ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/13246/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,

секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,

за участю представників:

позивача - не з`явилися,

відповідача-1 - Ястребової І. Г. (в порядку самопредставництва),

відповідача-2 - не з`явилися,

відповідача-3 - не з`явилися,

третьої особи - не з`явилися,

прокуратури - Баклан Н. Ю. (за посвідченням),

розглянув касаційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2025 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2025 у справі

за позовом заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради

до: 1) Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),

2) фізичної особи-підприємця Винар Анни Романівни,

3) Комунального закладу професійної (професійно-технічної) освіти "Київський професійний коледж інформаційних технологій та поліграфії",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),

про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна та зобов`язання вчинити дії.

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. 24.10.2024 заступник керівника Київської міської прокуратури (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Київської міської ради (далі - Київська міськрада, Київрада, позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент комунальної власності м. Києва, Департамент, орендодавець, відповідач-1), фізичної особи-підприємця Винар Анни Романівни (далі - ФОП Винар А. Р., Підприємиця, орендар, відповідач-2), Комунального закладу професійної (професійно-технічної) освіти "Київський професійний коледж інформаційних технологій та поліграфії" (далі - КЗПТО "Київський професійний коледж інформаційних технологій та поліграфії", Коледж, Заклад, відповідач-3), за участю третьої особи: Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент освіти і науки КМДА, третя особа), про: 1) визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 26.08.2022 № 3602 (далі - договір оренди від 26.08.2022, договір № 3602, оспорюваний договір), укладеного між Департаментом комунальної власності м. Києва, ФОП Винар А. Р. і Державним навчальним закладом "Центр професійної освіти інформаційних технологій, поліграфії та дизайну м. Києва" (далі - ДНЗ "Центр професійної освіти інформаційних технологій, поліграфії та дизайну м. Києва", балансоутримувач) на орендне користування нежитловими приміщеннями на другому поверсі навчально-виробничого корпусу загальною площею 137,6 м2 (далі - орендоване майно, спірні приміщення, спірне майно), розташованими за адресою: м. Київ, вул. Полковника Шутова (вул. Грушецька), 13, літ. "Б"; 2) зобов`язання ФОП Винар А. Р. повернути КЗПТО "Київський професійний коледж інформаційних технологій та поліграфії", який є правонаступником ДНЗ "Центр професійної освіти інформаційних технологій, поліграфії та дизайну м. Києва", орендоване майно за актом приймання-передачі, посилаючись на положення статей 16, 203, 215, 216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 20 Господарського кодексу України, чинного до 27.08.2025 (далі - ГК України), статей 5, 10, 15, 79, 80 Закону України від 05.09.2017 № 2145-VІІІ "Про освіту" в редакції, чинній із 10.07.2021 (далі - Закон України № 2145-VІІІ), статей 17, 49 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту", статті 23 Закону України "Про прокуратуру", підпункту 2 пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" (далі - КМУ), постанова КМУ № 796 відповідно).

2. Позовна заява обґрунтовується тим, що оспорюваний договір підлягає визнанню недійсним як такий, що укладений відповідачами з порушенням вимог частини 4 статті 80 Закону України № 2145-VІІІ, оскільки спірне майно не може бути об`єктом оренди для використання його в підприємницькій діяльності, а Підприємиця зобов`язана повернути Коледжу спірні приміщення.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.03.2025 (суддя Андреїшина І. О.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2025 (головуючий - Тищенко А. І., судді Мальченко А. О., Михальська Ю. Б.), у задоволенні позову відмовлено повністю.

4. Рішення та постанова мотивовані посиланням на норми статей 16, 203, 215 ЦК України, статей 9, 15, 78, 80 Закону України № 2145-VІІІ, пункту 29 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою КМУ від 03.06.2020 № 483 (далі - Порядок № 483), пунктів 2, 3 Порядку надання робочих місць для проходження учнями, слухачами закладів професійної (професійно-технічної) освіти виробничого навчання та виробничої практики, затвердженого постановою КМУ від 07.06.1999 № 992 (далі - Порядок № 992), статей 13, 74, 76, 77, 86, 236, 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), застосовуючи які місцевий та апеляційний господарські суди дійшли висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що:

1) використання Підприємицею орендованого майна здійснюється, зокрема з метою забезпечення освітнього процесу здобувачів освіти (учнів) коледжу, шляхом надання робочих місць (навчально-виробничих дільниць) для проходження виробничого навчання та виробничої практики, що відповідає частині 4 статті 80 Закону України № 2145-VІІІ, Порядку № 483, Порядку № 992, та надає можливість покращити умови та якість навчання учасників освітнього процесу;

2) чинним законодавством України не встановлено обов`язкової наявності ліцензії на провадження освітньої діяльності в осіб, які надають послуги із забезпечення освітнього процесу, зокрема в осіб, які надають учням, слухачам закладів професійної (професійно-технічної) освіти робочі місця або навчально-виробничі ділянки для проходження виробничого навчання чи виробничої практики, що в свою чергу спростовує доводи Прокурора про те, що у відповідача-2 немає ліцензії на здійснення освітньої діяльності;

3) Прокурор не надав доказів на підтвердження того, що використання спірних приміщень орендарем перешкоджає учасникам освітнього процесу, погіршує їх соціально-побутові умови та негативно впливає на освітній процес;

4) таким чином, при укладенні договору оренди від 26.08.2022 сторонами дотримано всіх вимог, які встановлено статтею 203 ЦК України, а оспорюваний правочин не суперечить законодавству України, тобто Прокурор не довів наявності обставин, із якими закон пов`язує можливість визнання договору недійсним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погоджуючись із рішенням місцевого господарського суду та постановою суду апеляційної інстанції, Прокурор звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6. На обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на неправильне застосування та порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, наголошуючи на тому, що:

1) суди не врахували висновків щодо застосування положень статей 203, 215 ЦК України та частини 4 статті 80 Закону України № 2145-VІІІ в подібних правовідносинах (у контексті того, що передача в оренду майна закладу освіти з метою друкування поліграфічної продукції для отримання прибутку жодним чином не пов`язана ані з навчальним процесам, ані із забезпеченням навчального процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, тому в цьому випадку майно не могло бути передано в оренду через існування прямої заборони закону, тоді як подальше укладення орендарем та балансоутримувачем договору про надання освітніх послуг у сфері професійної освіти, за якими проводиться виробниче навчання та виробнича практика, не свідчить про дотримання положень частини 4 статті 80 Закону України № 2145-VІІІ під час укладення договору оренди, адже саме в цьому договорі має бути визначено мету (цільове призначення) використання майна), викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.04.2024 у справі № 922/3883/23, від 25.06.2024 у справі № 923/1292/21;

2) суди не врахували висновку щодо застосування норми частини 4 статті 80 Закону України № 2145-VІІІ в подібних правовідносинах (в контексті того, що договір оренди майна навчального закладу має містити положення щодо форми використання спірних приміщень одночасно в навчальних цілях, доступу викладачів чи студентів до орендованого майна в процесі освітньої діяльності тощо), викладеного в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.01.2023 у справі № 902/51/21.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

7. Позивач, відповідачі та третя особа не скористалися правом на подання відзивів на касаційну скаргу.

Розгляд справи Верховним Судом

8. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.11.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2025 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2025 у справі № 910/13246/24 та призначено розгляд цієї справи в судовому засіданні на 16.12.2025.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

9. Рішенням Київської міськради від 07.07.2016 № 575/575 надано згоду на безоплатне прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва цілісних майнових комплексів професійно-технічних та інших навчальних закладів, що належать до державної власності, зокрема ДНЗ "Центр професійної освіти інформаційних технологій, поліграфії та дизайну м. Києва" (пункт 2 додатку до цього рішення).

Розпорядженням виконавчого органу Київської міськради (Київської міської державної адміністрації) від 23.12.2019 № 2231 прийнято безоплатно до комунальної власності територіальної громади міста Києва цілісні майнові комплекси державних закладів професійної (професійно-технічної) освіти відповідно до Переліку.

До Переліку цілісних майнових комплексів державних закладів професійної (професійно-технічної) освіти, що безоплатно приймаються до комунальної власності територіальної громади міста Києва, який є додатком до зазначеного розпорядження, під № 4 включено цілісний майновий комплекс ДНЗ "Центр професійної освіти інформаційних технологій, поліграфії та дизайну м. Києва", що розташований за адресою: м. Київ, вул. Полковника Шутова, 13-Б.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міськради (Київської міської державної адміністрації) від 01.06.2020 № 777 затверджено акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу ДНЗ "Центр професійної освіти інформаційних технологій, поліграфії та дизайну м. Києва" до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

10. Листом від 02.08.2021 № 063/17-136 ДНЗ "Центр професійної освіти інформаційних технологій, поліграфії та дизайну м. Києва" поінформував Департамент комунальної власності м. Києва про намір передати Товариству з обмеженою відповідальністю "Стенд Пласт" (далі - ТОВ "Стенд Пласт") в оренду спірні приміщення, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Полковника Шутова, 13-Б, з метою розміщення поліграфічного підприємства цифрового та широкоформатного друку для подальшої співпраці з навчальним закладом в організації виробничого навчання та виробничої практики на підприємстві, наданні робочих місць учням.

05.08.2021 ТОВ "Стенд Пласт" звернулося до Департаменту комунальної власності м. Києва із заявою про включення до переліку першого типу приміщення навчально-виробничого корпусу загальною площею 137,6 м2, що перебувають на балансі ДНЗ "Центр професійної освіти інформаційних технологій, поліграфії та дизайну м. Києва" та розташовані за адресою: м. Київ, вул. Полковника Шутова, 13, літ. "Б", із метою оренди вказаного комунального майна для розміщення підприємства, що надає поліграфічні послуги (вх. № 062/10139).

Листом від 12.08.2021 № 063-5274 Департамент освіти і науки КМДА повідомив ДНЗ "Центр професійної освіти інформаційних технологій, поліграфії та дизайну м. Києва" про відсутність заперечень щодо оренди спірного майна, яке не використовується в навчально-виробничому процесі навчального закладу, зі збереженням функціонального призначення та здійснення діяльності, що відповідає профілю підготовки кадрів.

11. Рішенням Київради від 07.10.2021 № 2733/2774 "Про реорганізацію закладів професійної (професійно-технічної) освіти" передбачено реорганізувати ДНЗ "Центр професійної освіти інформаційних технологій, поліграфії та дизайну м. Києва" шляхом перетворення в КЗПТО "Київський професійний коледж інформаційних технологій та поліграфії", який є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків ДНЗ "Центр професійної освіти інформаційних технологій, поліграфії та дизайну м. Києва".

Як убачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 000, за адресою: м. Київ, вул. Полковника Шутова, 13 (рішенням Київради від 09.02.2023 № 5942/5983 перейменовано вул. Полковника Шутова в Солом`янському районі м. Києва на вул. Грушецьку), зареєстровано об`єкти нерухомого майна: навчальний корпус літ. "А" (площа 3522,6 м2), навчально-виробничий корпус літ. ''Б" (площа 3224,2 м2), складські приміщення літ. "Г" (площа 145,1 м2), складське приміщення літ. "Д" (площа 62,3 м2), форма власності - комунальна, власник - територіальна громада міста Києва в особі Київради.

Згідно з пунктом 1.5 протоколу засідання комісії по включенню потенційних об`єктів оренди до переліку відповідного типу від 16.02.2022 № 24, затвердженого наказом Департаменту комунальної власності м. Києва від 17.02.2022 № 24-ПО, комісія ухвалила включити до переліку першого типу об`єкт за адресою: м. Київ, вул. Полковника Шутова, 13, літ. "Б", ураховуючи погодження органу управління та балансоутримувача.

У подальшому, Департаментом в електронній торговій системі розміщено оголошення про передачу спірних приміщень в оренду.

12. За результатами електронного аукціону від 28.07.2022 № LLD001-UA-916, переможцем якого визначено ФОП Винар А. Р., 26.08.2022 між Департаментом комунальної власності м. Києва (орендодавець), Підприємицею (орендар) та ДНЗ "Центр професійної освіти інформаційних технологій, поліграфії та дизайну м. Києва" (балансоутримувач) було укладено договір № 3602, за умовами пунктів 2.1, 4.1, 4.3 якого орендар вступає у строкове платне користування орендованим майном у день підписання акта приймання-передачі майна. Акт приймання-передачі підписується між орендарем та балансоутримувачем одночасно з підписанням цього договору. У разі припинення договору орендар зобов`язаний звільнити протягом трьох робочих днів орендоване майно від належних орендарю речей і повернути його відповідно до акта повернення з оренди орендованого майна в тому стані, в якому майно перебувало на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, а якщо орендарем були виконані невід`ємні поліпшення або проведено капітальний ремонт, то разом із таким поліпшенням/капітальним ремонтом. Майно вважається повернутим з оренди з моменту підписання балансоутримувачем та орендарем акта повернення з оренди орендованого майна.

У пункті 7.1 договору оренди від 26.08.2022 його сторони погодили цільове призначення орендованого майна - для розміщення поліграфічного підприємства цифрового і широкоформатного друку.

Пунктами 8.1, 11 договору № 3602 передбачено, що місячна орендна плата, визначена за результатами проведення аукціону, становить 2060,32 грн без податку на додану вартість. Строк дії договору - 5 років з дати набрання чинності цим договором (до 26.08.2027).

13. Згідно з актом приймання-передачі в оренду нерухомого майна від 26.08.2022, який є додатком до договору № 3602, спірні приміщення, що перебувають на балансі ДНЗ "Центр професійної освіти інформаційних технологій, поліграфії та дизайну м. Києва" та розташовані за адресою: м. Київ, вул. Полковника Шутова, 13, літ. "Б", передано ФОП Винар А. Р. у строкове платне користування.

14. Після укладення договору оренди від 26.08.2022 між орендарем та балансоутримувачем було укладено договори про навчально-виробничу практику від 26.09.2022 № 4 (для одного здобувача освіти), від 08.11.2022 № 12 (для одного здобувача освіти), від 08.11.2022 № 13 (для одного здобувача освіти), від 19.12.2023 № 27/23-24 (для трьох здобувачів освіти), від 19.02.2024 № 38/23-24 (для одного здобувача освіти), від 19.02.2024 № 48/123-24 (для одного здобувача освіти), за умовами яких Підприємиця має надати учням, слухачам обладнані робочі місця або навчально-виробничі ділянки для проходження виробничого навчання та виробничої практики згідно з планом-графіком тощо.

15. Із наказу Департаменту комунальної власності м. Києва від 21.06.2023 № 196 убачається, що об`єкти нерухомого майна: навчальний корпус літ. "А" (площа 3522,6 м2), навчально-виробничий корпус літ. ''Б" (площа 3224,2 м2), складські приміщення літ. "Г" (площа 145,1 м2), складське приміщення літ. "Д" (площа 62,3 м2), розташовані за адресою: м. Київ, вул. Полковника Шутова, 13, на праві оперативного управління належать КЗПТО "Київський професійний коледж інформаційних технологій та поліграфії" (номер запису про інше речове право № 51420970), який є правонаступником ДНЗ "Центр професійної освіти інформаційних технологій, поліграфії та дизайну м. Києва".

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.5 статуту КЗПТО "Київський професійний коледж інформаційних технологій та поліграфії", затвердженого розпорядженням Київського міського голови від 28.03.2023 № 246, Коледж є закладом професійної (професійно-технічної) освіти третього (вищого) рівня, що здійснює первинну професійну підготовку робітників високого рівня кваліфікації з технологічно складних, наукоємних професій за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", як правило, з кола учнів/випускників закладів загальної середньої освіти та підготовку за спеціальностями освітньо-професійного ступеня "фаховий молодший бакалавр", на основі професійної (професійно-технічної) освіти. Власником Коледжу є територіальна громада міста Києва, від імені якої виступає Київрада. Заклад є бюджетною установою, що належить до сфери управління Департаменту освіти і науки КМДА.

16. Основним видом діяльності Коледжу () за КВЕД є 85.32 - професійно-технічна освіта.

У свою чергу згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності ФОП Винар А. Р. за КВЕД є 58.19 - інші види видавничої діяльності.

17. У зв`язку зі зміною форми власності ДНЗ "Центр професійної освіти інформаційних технологій, поліграфії та дизайну м. Києва", 01.11.2024 між КЗПТО "Київський професійний коледж інформаційних технологій та поліграфії", ФОП Винар А. Р. і Департаментом було укладено договір № 1 про внесення змін до договору оренди від 26.08.2022 в частині заміни балансоутримувача. Всі інші умови договору № 3602 залишилися незмінними.

Позиція Верховного Суду

18. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

19. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

20. Частиною 1 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

21. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

22. Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з недоведеності Прокурором наявності передбачених законом підстав для визнання недійсним договору оренди від 26.08.2022, оскільки використання Підприємицею орендованого майна здійснюється, зокрема з метою забезпечення освітнього процесу здобувачів освіти (учнів) коледжу, шляхом надання робочих місць (навчально-виробничих дільниць) для проходження виробничого навчання та виробничої практики, що відповідає частині 4 статті 80 Закону України № 2145-VІІІ, Порядку № 483, Порядку № 992, та надає можливість покращити умови та якість навчання учасників освітнього процесу.

23. Проте колегія суддів вважає передчасним висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України та частиною 4 статті 80 Закону України № 2145 підстав для визнання недійсним договору оренди від 26.08.2022 і зумовлену цим необґрунтованість позовних вимог, зважаючи на таке.

24. Згідно з частиною 4 статті 80 Закону України № 2145-VІІІ (у редакції, чинній із 10.07.2021, тобто на час укладення оспорюваного договору) об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню для провадження видів діяльності, не передбачених спеціальними законами, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення уповноваженим органом управління можливості користування державним або комунальним нерухомим майном відповідно до законодавства.

Зазначене узгоджується з пунктом 29 Порядку № 483, відповідно до якого не можуть бути використані за будь-яким цільовим призначенням такі об`єкти оренди як майно закладів освіти. Такі об`єкти оренди можуть використовуватися лише для розміщення відповідних закладів або лише із збереженням профілю діяльності за конкретним цільовим призначенням, встановленим рішенням відповідного представницького органу місцевого самоврядування, крім випадків, що передбачають використання частини такого майна з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо такими закладами, пов`язаних із забезпеченням чи обслуговуванням діяльності таких закладів, їх працівників та відвідувачів. Зазначені об`єкти можуть також використовуватися для проведення науково-практичних, культурних, мистецьких, громадських, суспільних та політичних заходів.

25. Тобто наведені положення законодавства передбачають можливість надання в оренду майна державних і комунальних закладів освіти з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладом освіти, а саме пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або з обслуговуванням учасників освітнього процесу.

26. У свою чергу, згідно з підпунктом 2 пункту 8 Переліку платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності, затвердженого постановою КМУ № 796 (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору), навчальні заклади мають право надавати інші послуги, зокрема надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у закладі (установі) освіти.

27. Отже, чинний на момент укладення оспорюваного договору Закон України "Про освіту" містить положення, якими імперативно передбачено заборону використання майна державних та комунальних закладів освіти не за освітнім призначенням. Надання в оренду майна закладів освіти, як виняток, передбачено лише з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу. При цьому саме по собі невикористання навчальним закладом спірних приміщень не надає права передачі цих приміщень в оренду з іншою метою, ніж пов`язаною з освітньою діяльністю самого навчального закладу, а недостатнє фінансування державного чи комунального навчального закладу також не є підставою для використання об`єктів освіти для цілей, не пов`язаних з освітньою діяльністю. Дійсно, Закон України "Про освіту" не містить переліку послуг, які можуть надаватися в орендованих приміщеннях закладів освіти, проте, враховуючи загальну спрямованість положень цього Закону, такі послуги повинні мати пов`язаність із навчально-виховним процесом чи його учасниками. Звідси питання про те, чи пов`язані послуги, які надаються в орендованих приміщеннях, з обслуговуванням учасників освітнього процесу, суди мають вирішувати виходячи з конкретних обставин справи, однак з обов`язковим урахуванням того, що надання в оренду майна закладів освіти, в тому числі для обслуговування учасників освітнього процесу, можливе виключно у випадку, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Аналогічні усталені правові висновки викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 906/165/17, від 11.04.2018 у справі № 911/1610/16, від 03.05.2018 у справі № 902/215/17, від 30.03.2021 у справі № 922/2712/19, від 13.10.2021 у справі № 923/1169/20, від 20.01.2022 у справі № 906/1551/20, від 08.11.2022 у справі № 917/1090/21, від 10.01.2024 у справі № 924/391/23, від 14.02.2024 у справі № 910/14998/22, від 03.04.2024 у справі № 906/5/23, від 09.04.2024 у справі № 927/400/23, від 22.05.2024 у справі № 906/1105/22, від 23.07.2024 у справі № 912/673/23, від 17.09.2024 у справі № 927/55/23, від 13.11.2024 у справі № 927/1424/23, від 03.12.2024 у справі № 914/3310/23, від 12.03.2025 у справі № 903/493/24, від 01.04.2025 у справі № 927/1687/23, від 27.08.2025 у справі № 902/941/24 зі спорів, що виникли з правовідносин, пов`язаних із визнанням недійсним договору оренди нерухомого майна, яке входить до складу об`єкта освіти, закріпленого за державним/комунальним навчальним закладом на праві господарського відання або оперативного управління, та зобов`язанням повернути вказане майно балансоутримувачу.

28. Прокурор у поданій касаційній скарзі посилається на наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, а саме: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

29. Колегія суддів погоджується з доводами скаржника в частині неврахування судами попередніх інстанцій: 1) висновків щодо застосування положень статей 203, 215 ЦК України та частини 4 статті 80 Закону України № 2145-VІІІ в подібних правовідносинах (у контексті того, що передача в оренду майна закладу освіти з метою друкування поліграфічної продукції для отримання прибутку жодним чином не пов`язана ані з навчальним процесам, ані із забезпеченням навчального процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, тому в цьому випадку майно не могло бути передано в оренду через існування прямої заборони закону, тоді як подальше укладення між орендарем та балансоутримувачем договору про надання освітніх послуг у сфері професійної освіти, за якими проводиться виробниче навчання та виробнича практика, не свідчить про дотримання положень частини 4 статті 80 Закону України № 2145-VІІІ під час укладення договору оренди, адже саме в цьому договорі має бути визначено мету (цільове призначення) використання майна), викладених у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2024 у справі № 923/1292/21; 2) висновку щодо застосування норми частини 4 статті 80 Закону України № 2145-VІІІ в подібних правовідносинах (в контексті того, що договір оренди майна навчального закладу має містити положення щодо форми використання спірних приміщень одночасно в навчальних цілях, доступу викладачів чи студентів до орендованого майна в процесі освітньої діяльності тощо), викладеного в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.01.2023 у справі № 902/51/21, зважаючи на таке.

30. Верховний Суд у постанові від 25.06.2024 у справі № 923/1292/21 сформулював такі висновки щодо застосування положень статті 22 та частини 4 статті 80 Закону України № 2145-VІІІ у подібних правовідносинах, пов`язаних із визнанням недійсним договору оренди нерухомого майна, яке входить до складу об`єкта освіти, закріпленого за державним професійно-технічним навчальним закладом і переданого в користування не в цілях навчально-виховного процесу, а з метою одержання орендарем прибутку:

1) статтею 22 Закону України № 2145-VІІІ передбачено, що, юридична особа має статус закладу освіти, якщо основним видом її діяльності є освітня діяльність. Права та обов`язки закладу освіти, передбачені цим Законом та іншими законами України, має також фізична особа-підприємець або структурний підрозділ юридичної особи приватного чи публічного права, основним видом діяльності якого є освітня діяльність. Фізична особа-підприємець або структурний підрозділ юридичної особи приватного чи публічного права, освітня діяльність якого перестає бути основним видом його діяльності, втрачає права та обов`язки, у тому числі права на пільги, передбачені законодавством для закладу освіти;

2) навчально-виховний процес, як складова освітньої діяльності - це система організації навчально-виховної, навчально-виробничої діяльності, визначеної навчальними, науковими, виховними планами (пункт 1.2 Положення про організацію роботи з охорони праці учасників навчально-виховного процесу в установах і навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 01.08.2001 № 653);

3) водночас згідно зі статтею 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку;

4) отже, навчально-виховний процес та підприємницька діяльність мають різні завдання, цілі, мету, результати і вплив на учнів ліцею. Таким чином, діяльність суб`єкта освітньої діяльності, яка спрямована на організацію, забезпечення та реалізацію освітнього процесу, і буде визначати пов`язаність з освітнім процесом;

5) згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами економічної діяльності фізичної особи-підприємця Орел М. І. (далі - ФОП Орел М. І.) є друкування іншої продукції (основний), виробництво іншого трикотажного та в`язаного одягу, виробництво паперових канцелярських виробів, виробництво інших виробів з паперу та картону, надання інших послуг бронювання, неспеціалізована оптова торгівля, інші види роздрібної торгівлі, інші види видавничої діяльності, консультування з питань інформатизації, виробництво ігор та іграшок;

6) таким чином, ФОП Орел М. І. не належить до суб`єктів освітньої діяльності, а його діяльність не була спрямована на організацію забезпечення та реалізацію освітнього процесу, оскільки використання державного окремого індивідуально визначеного нерухомого майна - частини будівлі літ. "Б" (реєстровий номер майна 36235691.25.ОЕКОВФ092) загальною площею 362,4 м2 та сараю літ. "В" (реєстровий номер майна 36235691.25.ОЕКОВФ094) загальною площею 73,2 м2 за адресою: м. Херсон, вул. Баку, 8, що перебуває на балансі Державного професійно-технічного навчального закладу "Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії", з метою друкування поліграфічної продукції для отримання прибутку жодним чином не пов`язано ні з навчальним процесом, ні з забезпеченням навчального процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, а тому у цьому випадку вказане майно не могло бути переданим в оренду через існування прямої заборони закону, а саме частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту";

7) подальше укладення орендарем та балансоутримувачем договору про надання освітніх послуг у сфері професійної освіти, за яким має проводитись підготовка і направлення на роботу до орендаря трьох випускників у 2020, 2021 та 2022 роках, а також договорів про навчально-виробничу практику учнями навчального закладу від 01.06.2020, від 22.04.2021 не змінює змісту оспорюваного договору оренди № 1611-20-065 та не свідчить про дотримання положень частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту" під час його укладення, адже саме у договорі оренди має бути визначено мету (цільове призначення) використання майна. Натомість у пункті 1.2 договору оренди № 1611-20-065 визначено, що майно передається в оренду з метою друкування поліграфічної продукції, що спростовує посилання скаржника (орендодавця) на договори про надання освітніх послуг у сфері професійної освіти та про навчально-виробничу практику учнями навчального закладу.

У підсумку, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції в справі № 923/1292/21, якою було задоволено позов заступника керівника Херсонської окружної прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду виснував про те, що, укладаючи спірний договір оренди № 1611-20-065, сторони не дотрималися вимог статті 80 Закону України "Про освіту", що в силу статей 203, 215 ЦК України та статті 207 ГК України є правовою підставою для визнання його недійсним та, як наслідок, для звільнення та повернення орендованого нерухомого майна навчального закладу.

31. Схожі за змістом висновки щодо наявності підстав для визнання недійсним договору оренди майна навчального закладу, який не містить положень щодо форми використання спірних приміщень одночасно в навчальних цілях, доступу викладачів чи студентів до орендованого майна в процесі освітньої діяльності, викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.01.2023 у справі № 902/51/21 зі спору, що виник із подібних правовідносин.

32. Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

33. Згідно з підпунктом "в" пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції мають бути зазначені мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

34. Частиною 4 статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

35. Перевіряючи застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд звертає увагу, що, обмежившись посиланням на те, що: 1) чинним законодавством України не встановлено обов`язкової наявності ліцензії на провадження освітньої діяльності в осіб, які надають послуги із забезпечення освітнього процесу, зокрема в осіб, які надають учням, слухачам закладів професійної (професійно-технічної) освіти робочі місця або навчально-виробничі ділянки для проходження виробничого навчання чи виробничої практики, що в свою чергу спростовує доводи Прокурора про те, що у відповідача-2 немає ліцензії на здійснення освітньої діяльності; 2) Прокурор не довів того, що використання спірних приміщень орендарем перешкоджає учасникам освітнього процесу, погіршує їх соціально-побутові умови та негативно впливає на освітній процес, суди помилково не врахували викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2024 у справі № 923/1292/21 та від 17.01.2023 у справі № 902/51/21 висновків щодо застосування положень частини 4 статті 80 Закону України № 2145-VІІІ, які (висновки) є релевантними до спірних правовідносин у цій справі, оскільки умовами оспорюваного договору оренди також визначено таке саме цільове призначення орендованого майна, як розміщення поліграфічного підприємства цифрового і широкоформатного друку, що не виключає достатні підстави вважати, що спірні приміщення передавалися Підприємиці в оренду передусім для одержання нею прибутку, а не з метою забезпечення освітнього процесу або обслуговування учасників освітнього процесу.

36. Водночас, порушуючи положення статей 86, 236, 269, 282 ГПК України, суди першої та апеляційної інстанцій фактично не відхилили такі доводи Прокурора, які вочевидь мають суттєве значення для правильного вирішення цього спору:

1) згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності ФОП Винар А. Р. за КВЕД є 58.19 - інші види видавничої діяльності, тобто орендар не провадить навчальної та/або освітньої діяльності та не надає освітніх послуг;

2) можливість проходження учнями Коледжу виробничої практики і виробничого навчання та укладення відповідних договорів між Закладом і Підприємицею не може свідчити про усунення порушень вимог частини 4 статті 80 Закону України № 2145-VІІІ (див. підпункт 7 пункту 30 цієї постанови).

37. Колегія суддів наголошує на тому, що немотивоване відхилення апеляційним судом доводів скаржника в частині неврахування релевантних висновків, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2024 у справі № 923/1292/21 та від 17.01.2023 у справі № 902/51/21, призвело до помилкового висновку судів попередніх інстанцій про те, що використання Підприємицею орендованого майна здійснюється з метою забезпечення освітнього процесу здобувачів освіти (учнів) коледжу, а саме шляхом надання робочих місць (навчально-виробничих дільниць) для проходження виробничого навчання та виробничої практики, що відповідає частині 4 статті 80 Закону України № 2145-VІІІ, Порядку № 483, Порядку № 992, та надає можливість покращити умови і якість навчання учасників освітнього процесу.

38. Наведене вище в сукупності вказує на неповне з`ясування судами фактичних обставин справи та передчасність висновку судів попередніх інстанцій про відсутність передбачених законом підстав для визнання недійсним договору оренди від 26.08.2022, що в свою чергу свідчить про необхідність скасування оскаржуваних судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

39. Разом із тим колегія суддів відхиляє доводи скаржника в частині неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування положень статей 203, 215 ЦК України та частини 4 статті 80 Закону України № 2145-VІІІ в подібних правовідносинах, викладених у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.04.2024 у справі № 922/3883/23, з огляду на таке.

40. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено в пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

При цьому на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (такий правовий висновок наведено в пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).

41. Колегія суддів зауважує, що за змістовим, суб`єктним і об`єктним критеріями спірні правовідносини в цій справі та в зазначеній скаржником справі № 922/3883/23 не є подібними з огляду на істотні відмінності у фактичних обставинах таких спорів, пов`язаних із правами та обов`язками їх сторін, що зумовлює різний зміст спірних правовідносин і виключає застосування вказаної правової позиції під час вирішення цього господарського спору.

42. Так, на відміну від цієї справи, під час розгляду якої судами попередніх інстанцій з урахуванням пункту 7.1 договору оренди від 26.08.2022 достовірно встановлено конкретне цільове призначення орендованого майна - для розміщення поліграфічного підприємства цифрового і широкоформатного друку, ухвалюючи постанову від 16.04.2024 у справі № 922/3883/23 (предмет позову - визнання недійсним договору оренди та зобов`язання повернути майно), Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду виходив із зовсім інших встановлених судами фактичних обставин, а саме: в пункті 7 договору оренди від 06.10.2022 № 0200 визначено цільове призначення майна, а саме: майно може бути використане орендарем за будь-яким цільовим призначенням на розсуд орендаря, якщо майно не використовується у діяльності закладу протягом 3 років, з обмеженням такого розсуду орендаря лише певними винятками цільових призначень (склади, камери схову, архіви, проведення виставок, майстерні, ательє, салони краси, перукарні, інші побутові послуги населенню, ритуальні послуги, громадські вбиральні, збір і сортування вторинної сировини, розміщення суб`єктів підприємницької діяльності, які здійснюють іншу виробничу діяльність).

43. Таким чином, у цій справі (№ 910/13246/24) та в справі № 922/3883/23, на постанову Верховного Суду в якій посилається Прокурор у поданій касаційній скарзі, суди виходили з різних фактичних обставин, встановлених у кожній справі окремо на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, та яким була надана оцінка згідно з вимогами процесуального закону.

44. Викладене вище переконливо свідчить про різні фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин і зумовлене цим їх неоднакове правове регулювання у справі № 910/13246/24 та в справі № 922/3883/23.

45. У контексті наведеного відсутні підстави для висновку про подібність правовідносин у справі, що наразі розглядається, та в справі № 922/3883/23, на постанову Верховного Суду в якій посилається скаржник на обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження ухвалених судових рішень.

46. Разом із тим колегія суддів ураховує, що вміщений в оскаржуваних рішенні та постанові висновок місцевого і апеляційного господарських судів про недоведеність Прокурором наявності передбачених законом підстав для визнання недійсним договору оренди від 26.08.2022 є передчасним, оскільки не відповідає висновкам щодо застосування норми частини 4 статті 80 Закону України № 2145-VІІІ, викладеним у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2024 у справі № 923/1292/21 та від 17.01.2023 у справі № 902/51/21.

47. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість зазначених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

48. Оскільки скаржник частково обґрунтував і довів наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, то оскаржувані рішення та постанова про відмову в задоволенні позову підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

49. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

50. За наведених обставин висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позову не відповідає положенням статей 86, 236, 269 ГПК України, оскільки надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли передчасного висновку про необґрунтованість позовних вимог.

51. Отже, зазначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, під час касаційного провадження отримала підтвердження, що в розумінні пункту 1 частини 3 статті 310 цього Кодексу в сукупності з відсутністю всебічного, повного та об`єктивного дослідження судами зібраних у справі доказів є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень і направлення справи на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

52. Згідно з частиною 4 статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

53. Зважаючи на те, що неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права допустили суди першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги шляхом скасування оскаржуваних рішення та постанови і передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

54. Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду слід врахувати наведене, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та залежно від встановленого ухвалити обґрунтоване і законне судове рішення.

Розподіл судових витрат

55. З огляду на те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а справа - передачі на новий розгляд, колегія суддів зазначає, що з урахуванням положень статті 129 ГПК України розподіл судових витрат у справі, в тому числі витрат на оплату послуг адвоката та судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг, має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.03.2025 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2025 у справі № 910/13246/24 скасувати.

Справу № 910/13246/24 передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай