ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 р. м. Ужгород Справа № 907/1185/25

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Худенка А.А.,

за участю секретаря судового засідання Іваниш Д.П.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго-Іновації 2025», м. Запоріжжя Запорізької області

до відповідача Комунального некомерційного підприємства «Тячівська районна лікарня» Тячівської міської ради Закарпатської області, м. Тячів Закарпатської області

про стягнення 37 324,75 грн заборгованості,

представники:

від позивача - без виклику

від відповідача - без виклику

СУТЬ СПОРУ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ В МЕЖАХ СПРАВИ.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерго-Іновації 2025» звернулось з позовом до відповідача Комунального некомерційного підприємства «Тячівська районна лікарня» Тячівської міської ради Закарпатської області про стягнення 37 324,75 грн заборгованості, покликаючись на положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про ринок електричної енергії».

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено головуючого суддю Худенка А.А., про що вказано у протоколі автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2025.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 20.10.2025 відкрито провадження у справі №907/1185/25 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику уповноважених представників сторін спору за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу строк для надання суду відзиву на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України з одночасним надісланням копії такого позивачу, а доказів надіслання суду, протягом 15-ти днів із дня одержання даної ухвали. Встановлено позивачу строк для надання суду та відповідачеві відповіді на відзив у порядку ст. 166 ГПК України, протягом 5-ти днів із дня одержання копії відзиву.

Приписами ч. 3, 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справи, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом приписів ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором про постачання електричної енергії №220 від 20.09.2024 в частині повної та своєчасної оплати за спожиту електричну енергію за розрахункові періоди вересень - грудень 2024 року, внаслідок чого у відповідача рахується заборгованість перед позивачем у розмірі 37 324,75 грн.

Позиція відповідача

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, відзиву на позовну заяву в порядку ст. 165, 251 Господарського процесуального кодексу України та письмово висловленої позиції щодо розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження не надав, про причини невиконання вимог суду не повідомив. Із заявами, клопотаннями до суду не звертався.

Враховуючи, що про розгляд справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином (ухвали суду були доставлені до його електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення із приводу предмета спору, а також докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Відповідно до правової доктрини та ст. 2 та ст. 14 ГПК України суд керується засадами диспозитивності при здійсненні господарського судочинства.

Учасникам справи процесуальний закон покладає тягар доказування на сторони, надаючи їм право виявляти процесуальну активність та ініціативу у розвитку процесу для досягнення мети правосуддя.

Кожна сторона справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Суд виходить з презумпції правомірності підстав виникнення правовідносини та правильності наведених позивачем обставин, оскільки відповідач, не зважаючи на вимоги господарського суду, без поважних причин відзиву не подав та не заперечив обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи в суді та мав достатньо часу і можливості надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Відповідно до положень ч. 8, 9 ст. 165 ГПК України, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ. ПРАВОВА ОЦІНКА ТА ВИСНОВКИ СУДУ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ ДО СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерджі Маркетс Ассістант» (яке в подальшому перейменоване на Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерго-Іновації 2025»), як постачальником та Комунальним некомерційним підприємством «Тячівська районна лікарня» Тячівської міської ради Закарпатської області, як споживачем, укладено Договір №220 від 20.09.2024 (далі Договір), відповідно до п. 2.1 якого, постачальник зобов`язується постачати споживачу для забезпечення потреб об`єктів електроспоживання споживача, а споживач зобов`язується оплатити постачальнику вартість а спожиту електричну енергію відповідно до умов цього Договору.

Предметом закупівлі згідно п. 2.2. Договору є ДК 021:2015:09310000-5-Електрична енергія (Електрична енергія, формульне ціноутворення, без розподілу).

Відповідно до п. 3.1. Договору, постачання товару за Договором здійснюється з 20.09.2024 до 31.12.2024 (включно). Початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в Заяві-приєднання, яка є Додатком 4 до цього Договору.

Загальна ціна цього Договору становить 4 545 106,80 грн з ПДВ, 3 787 589,00 грн без ПДВ, ПДВ - 757 517,80 грн. Протягом періоду виконання Договору, в залежності від кількості переданої електричної енергії та її ціни, що визначається згідно Актів приймання-передачі, загальна ціна Договору може бути змінена сторонами за взаємною згодою сторін. Вказані зміни оформлюються письмово, за вибором сторін: шляхом підписання Акту приймання-передачі з наведенням в Акті приймання-передачі зміненої ціни Договору, або шляхом укладення додаткової угоди до Договору (п. 5.1. Договору)

Між тим, п. 5.1.1. Договору визначено, що ціна за одиницю товару включає тариф на послуги з передачі електричної енергії, що затверджується НКРЕКП та всі інші складові вартості за одиницю товару необхідні для виконання цього Договору та не включає вартість послуг з розподілу електричної енергії. Ціна за одиницю товару з урахуванням всіх її складових, станом на дату укладення Договору, встановлюється у Додатку 2 до Договору. У відповідності до п. 3.2. Договору, 3.2. місцем постачання товару є об`єкти споживача, перелік яких наводиться в заяві-приєднанні, зразок якої є Додатком 1 до цього договору.

Пунктом 5.1.4. Договору встановлено, що оплата здійснюється безготівково на поточний рахунок постачальника із спеціальним режимом використання

Водночас, сторони домовились, що фактична ціна за одиницю товару визначається щомісяця (розрахунковий період) після завершення місяця постачання та змінюється порівняно з ціною за одиницю товару, встановленою на момент укладення Договору або за попередній місяць постачання, шляхом внесення змін до цього Договору у письмовій формі, а саме шляхом підписання сторонами відповідних актів приймання-передачі товару згідно з п. 5.4. Договору або шляхом укладення додаткових угод до Договору (п. 5.2. Договору).

Сторони домовились, що фактична ціна за одиницю товару розраховується (змінюється) відповідно до порядку, зазначеному в цьому пункті, шляхом підписання сторонами відповідних актів.

Відповідно до п. 5.6. Договору, розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

По закінченні розрахункового періоду, у термін до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, постачальник зобов`язаний надати для підписання споживачу Акт приймання-передачі товару. Споживач зобов`язаний розглянути та підписати вказаний акт у строк, що не перевищує 5 робочих днів або дати вмотивовану відмову від підписання такого акту у цей же строк. В разі відсутності мотивованої відмови споживача від підписання Акту приймання-передачі та/або не підписання ним Акту приймання-передачі у вказаний строк, такий акт вважається підписаним. В такому випадку сторони вирішують спір у встановленому законодавством порядку. (п. 5.7. Договору)

Відповідно до п. 5.8. Договору, розрахунки споживача за цим Договором здійснюються на рахунок постачальника, зазначений в Договорі. Оплата вартості електричної енергії за цим Договором здійснюється на підставі підписаного сторонами Акту приймання-передачі товару (електричної енергії), протягом 10 робочих днів від дати отримання Акту приймання - передачі товару, примірна форма якого визначена в Додатку 3 до цього Договору.

Крім цього, сторони в п. 5.9., 5.10. Договору дійшли згоди, що датою виконання зобов`язань споживача щодо оплати за спожиту електричну енергію вважається дата перерахування споживачем на рахунок постачальника грошових коштів. В разі затримки у виділенні бюджетних асигнувань розрахунки за поставлений товар здійснюються протягом 10 банківських днів з дати отримання споживачем бюджетного призначення на фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок. Будь-які штрафні санкції в такому випадку до споживача не застосовуються.

Відповідно до п. 13.1. Договору, він набуває чинності з дати підписання сторонами та діє до 31.12.2024 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце та про яке було заявлено під час дії даного Договору (п. 13.9. Договору)

В комерційній пропозиції, яка є Додатком до Договору визначено, що вартість за 1кВт/год становить 6,199 грн без ПДВ, та 7,4388 грн за 1кВт/год з ПДВ. Відтак, ціна за електричну енергію в обсязі 611 000 кВт/год становить 4 545 106,80 грн з ПДВ, де 757 517,80 грн ПДВ.

В подальшому, між сторонами укладено додаткові угоди №1 від 30.09.2024 та №2 від 26.12.2024 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №220 від 30.09.2024.

Додатковою угодою №1 від 30.09.2024, сторони погодили внести зміни до Договору, а саме п. 5.1.3. розділу 5 Договору виклали в новій редакції, згідно з якою закупівля здійснюється в межах обсягів кошторисних призначень та відповідних асигнувань на 2024 бюджетний рік. Джерело фінансування: місцевий бюджет 1 677 593,04 грн; власні кошти 2 867 513,76 грн.»

Додатковою угодою №2 від 26.12.2024, сторони погодили внести зміни до Договору, а п. 5.1.3. розділу 5 Договору виклали в новій редакції, згідно з якою закупівля здійснюється в межах обсягів кошторисних призначень та відповідних асигнувань на 2024 бюджетний рік. Джерело фінансування: у зв`язку з внесенням змін до місцевого бюджету збільшити суму фінансування на 302 522,99 грн фінансування з місцевого бюджету становить 1 980 116,03 грн Відповідно зменшити суму фінансування з власних коштів замовника на 302 522,99 грн фінансування за рахунок власних кошти становить 2 564 990,77 грн.

Між тим, в означеній Додатковій угоді №2, сторони погодили зменшити загальну суму договору на 2 564 990,77 грн та викласти п. 5.1. розділу 5 в новій редакції, а саме, що загальна ціна цього Договору становить 1 980 116,03 грн з ПДВ, 1 650 096,69 грн без ПДВ, ПДВ - 330 019,34 грн. Протягом періоду виконання Договору, в залежності від кількості переданої електричної енергії та її ціни, що визначається згідно Актів приймання-передачі, загальна ціна Договору може бути змінена сторонами за взаємною згодою сторін. Вказані зміни оформлюються письмово, за вибором сторін: шляхом підписання Акту приймання-передачі з наведенням в Акті приймання-передачі зміненої ціни Договору, або шляхом укладення додаткової угоди до Договору.

На виконання умов Договору, позивачем поставлено, а споживачем (відповідачем) спожито електричну енергію в загальному обсязі 271 988 кВт/год., що підтверджується долученими до матеріалів позовної заяви Актами приймання-передачі електричної енергії, а саме: №141224091 від 30.09.2024 за вересень 2024, на загальну суму 189 057,82 грн з ПДВ за електричну енергію в обсязі 25 724 кВт/год; №141224101 від 31.10.2024 за жовтень 2024, на загальну суму 643 476,12 грн з ПДВ за електричну енергію в обсязі 87 614 кВт/год; №141224111 від 30.11.2024 за листопад 2024, на загальну суму 582 015,44 грн з ПДВ за електричну енергію в обсязі 80 462 кВт/год; №141224121 від 20.12.2024 за грудень 2024, на загальну суму 565 596,65 грн з ПДВ за електричну енергію в обсязі 78 188 кВт/год.

На підставі означених актів, позивачем було виставлено відповідачу відповідні рахунки на загальну суму з врахуванням коригування , а саме: № від 09.10.2024 на загальну суму 189 057,82 грн; № від 07.11.2024 на загальну суму 643 476,12 грн; № від 07.12.2024 на загальну суму 582 015,44 грн; № від 20.12.2024 на загальну суму 565 566,65 грн, а також № від 14.01.2024 до Акту коригування №1 від 31.12.2024 на суму 37 324,75 грн.

Відповідачем в свою чергу сплачено грошові кошти в загальному розмірі 1 414 549,38 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними інструкціями, а саме: №133 від 16.10.2024 на суму 189 057,82 грн; №160 від 19.11.2024 на суму 643 476,12 грн; №190 від 12.12.2024 на суму 340 015,44 грн; №31 від 12.12.2024 на суму 242 000 грн; №133 від 16.10.2024 на суму 189 057,82 грн; №238 віл 27.12.2024 на суму 468 828,11 грн, №33 від 27.12.2024 на суму 96 738,54 грн.

Відтак, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в загальному розмірі 37 324,75 грн, що стало підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначає Закон України «Про ринок електричної енергії».

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів, зокрема, договір про постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Відповідно до п. 3.1.1. Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» (далі - ПРРЕЕ) постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником «останньої надії». Ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника «останньої надії» визначаються у встановленому законодавством порядку.

За змістом п. 4.8. ПРРЕЕ форма та порядок оплати, терміни (строки) здійснення попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції до договору).

Споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів (п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

Сторони у п. 5.3.1 договору погодили, що споживач здійснює оплату за фактично поставлений товар за фактичними показаннями засобів обліку електричної енергії по закінченні розрахункового періоду

Відповідно до п. 4.12 ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.

Відомості щодо обсягу споживання підтверджено вірогідними доказами Актами приймання-передачі та рахунками на оплату, які не спростовані відповідачем.

Доказів оплати заборгованості у сумі 37 324,75 грн матеріали справи не містять.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки невиконане зобов`язання в частині оплати за спожиту електричну енергію у сумі 37 324,75 грн підтверджується матеріалами справи, належних доказів у спростування заборгованості у зазначеній сумі відповідачем не надано, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 37 324,75 грн.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 73 ГПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

У постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. також постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18).

За загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості для реалізації стандарту більшої переконливості (такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №645/5557/16-ц).

Верховний Суд у постанові від 29.01.2021 у справі №922/51/20 зазначив про те, що реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Окрім того, суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі «Проніна проти України», в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі «Шевельов проти України»).

Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, розглянувши спір на підставі поданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги як обґрунтовано заявлені підлягають до задоволення в заявленому розмірі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ У СПРАВІ

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України в розмірі 2422,40 грн на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст. Ст. 20, 173-175, 193, 216-218, 230, 231, 264-265 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Тячівська районна лікарня» Тячівської міської ради Закарпатської області, вул. Нересенська, будинок 48, м. Тячів, Закарпатська область, 90500 () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго-Інновації 2025», вул. Жаботинського Леоніда, будинок 50, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69035 () суму 37 324,75 грн (Тридцять сім тисяч триста двадцять чотири гривні, 75 коп) заборгованості, а також суму 2422,40 грн (Дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду, згідно зі ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

4. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі, ://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 18.12.2025

Суддя А.А. Худенко