ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2025 р. Справа№ 910/17959/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Владимиренко С.В.

Демидової А.М.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників:

від позивача: Долідзе А. О.

від відповідача: не з`явився

від третьої особи-1: не з`явився

від третьої особи-2: не з`явився

від третьої особи-3: не з`явився

від третьої особи-4: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на додаткове рішення господарського суду міста Києва від 27.05.2024 (повний текст рішення складено 21.06.2024)

у справі № 910/17959/23 (суддя Удалова О. Г.)

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1) Товариство з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КРЕДО";

2) Товариство з обмеженою відповідальністю "СТІЛБРОК";

3) Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Верба Віталій Миколайович,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (третя особа-4): ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування наказу

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 , позивач) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу Міністерство юстиції України від 17.11.2023 № 3953/5 "Про задоволення скарг".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.12.2023 залучено до участі у справі, як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариство з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КРЕДО", Товариство з обмеженою відповідальністю "СТІЛБРОК", Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вербу Віталія Миколайовича, на стороні відповідача - ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 )

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.04.2024 у справі № 910/17959/23 відмовлено у позові.

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення.

Додатковим рішенням господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/17959/23 задоволено частково заяву представника ОСОБА_2 про розподіл судових витрат на правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 25 000,00 грн витрат на правничу допомогу. В іншій частині заяви відмовлено.

Ухвалюючи додаткове рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що розмір витрат на правничу в розмірі 100 000,00 грн не відповідає критерію розумності їх розміру, оскільки позов у даній справі носив характер немайнового, судом досліджувалось питання обґрунтованості дій відповідача щодо розгляду скарги ОСОБА_2 та, відповідно, винесення наказу про скасування реєстраційних дій, вчинених приватним нотаріусом.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення розміру витрат на правничу допомогу в сумі 25 000,00 грн.

Не погоджуючись з додатковим рішенням господарського суду господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/17959/23, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить його скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про розподіл судових витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що покладання на нього судових витрат на правничу допомогу на користь третьої особи в розмірі 25 000,00 грн є безпідставним, оскільки вказані витрати є непропорційними до предмета спору та ціни позову, а їх розмір не відповідає критеріям розумності та реальності. Також позивач вказує на відсутність акта виконаних робіт (наданих послуг) та доказів їх оплати.

Міністерство юстиції України подало до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційної інстанції додаткове рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування судового рішення є необґрунтованими.

Письмові пояснення/заперечення від третіх осіб до суду апеляційної інстанції не надходили.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2024 (колегія суддів у складі: головуючої Ходаківської І. П., суддів Владимиренко С. В., Демидової А. М.,) відкрито апеляційне за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення господарського суду міста Києва від 15.04.2024 у справі № 910/17959/23 та розгляд якої призначено в судовому засіданні на 11.09.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2024 задоволено клопотання ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2024 продовжено строк розгляду справи № 910/17959/23, та відкладено її розгляд на 23.10.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2024 зупинено провадження у справі № 910/17959/23 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/2546/22 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду.

29.09.2025 на адресу Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про поновлення апеляційного провадження з повідомленням про усунення обставин, які зумовили зупинення провадження у справі № 910/17959/23, а саме прийняттям Великою Палатою Верховного Суду постанови від 03.09.2025 у справі №910/2546/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2025 поновлено апеляційне провадження у справі № 910/17959/23, її розгляд призначено в судовому засіданні на 10.11.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 розгляд справи відкладено на 24.11.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 розгляд справи відкладено на 10.12.2025.

У судовому засіданні 10.12.2025 у режимі відеоконференції взяв участь представник позивача, який просив апеляційну скаргу задовольнити.

Інші учасники справи явку своїх представників у судове засідання 10.12.2025 не забезпечили. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України)).

Практична реалізація цього принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Зміст цієї норми може тлумачитися розширено, зокрема як те, що детальний опис робіт (наданих послуг) може міститися як в окремо оформленому документі, поданому стороною до суду, так і в інших наданих стороною доказах. Подання стороною доказів, що містять у собі детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, є таким, що відповідає положенням ч.ч. 2 та 3 ст. 126 та ч. 8 ст. 129 ГПК України, за змістом яких сторони мають подати суду докази в підтвердження факту понесення судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру.

Аналогічні висновки наведені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейського суду з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, колегія суддів наголошує, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

Як встановлено судом першої інстанції, на підтвердження понесення вказаних витрат представником ОСОБА_2 (третьої особи-4) надано до матеріалів справи: договір від 24.08.2023, укладений між адвокатом Панчишиним А. В. (адвокат) та ОСОБА_2 (клієнт); додаткову угоду № 2 від 10.01.2024; рахунок від 22.04.2024 на суму 100 000,00 грн; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЖТ №001197, видане Радою адвокатів Житомирської області 04.08.2020 на підставі рішення від 30.06.2020 № 38/3.

Відповідно до укладеного між третьою особою ( ОСОБА_2 /клієнт) та адвокатом Панчишиним А.В. (адвокат) договором клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання з надання правничої допомоги та захисту прав та законних інтересів клієнта, що полягає у здійсненні представництва його інтересів перед усіма органами державної влади, юридичними особами публічного та приватного права, у тому числі, але не виключно, ТОВ "СТІЛБРОК" та ТДВ "СК "КРЕДО", а також надання правової допомоги у цивільному, господарському, адміністративному судочинстві з усіма правами сторони, третьої особи, в тому числі, подання позовних заяв, заперечень, клопотань, пояснень та підтримка вимог у суді в якості представника та здійснення інших повноважень, передбачених процесуальним законодавством (п. 1.1 договору).

Оплата за надані послуги (гонорар) проводиться відповідно до умов цього договору та може визначатися додатковою угодою (п. 3.1 договору).

Додатковою угодою № 2 від 10.01.2024 до договору про надання правничої допомоги від 24.08.2023 (далі - угода) визначено, що клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання з надання правничої допомоги та захисту прав та законних інтересів клієнта, що полягає у здійсненні представництва його інтересів у господарському судочинстві, а саме судовій справі № 910/17959/23, що розглядається у Господарському суді міста Києва (п. 1.1 угоди).

Відповідно до п. 1.2 угоди оплата за надані послуги (гонорар) становить 100 000,00 грн та підлягає сплаті у разі досягнення позитивного результату у судовій справі № 910/17959/23.

Згідно з п. 1.3 угоди позитивним результатом у справі № 910/17959/23 вважається рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що складання акта прийому-передачі наданих послуг умовами договору (у редакції додаткової угоди) не передбачено. Детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) було викладено у заяві про розподіл судових витрат (а.с. 2, т. 3).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (аналогічний висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 159/583/19).

Поряд з цим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (такий висновок міститься в п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, в п. 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, п. 24 додаткової постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 903/326/21).

Водночас, колегія суддів, враховуючи правову позицію, викладену у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, зазначає, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

Як зазначалось вище, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на послуги адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи те, що третьою особою-4 підтверджено співмірність розміру в частині суми 25 000,00 грн з урахуванням ціну позову, складність та об`єм справи, кількість та обсяг підготовлених адвокатом третьої особи-4 процесуальних документів з наданими послугами та норми ст.ст. 126, 129 ГПК України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що витрати третьої особи-4 на правову допомогу в розмірі 25 000,00 грн є обґрунтованими та правомірно покладені на позивача.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, доводи наведені позивачем у апеляційній скарзі не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для зміни чи скасування додаткового рішення місцевого господарського суду.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учаснику справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду першої інстанції про розподіл витрат на професійну правничу допомогу не є об`єктом справляння судового збору, відповідно розподіл цього виду судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення господарського суду міста Києва від 27.05.2024 у справі № 910/17959/23 залишити без змін.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повна постанова складена 15.12.2025.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді С.В. Владимиренко

А.М. Демидова