тощо), так і формулювання "юридичної особи" у розумінні статті 80 ЦК України. Юридична ж особа може існувати, зокрема у такій організаційно-правовій формі як підприємства, яке, у розумінні статті 191 цього ж Кодексу визначається законодавцем також як єдиний майновий комплекс, що використовується для здійснення підприємницької діяльності, до складу якого входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" рішення про приватизацію об`єкта, який включено до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації, приймається державними органами приватизації шляхом видання наказу, але не пізніше 30 днів з дня включення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, за винятком випадку, передбаченого частиною другою цієї статті.

Тож, за змістом наведених положень Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" законодавець у визначенні об`єкта приватизації ототожнює юридичну особу та його єдиний майновий комплекс як один і той самий об`єкт приватизації.

А тому розмежування на юридичну особу державного підприємства та його єдиний майновий комплекс як майно через неузгодженість у формулюванні окремих норм як зазначеного закону, так і пункту 13 частини першої статті 90 КУзПБ, щодо визначення об`єкта приватизації, не має значення у розумінні підстави для закриття провадження у справі про банкрутство відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" та пункту 13 частини першої статті 90 КУзПБ.

8.11. У зв`язку із викладеним висновки судів в оскаржуваних рішеннях про наявність та обґрунтованість підстав для закриття провадження у справі про банкрутство Боржника з підстав, встановлених частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" та пунктом 13 частини першої статті 90 КУзПБ, зроблені відповідно до норм законодавства, а також відповідно до встановлених на підставі доказів у справі обставин справи. Тож, з урахуванням положень пункту 1 частини першої статті 308 та статті 309 ГПК України оскаржувані постанова апеляційного суду та ухвала суду першої інстанції підлягають залишенню без змін як законні та обґрунтовані.

8.12. Дійшовши висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги та залишення без змін оскаржуваних судових рішень, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Батьківщина" залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 та ухвалу Господарського суду Житомирської області від 08.04.2025 у справі № 906/1182/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Васьковський

Судді К. М. Огороднік

В. Я. Погребняк