ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 906/1674/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кібенко О.Р. - головуючий, Бакуліна С.В., Баранець О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Янковського В.А.,

учасника справи - ОСОБА_1 ,

представників учасників справи:

ОСОБА_1 - Бєлкін Л.М.,

Акціонерного товариства "РУДЬ" - Антоненко А.Ю.,

ОСОБА_2 - Кудрицький Р.П. ,

ОСОБА_4 - Кудрицький Р.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Акціонерного товариства "РУДЬ", ОСОБА_2 та ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Житомирської області від 07.11.2024 (суддя Лозинська І.В.)

та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 (колегія суддів: Гудак А.В., Крейбух О.Г., Мельник О.В.)

касаційну скаргу ОСОБА_1

на додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.04.2025 (колегія суддів: Гудак А.В., Крейбух О.Г., Мельник О.В.)

та касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 (колегія суддів: Гудак А.В., Крейбух О.Г., Мельник О.В.)

у справі за позовом ОСОБА_1

до відповідачів:

1) Акціонерного товариства "РУДЬ" (далі - АТ "РУДЬ"),

2) ОСОБА_2

про стягнення 2 059 595,58 грн.

СУТЬ СПОРУ

1. ОСОБА_2 , який спільно з афілійованими особами - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 володів домінуючим контрольним пакетом акцій ПАТ "Житомирський маслозавод" (після зміни найменування - АТ "РУДЬ") у розмірі 95,0284%, примусово викупив акції цього товариства у міноритарного акціонера ОСОБА_1 . Викуп відбувся відповідно до положень ст.65-2 Закону "Про акціонерні товариства" (процедура сквіз-ауту).

2. В процесі викупу наглядова рада ПАТ "Житомирський маслозавод" на підставі висновку суб`єкта оціночної діяльності, складеного із застосуванням дохідного підходу, затвердила ринкову ціну однієї акції у розмірі 10,39 грн. Головою наглядової ради на момент затвердження вартості акцій була одна з афілійованих осіб ОСОБА_2 - ОСОБА_4 .

3. Викуп акцій у ОСОБА_1 було здійснено саме за цією ціною (10,39 грн за одну акцію).

4. ОСОБА_1 вважав таку ціну несправедливою, визначеною з порушенням вимог закону, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом до ПАТ "Житомирський маслозавод" та ОСОБА_2 про стягнення 2 059 595,58 грн, з яких 592 574,40 грн недоплата за акції/збитки, 110 316,00 грн 3% річних, 439 408,02 грн інфляційні втрати, 917 297,16 грн пеня.

5. Суд першої інстанції позов задовольнив частково: стягнув солідарно з ПАТ "Житомирський маслозавод", ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 592 574,40 грн доплати за акції, 4 906,93 грн 3% річних, 7 138,77 грн інфляційних втрат. Відмовив в частині стягнення 105 409,07 грн 3% річних, 432 269,25 грн інфляційних втрат, 917 297,16 грн пені.

6. Апеляційний господарський суд рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 105 348,37 3% річних, 432 269,25 грн інфляційних втрат скасував та ухвалив в цій частині нове рішення про задоволення позову, а в решті рішення залишив без змін. Також додатковою постановою вирішив питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

7. Позивач та відповідачі звернулися до Верховного Суду з касаційними скаргами на рішення та постанову. ОСОБА_1 також оскаржив додаткову постанову суду апеляційної інстанції. Окрім цього з касаційною скаргою звернулася ОСОБА_4 , яка не є учасницею справи та обіймала посаду голови наглядової ради емітента (ПАТ "Житомирський маслозавод"/АТ "РУДЬ").

8. Перед Верховним Судом у цій справі постали такі питання:

- чи пропустив позивач позовну давність;

- чи є належним доказом висновок експерта з іншої справи;

- чи є поведінка позивача суперечливою;

- чи обґрунтовано суди застосували санкцію у вигляді стягнення подвійної ціни;

- чи підлягає стягненню пеня в процедурі примусового викупу акцій;

- чи повинні були суди залучити до участі у справі ОСОБА_4 (голова наглядової ради емітента).

9. Верховний Суд касаційні скарги відповідачів та касаційну скаргу позивача на основні рішення залишив без задоволення, а касаційну скаргу позивача на додаткову постанову задовольнив частково. Також Верховний Суд закрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 (не учасник справи), виходячи з таких мотивів.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

10. ОСОБА_1 був власником простих іменних акцій ПАТ "Житомирський маслозавод" у кількості 10 440 штук, що підтверджується випискою з рахунку в цінних паперах.

11. 04.06.2017 набрав чинності Закон "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня корпоративного управління в акціонерних товариствах" №1983-VIII від 23.03.2017 (далі - Закон №1983-VIII), яким доповнено ст.65 Закону "Про акціонерні товариства" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), зокрема, ст.65-2, яка встановлює порядок обов`язкового продажу акцій на вимогу власника домінуючого контрольного пакета акцій ("сквіз-аут").

12. У п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1983-VІІІ зазначено, що протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом особа (особи, які діють спільно), яка станом на дату набрання чинності цим Законом є прямо або опосередковано з урахуванням кількості акцій, що належать їй або її афілійованим особам, вже є власником домінуючого контрольного пакета акцій акціонерного товариства (далі - заявник вимоги), має право застосувати положення ст.65-2 Закону "Про акціонерні товариства" виключно в порядку та на умовах, визначених у цьому пункті.

13. 26.12.2017 ОСОБА_2 направив Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку (далі - НКЦПФР) та ПАТ "Житомирський маслозавод" листа про те, що ОСОБА_2 спільно з афілійованими особами - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі договору про узгодження дій акціонерів, які є афілійованими особами, при придбанні акцій ПАТ "Житомирський маслозавод" у всіх власників від 26.12.2017, став власником 26 479 678 штук простих іменних акцій ПАТ "Житомирський маслозавод", що складає 95,0284% від загальної кількості простих іменних акцій товариства і згідно Закону №1983-VІІІ є домінуючим контрольним пакетом акцій. В зв`язку з цим, повідомляє про намір скористатись правом, передбаченим ст.65-2 Закону "Про акціонерні товариства" щодо обов`язкового продажу простих акцій акціонерами на вимогу осіб, які діють спільно, і є власниками домінуючого контрольного пакету акцій товариства.

14. 26.12.2017 до ПАТ "Житомирський маслозавод" від акціонера ПАТ "Житомирський маслозавод" ОСОБА_2 надійшло повідомлення (вх.№475) про набуття права власності на домінуючий контрольний пакет простих іменних акцій в кількості 26 479 678 штук, що складає 95,0284% від загальної кількості простих іменних акцій товариства та про намір скористатися правами, передбаченими ст.65-2 Закону "Про акціонерні товариства" щодо обов`язкового продажу простих іменних акцій акціонерами на їх вимогу.

15. Рішенням наглядової ради ПАТ "Житомирський маслозавод" від 26.12.2017, оформленим протоколом №87 вирішено:

- обрати оцінювачем ринкової вартості акцій ПАТ "Житомирський маслозавод" суб`єкта оціночної діяльності, Бевзо О.В. (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №1049/17, виданий Фондом державного майна України 31.10.2017);

- затвердити умови договору про проведення оцінки ринкової вартості акцій ПАТ "Житомирський маслозавод" з фізичною особою-підприємцем (ФОП), суб`єктом оціночної діяльності, Бевзо О.В.; встановити розмір оплати послуг; уповноважити ОСОБА_2 на підписання договору; встановити дату, станом на яку буде здійснена оцінка ринкової вартості акцій ПАТ "Житомирський маслозавод" - 22.12.2017.

16. Ринкова вартість акцій ПАТ "Житомирський маслозавод", розрахована суб`єктом оціночної діяльності ФОП Бевзо О.В. з застосуванням дохідного підходу, становить 10,39 грн за акцію. У вказаному висновку зазначено, що висновок є невід`ємною частиною звіту про оцінку ринкової вартості 100%-ого пакету простих іменних акцій ПАТ "Житомирський Маслозавод" і не повинен розглядатися окремо від всього тексту звіту, зроблених у ньому застережень стосовно умов та алгоритму визначення вартості пакету цінних паперів.

17. 09.01.2018 ПП "Експерт-Аналітик" проведено рецензування Звіту суб`єкта оціночної діяльності ФОП Бевзо О.В, за підсумковими висновками якого Звіт в цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але містить незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки.

18. У рецензії зазначено, що визначення величини вартості акції здійснювалось: майновий підхід (був застосований з ілюстративно-допоміжною метою): величина власного капіталу (100% акцій) 871 458 532 грн, дохідний підхід: величина власного капіталу (100% акцій) - 289 518 000 грн, порівняльний підхід - не застосовувався. Визначена вартість - дохідний підхід - ринкова вартість 100%-го пакету простих іменних акцій ПАТ "Житомирський маслозавод" становить 289 518 000 грн (без ПДВ), ринкова вартість однієї простої іменної акції ПАТ "Житомирський маслозавод" становить 10,39 грн (без ПДВ).

19. З вказаної рецензії вбачається, що відмова від застосування порівняльного підходу у даній ситуації в рецензованому звіті цілком обґрунтована через відсутність достовірної статистики ринкових угод купівлі-продажу акцій ПАТ "Житомирський маслозавод" протягом 2017 року. В майновому підході при проведенні коригувань балансової вартості активів доцільно було більш широко обґрунтувати справедливий рівень показників балансової вартості усіх груп активів емітента (хоча загалом всі застосовані алгоритми та джерела використаних ринкових даних є коректними).

20. Наглядова рада ПАТ "Житомирський маслозавод" рішенням від 09.01.2018, оформленим протоколом №88, затвердила ринкову вартість однієї акції ПАТ "Житомирський маслозавод" станом на 22.12.2017 в розмірі 10,39 грн, що є вищою за номінальну вартість акцій ПАТ "Житомирський маслозавод" - 0,05 грн.

21. Ринкова вартість акцій затверджувала наглядова рада, головою якої на момент затвердження вартості акцій була одна з афілійованих осіб ОСОБА_2 - ОСОБА_4

22. 09.01.2018 в ПАТ "Комерційний Банк "Акордбанк" ОСОБА_2 було відкрито рахунок умовного зберігання (ескроу) № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою банку від 18.01.2018 вих.№68-05/231.

23. 10.01.2018 ПАТ "Житомирський маслозавод" отримало публічну безвідкличну вимогу ОСОБА_2 від 10.01.2018 про придбання акцій в усіх власників акцій ПАТ "Житомирський маслозавод", відповідно до якої ціна придбання акцій складає 10,50 грн.

24. 11.01.2018 ПАТ "Житомирський маслозавод" розмістило публічну безвідкличну вимогу ОСОБА_2 на своєму веб-сайті та у загальнодоступній інформаційній базі даних про ринок цінних паперів НКЦПФР http://www.ztm.ho.ua/.

25. Як зазначає позивач, 18.01.2018 ОСОБА_2 було перераховано на його користь як міноритарного акціонера 109 620,00 грн за 10 440 акцій (з розрахунку 10,50 грн за одну просту іменну акцію).

26. 19.01.2018 ОСОБА_1 отримав від депозитарного відділу СП ТОВ "Драгон Капітал" повідомлення про списання цінних паперів у зв`язку з проведенням процедури "сквіз-аут".

27. 24.02.2025 та 25.02.2025 представник ОСОБА_2 адвокат Блажкевич О.М. через систему "Електронний суд" на виконання вимог ухвали суду від 03.02.2025 подав клопотання до якого долучив копії листа до відділу депозитарної діяльності АТ "Укрексімбанк" від 10.02.2025, розпорядження №10/02/2025-1 від 10.02.2025 про надання виписки з рахунку в цінних паперах, виписки №1289 від 20.02.2025 про операції з цінними паперами за період з 18.01.2018 по 19.01.2018.

28. З вказаної виписки №1289 від 20.02.2025 про операції з цінними паперами за період з 18.01.2018 по 19.01.2018 не вбачається операції переведення 10 440 акцій з рахунку ОСОБА_1 на рахунок заявника вимоги - ОСОБА_2 .

29. 26.02.2025 представник позивача адвокат Бєлкін Л.М. через систему "Електронний суд" подав клопотання про долучення до матеріалів справи завіреної копії виписки №47 від 24.02.2025 про операції з цінними паперами за період з 19.01.2018 по 19.01.2018 депозитарної установи позивача СП ТОВ "Драгон Капітал".

30. Вказаною випискою №47 від 24.02.2025 підтверджується здійснення 19.01.2018 операції по переведенню акцій з рахунку ОСОБА_1 на рахунок заявника вимоги - ОСОБА_2 в обсязі 10 440 штук.

31. ОСОБА_1 факт списання 10 440 акцій та зарахування коштів у сумі 109 620,00 грн не заперечує, однак ціну викупу акцій у розмірі 10,50 грн вважає несправедливою.

32. Позивач неодноразово звертався до ПАТ "Житомирський маслозавод" з листами щодо залишення його акціонером товариства, а у разі неможливості - компенсування справедливої ціни акцій, які залишись без задоволення.

Висновок експертизи у справі №906/453/19

33. Господарський суд Житомирської області ухвалою від 23.05.2024 задовольнив клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів від 01.05.2024 (вх.г/с №6382/24 від 01.05.2024) та зобов`язав ПАТ "Житомирський маслозавод" надати господарському суду до дати судового засідання копію висновку експертів №1041/56301 за результатами повторної судової комплексної експертизи від 23.09.2021 у справі №906/453/19 з додатками.

34. 14.06.2025 на виконання вимог ухвали Господарського суду Житомирської області від 23.05.2024 у справі №906/1674/23 ПАТ "Житомирський маслозавод" надало копію висновку експертів №1041/56391 від 23.09.2021 за результатами повторної комплексної експертизи у справі №906/453/19.

35. З наявного в матеріалах справи висновку експертів №1041/56301 за результатами повторної судової комплексної експертизи у господарській справі №906/453/19 за позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ТОВ "Балтік Фінанс Груп", ТОВ "Навігатор Інвест", ТОВ "Компанія з управління активами "Івекс Ессет Менеджмент" до ПАТ "Житомирський маслозавод", ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення наглядової ради, оформленого протоколом №88 від 09.01.2018, про стягнення компенсації вартості придбаних у них акцій, вбачається, що вказаний висновок зроблений на підставі ухвали Господарського суду Житомирської області від 24.06.2024 у справі №906/453/19 відповідно до якої призначено у справі №906/453/19 повторну комплексну судову експертизу.

36. Зі змісту висновку експертів №1041/56301 за результатами повторної судової комплексної експертизи у господарській справі №906/453/19 вбачається, що проведення дослідження доручено комісії експертів у складі: Бойко Юлії Василівни, яка працює за цивільно-правовим договором про надання послуг від 18.01.2017 №18/01-01, освіта вища економічна, освітньо-кваліфікаційний рівень "спеціаліст", кваліфікація судового експерта за спеціальностями: 11.1. Дослідження документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності; 11.2. Дослідження документів про економічну діяльність підприємств, і організацій; 11.3. Дослідження документів фінансово-кредитних операцій (свідоцтво №1256, видане Міністерством юстиції України 09.06.2008, строк дії до 07.04.2024), стаж експертної роботи з 2002 року, кваліфікація оцінювача за напрямом оцінки майна: "Оцінка цілісних майнових комплексів, паїв, цінних паперів, майнових прав та нематеріальних активів, у тому числі прав на об`єкти інтелектуальної власності" та спеціалізаціями в межах напряму: оцінка цілісних майнових комплексів, паїв, цінних паперів, майнових прав та нематеріальних активів (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача від 24.04.2004 ЦМК №80, видане Фондом державного майна України; свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів від 30.06.2005 №3368; ЦМК №80, видане Фондом державного майна України; свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів від 30.06.2005 №3368); Ковбич Тетяни Миколаївни, яка обіймає посаду директора ТОВ "Київське бюро судових експертиз та досліджень "Константа", кандидата економічних наук, освіта вища економічна (освітньо-кваліфікаційний рівень "спеціаліст", кваліфікація судового експерта за спеціальностями: 11.1. Дослідження документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності; 11.2. Дослідження документів про економічну діяльність підприємств і організацій; 11.3. Дослідження документів фінансово-кредитних операцій (свідоцтво №1077, видане Міністерством юстиції України 19.02.2016, строк дії до 01.03.2022), стаж експертної роботи з 2000 року; Педь Ірини Валеріївни, яка обіймає посаду генерального директора ТОВ "Експертна група "ЕСендДІ", доктора економічних наук, освіта вища економічна (освітньо-кваліфікаційний рівень "спеціаліст") та вища юридична (освітньо-кваліфікаційний рівень "магістр"), кваліфікація судового експерта за спеціальностями: 11.1. Дослідження документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності; 11.2. Дослідження документів про економічну діяльність підприємств і організацій; 11.3. Дослідження документів фінансово-кредитних операцій (свідоцтво N91082, видане Міністерством юстиції України 31.01.2007, діє безстроково), стаж експертної роботи з 2000 року. Головою комісії призначено Бойка Ю.В.

37. Висновок експертів підготовлено для долучення до матеріалів господарської справи №906/453/19. Експерти попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України.

38. На вирішення судової експертизи поставлено такі питання:

1) Чи відповідає виконана оцінювачем Бевзом О.В. (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача ЦМК №144 від 09.10.2004, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача ЦМК №3125-ПК від 12.05.2016) у звіті №24/2017 про оцінку ринкової вартості пакету простих іменних акцій ПАТ "Житомирський маслозавод" у кількості 27 865 000 акцій, який становить 100% статутного капіталу за станом на 22.12.2017 (свідоцтво про реєстрацію випуску акцій №03/06/1/10 від 05.05.2010, дата видачі свідоцтва - 05.05.2010, код цінних паперів (ІБМ) - UА) оцінка ринкової вартості однієї простої іменної акції ПАТ "Житомирський маслозавод" в розмірі 10,39 грн без ПДВ станом на 22.12.2017 вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, методології, методам, оціночним процедурам?

2) Якщо не відповідає, визначити, якою була ринкова вартість однієї простої іменної акції ПАТ "Житомирський маслозавод" станом на 22.12.2017?

39. За результатами досліджень судовими експертами зроблені такі висновки:

Щодо першого питання:

Документально підтверджується невідповідність виконаної оцінювачем Бевзо О.В. (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача ЦМК №144 від 09.10.2004, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача ЦМК №3125-ПК від 12.05.2016) у звіті №24/2017 про оцінку ринкової вартості пакету простих іменних акцій ПАТ "Житомирський маслозавод" у кількості 27 865 000 акцій, який становить 100% статутного капіталу за станом на 22.12.2017 (свідоцтво про реєстрацію випуску акцій №03/06/1/10 від 05.05.2010, дата видачі свідоцтва - 05.05.2010, код цінних паперів (ISIN) - UA) оцінка ринкової вартості однієї простої іменної акції ПАТ "Житомирський маслозавод" в розмірі 10,39 грн без ПДВ станом на 22.12.2017 вимогам нормативноправових актів з оцінки майна, методології, методам, оціночним процедурам, а саме:

- обрання оцінювачем в якості джерела вихідних даних про цілісний майновий комплекс ПАТ "Житомирський маслозавод" окремої, а не консолідованої фінансової звітності ПАТ "Житомирський маслозавод", яка не враховує результати діяльності дочірнього підприємства ТОВ "Торгова фірма "Рудь", не відповідає вимогам п.3 Національного стандарту №1;

- проведений оцінювачем розрахунок ставки дисконтування з визначенням розміру окремих її складових ґрунтуючись виключно на власних суб`єктивних припущеннях оцінювача, не підтверджених посиланням на будь-які економічні розрахунки або джерела інформації щодо відповідних характеристик об`єкта оцінки, не відповідає вимогам п.52 Національного стандарту №1 та п.14 Національного стандарту №3;

- проведений оцінювачем розрахунок прогнозного грошового потоку без застосування такої оціночної процедури, як проведення прогнозування складових чистого грошового потоку на основі результатів аналізу показників фінансово-господарської діяльності цілісного майнового комплексу ПАТ "Житомирський маслозавод", не відповідає вимогам пунктів 6, 14 і 16 Національного стандарту №3.

Щодо другого питання: відповідь експертів Бойко Ю.В. та Педь І.В.:

Ринкова вартість 1 (однієї) простої іменної акції ПАТ "Житомирський маслозавод" (код цінних паперів UА400066591) станом на 22.12.2017 становить 33,63 грн без урахування ПДВ.

Щодо другого питання: відповідь експерта Ковбич Т.М.:

Ринкова вартість 1 (однієї) простої іменної акції ПАТ "Житомирський маслозавод" (код цінних паперів UА400066591) в пакеті до 5% від статутного капіталу підприємства станом на 22.12.2017 становить 10,49 грн за акцію без урахування ПДВ.

40. З висновку експертів №1041/56301 за результатами повторної судової комплексної експертизи у господарській справі №906/453/19 вбачається, що судовими експертами Бойком Ю.В. та Педь І.В. при проведенні дослідження відповідно до вимог п.1.4 і 1.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 (далі - Інструкція №53/5), застосовані методи:

1) метод ринку капіталу порівняльного підходу відповідно до:

- Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440;

- Національного стандарту №3 "Оцінка цілісних майнових комплексів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2006 №1655;

2) непрямої капіталізації доходу (дисконтування грошового потоку) та середньозваженої вартості капіталу згідно з Національним стандартом №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440, та Національним стандартом №3 "Оцінка цілісних майнових комплексів", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2006 №21655;

3) метод накопичення активів (метод чистих активів) майнового підходу оцінки відповідно до:

- Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440;

- Національного стандарту №3 "Оцінка цілісних майнових комплексів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2006 №1655;

- Методики комплексних експертних досліджень визначення вартості акцій підприємств, 2014, реєстраційний код з Реєстру методик проведення судових експертиз Міністерства юстиції України - 0.1.18 (далі - Методика №0.1.18);

- Методики визначення вартості чистих активів суб`єктів господарювання, 2015, реєстраційний код з Реєстру методик проведення судових експертиз Міністерства юстиції України - 11.2.53 (далі - Методика №11.2.53);

4) документальної та нормативної перевірки і співставлення наданих на дослідження документів, моделювання згідно з Методикою "Методи, способи та прийоми, які використовуються при проведенні судово-економічних експертиз", реєстраційний код з Реєстру методик проведення судових експертиз -11.0.08.

41. Вказаними експертами зазначено, що виходячи з особливостей відчуження акцій у процедурах сквіз-аут, при визначенні ринкової вартості однієї простої акції ПАТ "Житомирський маслозавод" станом на 22.12.2017 буде використано майновий підхід, зокрема при визначенні ринкової вартості однієї простої акції ПАТ "Житомирський маслозавод" станом на 22.12.2017 буде використано майновий підхід із застосуванням в якості джерела вихідних даних показників фінансової звітності ПАТ "Житомирський маслозавод". Поряд з цим, судовими експертами зазначено, що при визначенні ринкової вартості однієї простої акції ПАТ "Житомирський маслозавод" станом на 22.12.2017 буде використано доходний підхід. Крім того, судовими експертами вказано, що з урахуванням наявності відкритих офіційних даних щодо цін біржових правочинів з акціями ПАТ "Житомирський маслозавод" експертами буде проведено оцінку їх ринкової вартості із застосуванням порівняльного підходу, зокрема при визначенні ринкової вартості однієї простої акції ПАТ "Житомирський маслозавод" станом на 22.12.2017 буде використано порівняльний підхід із застосуванням в якості джерела вихідних даних Інформації про біржові правочини, наявної у відкритих офіційних джерелах даних, а саме в інформаційній базі SMIDA.

42. Під час узагальнення результатів визначення ринкової вартості 100% простих акцій ПАТ "Житомирський маслозавод" судовими експертами Бойком Ю.В. та Педь І.В. визначено, що ринкова вартість 1 простої акції ПАТ "Житомирський маслозавод", визначена із використанням майнового підходу, станом на 22.12.2017 складає 30,43 грн, доходного підходу, станом на 22.12.2017 складає 33,63 грн, порівняльного підходу, станом на 22.12.2017 складає 40,00 грн без ПДВ.

43. Поряд з цим, вказаними судовими експертами заначено, що згідно з п.37 Національного стандарту №1, з метою обґрунтування остаточного висновку про вартість об`єкта оцінки результати оцінки, отримані із застосуванням різних методичних підходів, зіставляються шляхом аналізу впливу принципів оцінки, які є визначальними для мети, з якою проводиться оцінка, а також інформаційних джерел на достовірність результатів оцінки.

44. Як зазначалося щодо застосування порівняльного підходу:

- відомості щодо правочинів з акціями ПАТ "Житомирський маслозавод" на дату оцінки були відсутні, тому оцінка проводилася за даними останнього до дати оцінки правочину, що відбувся 30.10.2017, тобто майже за два місяці до дати оцінки, що знижує достовірність результату оцінки;

- відомості щодо правочинів з акціями ПАТ "Житомирський маслозавод" відсутні у наданих на дослідження матеріалах і можуть бути отримані лише із зовнішніх джерел, тоді як відповідно до п.5 резолютивної частини ухвали про призначення експертизи від 24.06.2021, судовим експертам під час проведення повторної комплексної експертизи необхідно було використовувати чітко визначені джерела вихідних даних про об`єкт оцінки, у складі яких дані про об`єкт оцінки з інших джерел, ніж надані експертам матеріали адміністративної справи, не зазначені.

45. Як зазначалося щодо застосування майнового методу при оцінці акцій ПАТ "Житомирський маслозавод":

- виходячи з приписів п.8 Національного стандарту №3, визначення ринкової вартості акцій ПАТ "Житомирський маслозавод" на основі майнового підходу є недоцільним, оскільки не відображає типову логіку потенційних покупців корпоративних прав діючого бізнесу;

- визначення ринкової вартості акцій ПАТ "Житомирський маслозавод" на основі майнового підходу проведено на основі даних фінансової звітності щодо вартості активів і зобов`язань товариства, без перевірки відповідності такої вартості їх ринковій вартості на дату оцінки внаслідок відсутності відповідної Інформації в наданих на дослідження матеріалах адміністративної справи №906/453/19.

46. З урахуванням викладеного, для визначення ринкової вартості 1 простої акції ПАТ "Житомирський маслозавод" використані результати застосування доходного підходу, зважаючи на:

- відсутність інформації про ринкову вартість активів та зобов`язань ПАТ "Житомирський маслозавод" на дату оцінки та неможливість точного визначення того, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про встановлену із застосуванням майнового підходу ринкову вартість об`єкта оцінки;

- віддаленість дати правочину, за ціною якого визначалася ціна акцій із застосуванням порівняльного підходу, від дати оцінки, та неможливість точного визначення того, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про встановлену із застосуванням порівняльного підходу ринкову вартість об`єкта оцінки.

47. Враховуючи вищевикладене судові експерти зробили висновок, що ринкова вартість 1 простої акції ПАТ "Житомирський маслозавод" станом на 22.12.2017 складає 33,63 грн без ПДВ.

Короткий зміст позовних вимог

48. ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом (з урахуванням заяви від 01.05.2024 про зміну предмету позову) до ПАТ "Житомирський маслозавод" (після зміни найменування - АТ "РУДЬ") та ОСОБА_2 про солідарне стягнення 2 059 595,58 грн за акції у зв`язку із неправомірним заниженням ціни їх викупу на підставі публічної безвідкличної вимоги від 10.01.2018 про примусове придбання акцій в усіх власників акцій ПАТ "Житомирський маслозавод", в тому числі 592 574,40 грн недоплати за акції/збитків, 110 316,00 грн 3% річних, 439 408,02 грн інфляційних втрат, 917 297,16 грн пені, а також понесених судових витрат.

49. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він як акціонер був примусово позбавлений своїх акцій і не погоджується із ціною викупу акцій ПАТ "Житомирський маслозавод".

50. Позивач зазначив, зокрема, таке:

- процедура примусового викупу акцій на підставі публічної безвідкличної вимоги про придбання акцій в усіх власників акцій ПАТ "Житомирський маслозавод" від 10.01.2018 проведена за ціною акцій, яка є заниженою та несправедливою, оскільки при затвердженні ринкової ціни 1 акції у розмірі 10,50 грн наглядова рада ПАТ "Житомирський маслозавод" не врахувала, серед іншого, показники фінансової звітності товариства;

- справедливою є вартість акцій у розмірі 33,63 грн за одну акцію, виходячи з ринкової вартості 1 простої іменної акції ПАТ "Житомирський маслозавод" визначеної висновком експертів №1041/56391 від 23.09.2021 за результатами повторної комплексної експертизи у справі №906/453/19 щодо однорідних прав та обов`язків акціонерів;

- з огляду на порушення проведеної процедури примусового викупу акцій є підстави для застосування положень п.6 ст.65-2 Закону "Про акціонерні товариства" щодо визначення розміру справедливої компенсації за примусово вилучені акції на рівні 67,26 грн за акцію, що є подвійною ринковою вартістю акцій товариства, визначеною суб`єктом оціночної діяльності згідно із ст.8 цього Закону станом на день, що передує дню набуття заявником вимоги контрольного пакета акцій згідно з таким розрахунком: 10 440 акцій х 33,63 грн/акцію х 2 - 109 620 грн (вже сплачені кошти) = 592 574,40 грн.

51. Також позивач крім компенсації за примусово вилучені акції, просить стягнути з відповідачів 110 316,00 грн 3% річних, 439 408,02 грн інфляційних втрат та 917 297,16 грн пені.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

52. Господарський суд Житомирської області рішенням від 07.11.2024 позов задовольнив частково; стягнув солідарно з ПАТ "Житомирський маслозавод", ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 592 574,40 грн доплати за акції ПАТ "Житомирський маслозавод"; 4 906,93 грн 3% річних; 7 138,77 грн інфляційних втрат; відмовив в частині стягнення 105 409,07 грн 3% річних, 432 269,25 грн інфляційних втрат, 917 297,16 грн пені.

53. Суд першої інстанції, задовольняючи частково вимоги позивача, з урахуванням правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.12.2021 у справі №905/2291/19 зазначив, що позивачем обраний належний спосіб захисту, оскільки належним способом особи на отримання справедливої, на її думку, ціни акцій, який не буде вступати у протиріччя з правами інших осіб, буде позов про стягнення недоотриманої компенсації, до предмета доказування в якій входить правомірність/справедливість ціни викупу акцій.

54. Суд першої інстанції, виходячи з правових та фактичних підстав позову, вирішив за можливе розглянути спір без призначення судової експертизи за наявними у справі доказами. Здійснюючи дослідження визначених ринкових цін акцій ПАТ "Житомирський маслозавод" суд першої інстанції встановив, що найбільша з встановлених ринкових цін на дані акції є середня біржова ціна акцій ПАТ "Житомирський маслозавод" в розмірі 35,30 грн на АТ "Українська біржа" за період з 30.10.2017 по 01.08.2017, а тому суд вважав за можливе та доцільне для захисту прав акціонера застосувати дану ціну для визначення справедливої компенсації в подвійному розмірі в сумі 737 064,00 грн, виходячи з такого розрахунку: 10 440 штук акцій х 35,30 грн/акцію х 2; враховуючи одержані позивачем кошти за примусово списані акції в розмірі 109 620,00 грн, суд першої інстанції вважав, що обґрунтована компенсаційна сума, що підлягає відшкодуванню на користь позивача становить 627 444,00 грн (737 064,00 грн - 109 620,00 грн), яка є більшою ніж заявлено до стягнення позивачем. За таких обставин, стягненню підлягає визначена позивачем сума доплати за акції у розмірі 592 574,40 грн.

55. Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат суд дійшов висновку, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню, враховуючи період прострочення відповідачів. Так, у заяві від 01.05.2024 про зміну предмету позову позивач визначив період заборгованості для нарахування 3% річних та інфляційних втрат з 18.01.2018 по 01.04.2024. Однак, з вимогою (з позовною заявою) щодо відшкодування подвійної вартості акцій позивач звернувся лише 23.12.2023. Тому початком нарахування 3% річних та інфляційних втрат суд першої інстанції вважав 24.12.2023 та не взяв до уваги звернення позивача до відповідачів щодо відшкодування справедливої ціни акцій, починаючи з 18.01.2018 - дати отримання компенсації за акції. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення 4 906,93 грн 3% річних та 7 138,77 грн інфляційних втрат за період з 24.12.2023 по 01.04.2024.

56. Щодо нарахування на суму коштів пені у розмірі 917 297,16 грн, суд першої інстанції зазначив, що законодавством не передбачено, а сторонами не погоджувались умови, якими встановлюється порядок та розмір нарахування пені за прострочення обов`язку зі сплати компенсації вартості акцій, а тому правових підстав для нарахування та стягнення такої пені немає.

57. Враховуючи, що карантин в Україні встановлено з 12.03.2020, воєнний стан в Україні введено з 24.02.2022 та триває станом на дату ухвалення рішення у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем строк позовної давності для звернення до суду з позовом не пропущено. Крім того, суд першої інстанції критично віднісся до твердження ОСОБА_2, викладеного у доповнені до відзиву на позовну заяву щодо того, що оскільки заявник вимоги ОСОБА_2 на момент викупу акцій вже був власником контрольного пакету акцій, а разом з афілійованими особами (особи, що діють спільно) був власником значного контрольного пакету акцій, положення статті 65-1 Закону "Про акціонерні товариства" не можуть бути застосовані до ОСОБА_2

58. Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 24.03.2025 рішення Господарського суду Житомирської області від 07.11.2024 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 105 348,37 3% річних, 432 269,25 грн інфляційних втрат скасував та ухвалив в цій частині нове рішення про задоволення позову; в решті рішення залишив без змін. Резолютивну частину рішення Господарського суду Житомирської області від 07.11.2024 виклав в редакції, відповідно до якої стягнув з відповідачів солідарно: 1) 592 574,40 грн доплати за акції ПАТ "Житомирський маслозавод"; 2) 110 255,30 грн 3% річних; 3) 439 408,02 грн інфляційних втрат; відмовив в частині стягнення: 1) 60,70 грн 3% річних; 2) 917 297,16 грн пені.

59. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована, зокрема, таким:

- обраний позивачем спосіб захисту відшкодування збитків шляхом стягнення доплати за акції у зв`язку із неправомірним заниженням ціни їх викупу на підставі публічної безвідкличної вимоги від 10.01.2018 про примусове придбання акцій в усіх власників акцій ПАТ "Житомирський маслозавод" є належним способом захисту, що спростовує твердження відповідачів про обрання відповідачем неналежного способу захисту;

- уточнення в подальшому законодавцем у ч.21 ст.95 Закону "Про акціонерні товариства" способу захисту шляхом звернення до суду з позовом про стягнення із заявника вимоги компенсації належної вартості акцій, придбаних у них відповідно до такої вимоги, лише підкреслює правомірність використання позивачем способу захисту відшкодування збитків, оскільки в результаті можливості задоволення позову останній отримує справедливу компенсацію за майно, яке було відчужено без його волі, відповідно до вимог закону;

- позивач у заяві від 01.05.2024 про зміну предмету позову, посилаючись на висновок експертів №1041/56301 від 23.09.2021, лише збільшив розмір предмета позову (позовної вимоги);

- при складанні Звіту суб`єкта оціночної діяльності, ФОП Бевзом О.В. застосовано виключно дохідний підхід; ринкова вартість однієї простої іменної акцій ПАТ "Житомирський Маслозавод" не визначалась в повній мірі ні майновим, ні порівняльним підходами; висновок суб`єкта оціночної діяльності ФОП Бевза О.В. не є належним доказом визначення ринкової вартості однієї простої іменної акцій ПАТ "Житомирський Маслозавод", оскільки складений з порушеннями вимог законодавства - була прийнята концепція ринкової вартості, заснована на використання лише дохідного підходу, у зв`язку з чим не може бути підставою для визначення ринкової вартості акцій ПАТ "Житомирський Маслозавод;

- ринкова вартість акцій затверджувала наглядова рада товариства, головою якої на момент затвердження вартості акцій була одна з афілійованих осіб ОСОБА_2 - ОСОБА_4; суд також бере до уваги, що ПАТ "Житомирський Маслозавод" (АТ "РУДЬ") перебуває під контролем ОСОБА_2, який є власником домінуючого контрольного пакету акцій; процедура сквіз-аут здійснювалась в інтересах останнього; члени наглядової ради, що затверджували ціну, є представниками мажоритарного акціонера;

- колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про встановлення ринкових цін акцій ПАТ "Житомирський Маслозавод" необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції не встановлено та матеріали справи не містять доказів того, що вказане товариство включено до біржового реєстру; поряд з цим, матеріали справи також не містять доказів, зокрема прінт-скрін інформації з результатами біржових торгів, який використаний судом першої інстанції, що середня біржова ціна акцій ПАТ "Житомирський Маслозавод" в розмірі 35,30 грн, тобто, курс таких акцій, розрахований безпосередньо фондовою біржою АТ "Українська Біржа" за останні три місяці їх обігу, що передують дню отримання товариством передбаченого цим пунктом повідомлення;

- доказів, що висновок експертів №1041/56301 за результатами повторної судової комплексної експертизи у господарській справі №906/453/19 складений з порушенням законодавства не надано, а неможливість враховувати вказаний висновок експертів з підстав виготовлення його в межах провадження по справі №906/453/19 спростовується висновком Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі №907/651/17;

- суд першої інстанції дійшов загалом правильного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення доплати за акції у розмірі 592 574,40 грн підлягають задоволенню, але врахував інший доказ - прінт-скрін з інтернет-сайту АТ "Українська біржа" з розрахунку якого встановив, що середня біржова ціна акцій ПАТ "Житомирський маслозавод" за період з 30.10.2017 по 01.08.2017 становить 35,30 грн, а натомість були всі підстави для використання в якості доказу визначення ринкової вартості 1 простої акції ПАТ "Житомирський маслозавод" станом на 22.12.2017 - висновку експертів №1041/56301 за результатами повторної судової комплексної експертизи у господарській справі №906/453/19;

- колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що початком нарахування 3% річних та інфляційних втрат слід вважати 24.12.2023, тобто наступний день після подання позовної заяви до суду, оскільки грошове зобов`язання з відшкодування шкоди виникло між сторонами з моменту заподіяння шкоди; враховуючи, що кошти є ціною товару (акцій) за правочином їх відчуження в процедурі сквіз-ауту, то й отримати вказані кошти позивачі мали у день сплати другим відповідачем на рахунок умовного зберігання ціни акцій акціонеру ПАТ "Житомирський Маслозавод"; моментом прострочення грошового зобов`язання у спірних правовідносинах є момент безпідставного набуття такого майна, що мав місце в день списання ОСОБА_2 на рахунок умовного зберігання ціни акцій акціонерам ПАТ "Житомирський маслозавод" за ціною, яка є нижче справедливої вартості акцій; початок нарахування інфляційних втрат та 3% річних необхідно здійснювати за періоди прострочення, що мали місце починаючи з 19.01.2018;

- щодо нарахування на суму компенсації (доплати) позивачу різниці вартості акцій, пені у розмірі 917 297,16 грн колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказане законодавством не передбачено, а сторони не погоджували умов, якими встановлюється порядок та розмір нарахування пені за прострочення обов`язку зі сплати компенсації вартості акцій, а тому правових підстав для нарахування та стягнення такої пені немає.

60. Північно-західний апеляційний господарський суд додатковою постановою від 14.04.2025:

- заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткової постанови про стягнення з відповідачів судових витрат та повернення судового збору, задовольнив частково;

- стягнув з Акціонерного товариства "РУДЬ" на користь ОСОБА_1 13 579,13 грн витрат на професійну правничу допомогу;

- стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13 579,13 грн витрат на професійну правничу допомогу;

- відмовив у задоволені заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткової постанови в частині стягнення з відповідачів 18 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу;

- заяву ОСОБА_1 в частині повернення переплаченого судового збору у розмірі 13 979,15 грн, залишив без розгляду.

61. Суд у додатковій постанові, зокрема, вказав:

- щодо витрат на правові послуги зі складання заяви позивача із доказами про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на суму 4000,00 грн (п.1.8 акту) та підготовку заперечень на заяви з додатками відповідачів щодо судових витрат на суму 8000,00 грн (п.1.9 акту) - Верховний Суд у своїй практиці неодноразово розглядав питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, пов`язаних зі складанням заяв про ухвалення додаткового рішення. Зокрема, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 02.02.2024 у справі №910/9714/22 зазначила, що заява про ухвалення додаткового рішення фактично є поданням доказів щодо витрат на правничу допомогу, а тому витрати на її підготовку не підлягають відшкодуванню;

- складання заяви про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат є процесуальною дією, спрямованою на уточнення або доповнення судового рішення, а не на безпосередній захист чи представництво інтересів сторони у справі. Отже, витрати на підготовку та подання про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат не можуть бути віднесені до витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню;

- зазначення позивачем в акті виконаних робіт від 27.03.2025 витрат в розмірі 8 000,00 грн за підготовку заперечень на заяви з додатками відповідачів щодо судових витрат є необґрунтованими, оскільки станом на складення та підписання вказано акту зазначених заперечень до суду апеляційної інстанції адвокатом Бєлкіним Л.М. подано не було, а тому витрати на їх підготовку не підлягають відшкодуванню;

- погодження позивачем та його представником вартості виконання робіт з додаткового вивчення матеріалів (документів) поданих 3-ма адвокатами відповідачів для визначення правової позиції (докази подані відповідачами поза межами підготовчого провадження) в розмірі 6000,00 грн (п.2 акту) є безпідставними, оскільки представниками відповідачів протягом апеляційного провадження не подавалися додаткові матеріали, які потребували у представника позивача визначення правової позиції, зокрема думки останнього про застосування певної норми права до спірних правовідносин;

- позивачем та його представником в акті виконаних робіт від 27.03.2025 погоджено вартість робіт в розмірі 116 000,00 грн зі знижкою 25%, що становить 87 000,00 грн. Оскільки судом апеляційної інстанції відмовлено у стягненні витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 18 000,00 грн, розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідачів становить 73 500,00 грн (116 000,00 грн - 18 000,00 грн = 98 000 грн; 98 000,00 грн х 25% = 24 500,00 грн; 98 000,00 грн - 24 500,00 грн = 73 500,00 грн);

- постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 апеляційну скаргу позивача задоволена частково. За результатами апеляційного розгляду справи, судом задоволено вимоги апеляційної скарги в частині 105 348,37 3% річних, 432 269,25 грн інфляційних втрат, що становить 36,95% від заявлених вимог (537 617,62 грн) та відмовлено у задоволенні 60,70 грн 3% річних та 917 297,16 грн пені (917 357,86 грн), що в свою чергу становить 63,05% від заявлених вимог.

Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг, відзивів на касаційні скарги, інших заяв учасників справи

Касаційна скарга АТ "РУДЬ"

62. 23.04.2025 АТ "РУДЬ" через систему Електронний суд звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Житомирської області від 07.11.2024 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2025, у якій просить їх скасувати повністю та передати повністю на новий розгляд до суду першої інстанції.

63. АТ "РУДЬ" у касаційній скарзі на виконання вимог п.5 ч.2 ст.290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 ч.2 ст.287 ГПК, та зазначає, зокрема, таке:

1) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права (статті 8, 65-2 Закону "Про акціонерні товариства") без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №905/671/19, якою для забезпечення єдності судової практики щодо застосування статей 8, 65-2 Закону "Про акціонерні товариства", були уточнені висновки, зроблені у постановах Верховного Суду від 17.02.2021 у справі №905/1926/18, від 18.02.2021 у справі №908/3492/19, від 28.04.2021 у справі №910/12591/18:

- суди першої та апеляційної інстанції не з`ясували розмір ринкової вартості акцій товариства, яка визначається суб`єктом оціночної діяльності відповідно до ст.8 Закону "Про акціонерні товариства" станом на останній робочий день, що передує дню набуття заявником вимоги домінуючого пакета акцій товариства; суди попередніх інстанцій з метою визначення ринкової вартості акцій експертизу не призначали; жоден з учасників справи висновок експерта суду не надавав; суди встановили обставини, що мають значення для справи, щодо розміру ринкової вартості акцій товариства без залучення експерта, хоча встановлення цих обставин потребує спеціальних знань;

- суд апеляційної інстанції не вказує, які обов`язки, передбачені ст.65-1 Закону "Про акціонерні товариства" не виконали заявник вимоги, його афілійовані особи або треті особи, що діють спільно з ним; суд посилається на ту обставину, що ОСОБА_2 став власником домінуючого контрольного пакету акцій (95% і більше) ПАТ "Житомирський маслозавод", хоча положення ст.65-2 Закону "Про акціонерні товариства" не передбачають визначення ціни акцій у подвійному розмірі для власника домінуючого пакету акцій (95% і більше); та обставина, що заявник вимоги ОСОБА_2 на момент проведення процедури сквіз-ауту разом з афілійованими особами (особи, що діють спільно) вже був власником значного контрольного пакету акцій (75% і більше) сторонами не оспорювалась і була встановлена судами першої і апеляційної інстанції;

2) суд апеляційної інстанції встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права (ст.91 ГПК) без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №916/1813/16, від 19.03.2019 у справі №925/1027/15; від 05.03.2020 у справі №910/1584/19; від 23.01.2020 у справі №918/36/19 (докази мають подаватися в оригіналі або належним чином засвідчених копіях, а копії мають бути засвідчені уповноваженими на це особами):

- з обґрунтуванням належності та допустимості доказу - висновку експертів №1041/56301 за результатами повторної судової комплексної експертизи у господарській справі №906/453/19 відповідач не погоджується та заперечує проти нього; вважає, що висновок експертів №1041/56301 мав досліджуватися і оцінюватися судами першої і апеляційної інстанцій виключно як письмовий доказ;

- суд апеляційної інстанції неправильно використовує термін "примірник" щодо наявного у матеріалах справи висновку експертів №1041/56301; у цій справі до суду було подано не примірник, а ксерокопію висновку експертів;

- відповідач-1 звертав увагу судів на тому, що незасвідчена копія документу не відповідає вимогам, що висуваються до письмових доказів; представник відповідача-2 письмово звертався до суду першої інстанції з приводу недопустимості використання цього доказу;

- суд першої інстанції як доказ витребував копію висновку експертів №1041/56301 у сторони, яка не мала оригіналу такого документу, оскільки не була заявником вказаного експертного висновку у справі №906/453/19, а сам висновок не досліджувався судом як доказ, оскільки провадження у справі №906/453/19 було зупинено на стадії підготовчого провадження.

64. АТ "РУДЬ" у касаційній скарзі у новій редакції також зазначає таке:

- поведінка позивача не відповідає доктрині venire contra factum proprium, в основі якої знаходиться принцип добросовісності;

- позивач мав об`єктивну можливість знати про порушення своїх прав починаючи з 18.01.2018 та звернутись до суду в межах встановленого 3- річного строку; водночас звернувся до суду майже через 6 років, тобто з порушенням строку позовної давності; позивач не заявляв про продовження строку позовної давності та не підтверджував об`єктивні причини цього пропуску;

- продовження позивачу строку на звернення до суду зі спливом значного періоду часу (майже 6 років) призвело до порушення принципу правової визначеності;

- положення пунктів 12 та 19 Перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК), які передбачають "продовження перебігу позовної давності" на період карантину та воєнного стану не відповідають критеріям ясності та якості закону;

- незважаючи на "зупинення (а не продовження) перебігу позовної давності" суд апеляційної інстанції задовольнив апеляційну скаргу позивача в частині нарахування річних та інфляційних за період з 19.01.2018 до 01.04.2024, тобто більше, ніж за 5 років; зважаючи на те, що при "зупиненні перебігу позовної давності" її загальний строк не змінюється, річні та інфляційні неправомірно нараховані за період, що перевищує загальний строк позовної давності в 3 роки;

- суди розглянули справу після спливу значного проміжку часу, не застосували строк позовної давності та порушили принцип правової визначеності, гарантований п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Касаційна скарга ОСОБА_2

65. 26.04.2025 ОСОБА_2 через систему Електронний суд звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Житомирської області від 07.11.2024 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2025, у якій просить:

1) скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 07.11.2024 в частині солідарного стягнення з відповідачів: 1) 592 574,40 грн доплати за акції; 2) 4 906,93 грн 3% річних; 3) 7 138,77 грн інфляційних втрат;

2) залишити без змін рішення Господарського суду Житомирської області від 07.11.2024 в частині відмови в стягненні: 1) 105 409,07 грн 3% річних; 2) 432 269,25 грн інфляційних втрат; 3) 917 297,16 грн пені;

3) скасувати постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 в частині солідарного стягнення з відповідачів: 1) 592 574,40 грн доплати за акції; 2) 110 255,30 грн 3% річних; 3) 439 408,02 грн інфляційних втрат;

4) залишити без змін постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 в частині відмови в стягненні: 1) 60,70 грн 3% річних; 2) 917 297,16 грн пені;

5) ухвалити постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

66. ОСОБА_2 на виконання вимог п.5 ч.2 ст.290 ГПК посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 ч.2 ст.287 ГПК, та зазначає, зокрема, таке:

- суди попередніх інстанцій порушили п.6 ст.3 ЦК, якою передбачений принцип добросовісності поведінки, та не врахували висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №450/2286/16-ц (п.1 ч.2 ст.287 ГПК);

- суди попередніх інстанцій порушили принцип правової визначеності під час відмови у застосуванні позовної давності (статті 257, 267 ЦК); відсутній висновок Верховного Суду щодо розмежування дії таких понять як "продовження строків, визначених статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК" (продовження позовної давності) з поняттям "зупинення перебігу позовної давності" (ст.263 ЦК) та "переривання перебігу позовної давності" (ст.264 ЦК), та їх співвідношення у часі застосування (п.3 ч.2 ст.287 ГПК);

- суди попередніх інстанцій порушили ст.91 ГПК щодо прийняття як доказу незавірених копій документів та не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 19.03.2019 у справі №925/1027/15, від 05.03.2020 у справі №910/1584/19, від 23.01.2020 у справі №918/36/19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2019 у справі №918/204/18 (п.1 ч.2 ст.287 ГПК);

- суди попередніх інстанцій порушили статті 42, 210 ГПК щодо позбавлення учасника справи права ставити питання експертам та не врахували висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 27.07.2021 у справі №357/4897/20 (п.1 ч.2 ст.287 ГПК);

- суд апеляційної інстанції ухвалив постанову на підставі доказів, прийнятих з припущеннями, що не відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 11.05.2023 у cправі №910/17047/20 та від 15.07.2021 у cправі №916/2586/20 (п.1 ч.2 ст.287 ГПК);

- суд апеляційної інстанції порушив ст.86 ГПК; позиція суду апеляційної інстанції щодо визначення вартості акцій товариства під час проведення процедури сквіз-ауту на підставі висновку експертів, який не був досліджений під час розгляду справи №906/453/19, рішення по якій не було прийнято судом, суперечить висновку, який викладений в постанові від 15.06.2022 у cправі №905/671/19, яку ухвалив Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду (п.1 ч.2 ст.287 ГПК);

- суди попередніх інстанцій порушили норми матеріального права щодо подвійної ціни акцій (а саме, ст.65-2 Закону "Про акціонерні товариства" (в редакції на момент проведення процедури сквіз-ауту)); відсутній висновок Верховного Суду щодо обмежень, які встановлені п.1 ч.9 ст.65, п.1 ч.10 ст.65-1 та п.1 ч.11 ст.65-1 Закону "Про акціонерні товариства" щодо можливості застосування ст.65-2 Закону "Про акціонерні товариства" до осіб, які разом з афілійованими особами на момент процедури сквіз-ауту вже володіли контрольним або значним контрольним пакетом акцій відповідного товариства (п.3 ч.2 ст.287 ГПК).

Відзив та заперечення ОСОБА_1 .

67. 29.04.2025 ОСОБА_1 подав заперечення проти відкриття касаційного провадження за касаційними скаргами відповідачів, у яких, зокрема, вказує про необґрунтованість підстав касаційного оскарження.

68. 09.07.2025 ОСОБА_1 подав доповнення до вказаних заперечень, у яких просить закрити касаційне провадження за касаційними скаргами відповідачів, оскільки відповідачі формально посилаються на рішення Верховного Суду, висновки з яких нібито не враховано судами попередніх інстанцій, щоб скарги "формально" відповідати вимогам ст.287 ГПК.

69. 09.07.2025 ОСОБА_1 подав відзив на касаційні скарги відповідачів, у якому просить залишити їх без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції в оскаржувані відповідачами частині залишити без змін.

70. У відзиві, зокрема, вказує:

- обидва відповідачі неодноразово, добровільно, письмово, повністю визнали оскаржувані в касаційних скаргах позовні вимоги позивача;

- всі заявлені відповідачами правові підстави нібито незаконності рішення суду, вся зазначена ними судова практика є неприйнятними в цій справі, оскільки стосується виключно правочинів, вчинених за волевиявленням двох сторін правочину;

- всі висновки Верховного Суду або спотворені (витягнуті окремі слова) відповідачами, або є не подібними (самі відповідачі називають їх "схожі правові ситуації");

- відповідачі зловживають правами мажоритарного акціонера/емітента, своїми процесуальними правами та не виконують своїх процесуальних обов`язків: спотворення судової практики, приховування доказів, подання нових доказів без поважних причин, вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи по суті, в тому числі в суді касаційної інстанції, відверто вводять в оману не тільки позивача, але й суд щодо обставин справи, фактів, доказів;

- звинувачуючи позивача в недобросовісності, відповідачі поводили себе в процесі реалізації процедури "сквіз-аут" вкрай недобросовісно; достовірно знаючи, що вартість чистих активів на одну акцію складає не менше 30 грн, і до того ж не менший рівень цін (мінімум 35 грн/акція) склався як на біржовому, так і на позабіржовому ринку, відповідачі у змові один з одним примусово вилучили акції у акціонерів, у тому числі в позивача, за 10,5 грн за одну акцію; нібито "законним" обґрунтуванням такої ціни відповідачі обрали "ціни за угодами між батьком ( ОСОБА_2 - голова правління АТ "РУДЬ" на дату затвердження ціни викупу), дочкою ( ОСОБА_4 (дівоче прізвище ОСОБА_4 ) - голова наглядової ради АТ "РУДЬ") та зятем ( ОСОБА_5 - перший заступник голови правління АТ "РУДЬ").

Касаційні скарги ОСОБА_1 .

71. 28.04.2025 ОСОБА_1 через систему Електронний суд звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Житомирської області від 07.11.2024 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2025, у якій просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 в частині, якою відмовлено у стягненні 917 297,16 грн пені, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

72. ОСОБА_1 на виконання вимог п.5 ч.2 ст.290 ГПК посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 ч.2 ст.287 ГПК, та зазначає, зокрема, таке:

- суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.11.2020 у справі №908/137/18 (справа щодо процедури "сквіз-аут" - повністю подібна за змістом та обставинами справи); Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №2-591/11 (подібна справа за "основним змістовним критерієм", а саме - при наявності прогалин в чинному законодавстві - саме на суд покладається зобов`язання застосування аналогії закону та/або права); Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №753/11000/14-ц (подібна справа за "основним змістовним критерієм", а саме - при наявності різного тлумачення окремих частин правочину - суд має трактувати такі спірні положення правочину "проти особи, яка склала текст такого правочину" - в цьому випадку проти відповідачів);

- відсутній висновок Верховного Суду щодо питання стягнення пені за затримку в перерахуванні справедливої ціни акцій в процедурі "сквіз-аут"; зокрема, питання пені не вирішувалося у фундаментальних постановах Верховного Суду у сфері "сквіз-ауту": від 15.06.2022 у справі №905/671/19, від 03.02.2025 у справі №910/8714/18 та інших.

73. 10.04.2025 ОСОБА_1 через систему Електронний суд звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.04.2025, у якій просить її скасувати в частині відмови в стягненні всіх витрат позивача на правову допомогу у розмірі 87 000 грн, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву позивача про стягнення з відповідачів судових витрат позивача, в тому числі, на правничу допомогу, в повному обсязі. Також скаржник просить повернути йому надмірно сплачену суму судового збору в суді першої інстанції у розмірі 13 979,15 грн.

74. ОСОБА_1 на виконання вимог п.5 ч.2 ст.290 ГПК посилається на підставу касаційного оскарження, передбачену п.1 ч.2 ст.287 ГПК, та зазначає, зокрема, таке:

- суд апеляційної інстанції неправильно застосував ч.9 ст.129 ГПК, не врахував висновки, викладені у додатковій постанові Верховного Суду від 06.07.2022 у справі №905/671/19;

- суд апеляційної інстанції за власною ініціативою зменшив розмір судових витрат, що визнано неправомірним у постанові Верховного Суду від 13.03.2025 у справі №275/150/22.

Відзиви АТ "РУДЬ" та ОСОБА_2 .

75. 08.07.2025 ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення та постанову, у якому просить відмовити в її задоволенні повністю.

76. У відзиві зазначає таке:

- чинне законодавство України не передбачає можливість покладення відповідальності, в тому числі у вигляді стягнення пені, якщо така відповідальність не передбачена договором (правочином) або відповідним нормативним актом (посилається на постанови Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №910/2587/18, від 20.06.2018 у справі №904/5922/17, від 27.03.2018 у справі №904/6881/17);

- законодавець відповідним нормативним актом (Законом від 09.01.2025 №4196-IX "Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб") встановив порядок та розмір пені, яку боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, повинен сплатити на вимогу кредитора; вказані зміни в законодавство вступають в силу 28.08.2025, а отже, норми вказаного закону не можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачами в 2018 році;

- позивач не обґрунтував належним чином розмір пені, який він намагається стягнути з відповідачів (подвійна облікова ставка Національного банку України);

- в разі існування підстави для застосування для відповідачів такої відповідальності як пеня, строк нарахування пені не може перевищувати 6 місяців.

77. 09.07.2025 АТ "РУДЬ" подало два відзиви на касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення та постанову, у яких просить відмовити в її задоволенні.

78. У відзивах, зокрема, зазначає:

- законодавець лише змінює підхід до врегулювання відносин, пов`язаних із одним із способів забезпечення виконання зобов`язання - сплатою неустойки; згідно із Законом "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін і розмір такої пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня; нарахування пені, яка не встановлена договором, не передбачалась; з набранням чинності змін до ст.549 ЦК пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань буде нараховуватися у встановленому розмірі, якщо інше не передбачено договором;

- стаття 549 ЦК знаходиться у гл.49 "Забезпечення виконання зобов`язання" і регулює один з видів забезпечення зобов`язання - неустойку; в той же час відшкодування збитків є самостійним способом захисту цивільних прав та інтересів, підтвердженням чого є положення ч.1 ст.550, ч.2 ст.552 ЦК; пеня не може нараховуватись на суму збитків;

- апеляційний суд правильно встановив, що закон, який діяв на момент вчинення правочину, та договір між скаржником та ОСОБА_2 не передбачає сплату неустойки у вигляді пені в процедурі викупу акцій (ст.65-2 Закону "Про акціонерні товариства"); суди першої та апеляційної інстанцій правомірно не застосували аналогію права, оскільки відносини регулюються спеціальним законом; встановлення подвійної ціни за порушення ст.65-2 Закону "Про акціонерні товариства" є вичерпною санкцією;

- відсутність практики Верховного Суду щодо стягнення пені у процедурі сквіз-ауту свідчить не про наявність прогалини в судовій практиці, а, навпаки, підтверджує, що пеня в цій процедурі не передбачена законодавством, і її застосування є штучним розширенням способів відповідальності; у справах, пов`язаних із сквіз-аутом Верховний Суд неодноразово формував позицію про виключний характер правового регулювання;

- у касаційній скарзі відсутнє чітке прохання щодо скасування рішення суду першої інстанції (Господарського суду Житомирської області від 07.11.2024), що суперечить п.4 ч.2 ст.290 ГПК.

79. 22.07.2025 ОСОБА_1 подав відповідь на відзиви відповідачів.

Касаційна скарга ОСОБА_4 .

80. 23.09.2024 ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Житомирської області від 07.11.2024 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2025, в якій просить їх скасувати повністю, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

81. ОСОБА_4 посилається на підставу касаційного оскарження, передбачену п.8 ч.1 ст.310 (п.4 ч.2 ст.287) ГПК та зазначає, що ухвалені судові рішення зачіпають її охоронювані законом інтереси, а також, що через те, що її не було залучено до розгляду справи, суди не належним чином, не в повному обсязі встановили обставини справи, що мають суттєве значення.

82. У касаційній скарзі зазначає, зокрема, таке:

- саме суд апеляційної інстанції надав безпосередню оцінку діям ОСОБА_4 як голови наглядової ради, яка, на думку суду, затвердила ринкову вартість акцій товариства, що є несправедливою, що, в свою чергу, визнано протиправною поведінкою; Господарський суд Житомирської області ухвалою від 03.09.2025 відкрив провадження у справі №906/1068/25 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення справедливої ринкової вартості акцій Акціонерного товариства "Житомирський маслозавод" при проведенні процедури сквіз-аут в січні 2018 року; підставою звернення з позовом є те, що відповідач є афілійованою особою заявника публічної безвідкличної вимоги ( ОСОБА_2 );

- участь скаржниці, яка обіймала посаду голови наглядової ради, у розгляді справи могла б усунути прогалину у встановленні обставин справи; зокрема, скаржниця має можливість надати для дослідження повний текст звіту про оцінку ринкової вартості акцій, який складений суб`єктом оціночної діяльності Бевзо О.В., що забезпечить можливість надати належну оцінку діям наглядової ради товариства та її голови; також ОСОБА_4 матиме можливість замовити і надати суду відповідний експертний висновок щодо визначення ринкової вартості акцій.

Відзив ОСОБА_1 .

83. 16.10.2025 надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу ОСОБА_4 , у якому просить закрити касаційне провадження за її скаргою.

84. ОСОБА_1 у відзиві, зокрема, вказує, що суди не надавали жодної оцінки діям ОСОБА_4 як особи, що вчинила правопорушення, оскільки голосування на засіданні наглядової ради не становить порушення; фізична особа ОСОБА_4 плутає права та обов`язки голови наглядової ради АТ "РУДЬ" - ОСОБА_4 та права та обов`язки фізичної особи ОСОБА_4 ; ОСОБА_4 як заступник голови ради директорів з грудня 2023 року (коли було подано позов у справі №906/1674/23) із всіма повноваженнями голови ради директорів належним чином захищає свої права та інтереси в цій справі, оскільки до повноважень, функцій та завдань заступника голови ради директорів належать всі питання діяльності АТ "РУДЬ"; АТ "РУДЬ" та ОСОБА_2 підтвердили законність рішення наглядової ради, прийнятого під головуванням ОСОБА_4 , відповідно після такого погодження не можуть подати до неї позов в порядку регресу; апеляційний суд давав оцінку діям органів управління товариства, а не діям персонально його посадових осіб, тому права та обов`язки у межах цієї справи виникли саме по відношенню до товариства, а не до фізичної особи ОСОБА_4 ; ані відповідачі, ані представник Кудрицький Р.П. , який є також представником ОСОБА_4 , в порядку ч.1 ст.51 ГПК не заявляли про порушення прав ОСОБА_4 при розгляді справи аж до самого її завершення; ОСОБА_4 не є власницею звіту, а власником звіту є емітент як замовник оцінки, тому подача звіту не залежить від її волі як фізичної особи; відповідний експертний висновок міг замовити і ОСОБА_2 , якого представляв Кудрицький Р.П. , який є також представником ОСОБА_5

Рух справи в суді касаційної інстанції

85. Верховний Суд ухвалами від 26.06.2025 відкрив касаційне провадження за касаційними скаргами АТ "РУДЬ", ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розгляд справи призначив у відкритому судовому засіданні на 23.07.2025.

86. Верховний Суд у судовому засіданні 23.07.2025 оголосив перерву до 10.09.2025, надав учасникам право подати додаткові пояснення.

87. 28.08.2025 від ОСОБА_2 надійшли пояснення та заперечення на усні доводи позивача із засідання 23.07.2025.

88. 08.09.2025 від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення до усних пояснень позивача із засідання 23.07.2025 та додаткові пояснення у справі.

89. Верховний Суд у судовому засіданні 10.09.2025 оголосив перерву до 17.09.2025, а у судовому засіданні 17.09.2025 - до 24.09.2025.

90. 22.09.2025 від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення щодо зарубіжного законодавства та ділової практики.

91. 23.09.2025 від ОСОБА_2 надійшло клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

92. 24.09.2025 надійшли заперечення ОСОБА_1 на клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

93. Верховний Суд у судовому засіданні 24.09.2025 оголосив перерву до 08.10.2025.

94. Верховний Суд ухвалою від 02.10.2025 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 , розгляд справи призначив на 29.10.2025.

95. 07.10.2025 надійшло клопотання ОСОБА_2 про спільний розгляд касаційних скарг з ОСОБА_4 .

96. Верховний Суд у судовому засіданні 08.10.2025 оголосив перерву з розгляду касаційних скарг позивача та відповідачів до 29.10.2025.

97. Верховний Суд у судовому засіданні 08.10.2025 оголосив перерву до 29.10.2025.

98. Верховний Суд у судовому засіданні 29.10.2025 оголосив перерву до 19.11.2025 та надав учасникам справи право подати пояснення.

99. 12.11.2025 надійшли додаткові пояснення від ОСОБА_1 .

100. 13.11.2025 надійшли два додаткових пояснення від представника ОСОБА_1 адвоката Бєлкіна Л.М.

101. 18.11.2025 від ОСОБА_2 надійшло три заперечення на додаткові пояснення позивача.

102. 19.11.2025 від представника ОСОБА_1 адвоката Бєлкіна Л.М. надійшли спростування заперечень ОСОБА_2 .

103. Верховний Суд у судовому засіданні 19.11.2025 оголосив перерву до 01.12.2025.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо клопотання ОСОБА_2 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

104. ОСОБА_2 відповідне клопотання, з посиланням на положення ч.5 ст.302 ГПК, обґрунтовує тим, що у межах касаційного провадження у справі №906/1674/23 постає низка виключних правових проблем, вирішення яких є необхідним для забезпечення єдності судової практики та розвитку права, а саме:

1) чи може бути визнаний належним і допустимим доказом у справі копія документу (зокрема висновок експерта), поданий у межах іншого судового провадження, якщо у тому провадженні цей документ не був досліджений судом і не отримав оцінки щодо належності та допустимості, або якщо провадження у тій справі було закрито чи позов було залишено без розгляду;

2) чи відповідає принципам змагальності та безпосередності дослідження доказів практика, за якою суд приймає незавірені копії документів з інших судових справ як докази без їх дослідження у судовому засіданні та без надання сторонам можливості допитати експерта чи оспорити такий доказ;

3) чи не створює визнання допустимими таких доказів (експертних висновків, які не були оцінені судом у попередньому провадженні) правової невизначеності та ризику зловживань процесуальними правами, що може призвести до формування практики використання у судових спорах неналежних і неперевірених документів.

105. Позивач у запереченнях вказує, що фактично виключну правову проблему представник відповідача вбачає у необхідності видати певну "інструкцію" про те, як правильно оцінювати докази; проте, з урахуванням ч.2 ст.300 ГПК, жодних інструкцій від Великої Палати складу Верховного Суду судам і суддям у справі №906/1674/23 не потрібно; заявлене клопотання свідчить виключно про незгоду заявника з висновком судових експертів та рішеннями судів попередніх інстанцій, а не про наявність виключної правової проблеми.

106. Верховний Суд відхиляє клопотання відповідача про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

107. Пунктом 1 ч.2 ст.45 Закону "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

108. Частиною 5 ст.302 ГПК встановлено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

109. Лише за наявності умов, визначених наведеним положенням, справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2023 у справі №909/1191/21).

110. Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 29.03.2023 у справі №910/17401/21 вказала критерії, які має застосовувати суд під час вирішення питання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

111. Велика Палата Верховного Суду у своїх судових рішеннях неодноразово вказувала, що зміст виключної правової проблеми полягає в тому, що у справі, переданій на розгляд Великої Палати, вбачається різне застосування норм матеріального права, відсутні норми, які регулюють спірні відносини, або є прогалини в застосуванні спірних відносин. Крім того, згідно з практикою Великої Палати Верховного Суду виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного критеріїв.

112. Кількісний показник означає, що така проблема наявна не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

113. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми можуть свідчити такі обставини: з касаційної скарги вбачається, що судами були допущені істотні порушення норм процесуального права, які унеможливили розгляд справи з дотриманням вимог справедливого судового розгляду; судами була допущена явна й груба помилка в застосуванні норм процесуального права, у тому числі свавільне розпорядження повноваженнями, і перегляд справи Великою Палатою Верховного Суду унеможливить її повторення в подальшій судовій діяльності; норми матеріального чи процесуального права були застосовані судами першої чи апеляційної інстанції таким чином, що постає питання стосовно дотримання принципу пропорційності, тобто забезпечення належного балансу між приватними та публічними інтересами; наявні колізії в нормах матеріального права, що викликає необхідність у застосуванні аналогії закону чи права, або постає питання щодо дотримання принципу верховенства права.

114. При цьому справа буде мати принципове значення, якщо йдеться про правове питання, яке потребує пояснення і трапляється в невизначеній (значній) кількості справ, у разі якщо надана на нього відповідь піддається сумніву або якщо існують різні позиції і це питання ще не вирішувалося вищою судовою інстанцією, а також необхідне тлумачення щодо застосування нових законів.

115. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права.

116. Заявник не обґрунтував належним чином кількісні та якісні показники, які б свідчили про те, що передача цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, а посилання лише на відсутність правового висновку щодо застосування норм права не може свідчити про наявність виключної правової проблеми.

117. Більше того, відповідні доводи заявника, наведені у клопотанні, охоплюються його доводами (а також доводами АТ "РУДЬ"), наведеними у касаційних скаргах відповідачів, у яких останні стверджують про встановлення обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів та застосування судами норми права (ст.91 ГПК) без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування у подібних правовідносинах.

118. Відповідно, таким доводам може бути і буде надано оцінку Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду під час розгляду касаційних скарг по суті.

119. Згідно з ч.1 ст.303 ГПК питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

120. Враховуючи зазначене та те, що заявник не обґрунтував наявність виключної правової проблеми, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Касаційні скарги відповідачів

Щодо позовної давності

121. Відповідачі у цій справі заявляли клопотання про застосування позовної давності для звернення до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначали, що позивач довідався про порушення майнових інтересів 18.01.2018, тобто з дня перерахування грошових коштів за придбані 10 440 акцій в розмірі 109 620,00 грн, а тому початком перебігу позовної давності необхідно вважати вищевказану дату.

122. Позивач проти задоволення вказаного клопотання заперечував та зазначав, що йому стало відомо про порушення його майнових інтересів під час подання позову щодо іншого емітента акцій в травні 2023 року та вивчення чинної судової практики, зокрема ухвали господарського суду у справі №906/453/19, в якій містилась інформація щодо ринкової вартості однієї простої іменної акції ПАТ "Житомирський маслозавод" за наслідками проведеної комплексної комісійної експертизи.

123. Суд першої інстанції, надаючи оцінку дотриманню позивачем позовної давності, зазначив таке:

"Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Разом з тим, згідно з п.12 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

З 12.03.2020 до 30.06.2023 на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами), від 20.05.2020 №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", від 22.07.2020 №641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

У відповідності до пункту 19 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Беручи до уваги, що карантин в Україні встановлено з 12.03.2020, воєнний стан в Україні введено з 24.02.2022 та триває станом на дату ухвалення рішення у справі, позивачем строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом не пропущено".

124. Як вбачається з обставин справи, обидва відповідачі, звертаючись з апеляційними скаргами на рішення суду першої інстанції, не наводили доводів щодо незгоди з висновками суду першої інстанції в частині незастосування наслідків спливу позовної давності у цій справі. Відповідно, суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення у цій частині не переглядав та жодних висновків щодо обґрунтованості чи необґрунтованості висновку суду першої інстанції у цій частині не робив.

125. АТ "РУДЬ" у касаційній скарзі зазначає, зокрема, що позивач мав об`єктивну можливість знати про порушення своїх прав починаючи з 18.01.2018 та звернутись до суду в межах встановленого 3-річного строку; водночас звернувся до суду майже через 6 років, тобто з порушенням строку позовної давності; позивач не заявляв про продовження строку позовної давності та не підтверджував об`єктивні причини цього пропуску; продовження позивачу строку на звернення до суду зі спливом значного періоду часу (майже 6 років) призвело до порушення принципу правової визначеності; положення пунктів 12 та 19 Перехідних положень ЦК, які передбачають "продовження перебігу позовної давності" на період карантину та воєнного стану, не відповідають критеріям ясності та якості закону; суди розглянули справу після спливу значного проміжку часу, не застосували строк позовної давності та порушили принцип правової визначеності, гарантований п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

126. ОСОБА_2 вказує, що суди попередніх інстанцій порушили принцип правової визначеності під час відмови у застосуванні строків позовної давності (статті 257, 267 ЦК); відсутній висновок Верховного Суду щодо розмежування дії таких понять як "продовження строків, визначених статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК" (продовження строк позовної давності) з поняттям "зупинення перебігу позовної давності" (ст.263 ЦК) та "переривання перебігу позовної давності" (ст.264 ЦК), та їх співвідношення у часі застосування.

127. Позивач у відзиві на касаційні скарги зазначає, що позовна давність у цій справі, з урахуванням двох її продовжень і одного зупинення, не пропущена; також звертає увагу на ту обставину, що обидва відповідача не оскаржували в суді апеляційної інстанції рішення в частині відхилення судом першої інстанції заяви обох відповідачів про застосування позовної давності від 07.02.2024.

128. Верховний Суд відхиляє доводи відповідачів, виходячи з таких міркувань.

129. Законом від 30.03.2020 №540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (набрав чинності 02.04.2020) "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК були доповнені п.12 такого змісту:

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

130. У подальшому, Законом від 15.03.2022 №2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (набрав чинності 17.03.2022) "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК були доповнені п.19 такого змісту:

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії".

131. Отже, і у п.12, і у п.19 розд."Прикінцеві та перехідні положення" ЦК йшлося саме про продовження позовної давності.

132. Натомість Законом від 08.11.2023 №3450-IX "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (набрав чинності 30.01.2024) п.19 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК був викладений в новій редакції, а саме:

У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

133. Тобто, порядок обчислення позовної давності був змінений з "продовження на строк дії військового стану" на "зупинення на строк дії такого стану".

134. Верховний Суд у постанові від 12.11.2024 у справі №911/79/24 зазначив:

"51. Так, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який продовжується до цього часу.

52. 15.03.2022 Верховна Рада України прийняла названий вище Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" №2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022.

53. Цим Законом розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: "У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії".

54. Таким чином, стаття 681 ЦК України підпадає під перелік статей, строки яких продовжені на період дії в Україні воєнного стану.

55. До того ж згідно з чинною редакцією вказаного пункту ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (зміни внесені до пункту 19 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України згідно із Законом України від 08.11.2023 № 3450-IX "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини".

56. Крім того, відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", відповідно до якого розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пункту 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

57. Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" набрав чинності 02.04.2020.

58. Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

59. У цій справі суди попередніх інстанцій, перевіряючи обставини дотримання позивачем позовної давності, передбаченої для вимоги про усунення недоліків товару, виявлених у межах гарантійного строку, про застосування якої заявив відповідач, застосували закони, якими передбачалося продовження і зупинення позовної давності, установленої пунктом 4 частини другої статті 258 і статті 681 ЦК України, до вимог у зв`язку з недоліками проданого товару.

60. Оскільки з 02.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", згідно з яким в Україні запроваджений з 12.03.2020 загальнодержавний карантин, який тривав до 30.06.2023, а з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан і відповідно станом на 28.12.2023 (дата подання позовної заяви) діяв на усій території України, то позивач звернувся з вимогами до суду першої інстанції у межах позовної давності.

61. Отже, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що у цьому випадку позивач не пропустив позовної давності".

135. Також, надаючи оцінку наведеним вище положенням ЦК, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 зазначила таке:

"96. Підсумовуючи, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.

97. Отже, оскільки в цій справі станом на 02 квітня 2020 року позовна давність щодо визнаних судами обґрунтованими позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних не спливла, то перебіг цього строку є зупиненим і дотепер (внаслідок продовження на строк дії карантину та воєнного стану й подальшого зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану).

98. За таких обставин звернення до суду з позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих за період з 02 квітня 2017 року по 01 квітня 2024 року, тобто без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим. Доводи відповідача про безпідставність нарахування позивачем інфляційних втрат та трьох процентів річних протягом зазначеного періоду спростовуються викладеними висновками".

136. Таким чином, якщо перебіг позовної давності, обчислений відповідно до статей 257, 258 ЦК, розпочався до 02.04.2020 (зокрема як стверджують відповідачі з 18.01.2018) і не сплив до цієї дати, а спірні правовідносини продовжилися після 24.02.2022 (введення в Україні воєнного стану), то можна дійти висновку, що внаслідок двох продовжень і одного зупинення перебігу позовної давності такий строк не сплив, і перебіг позовної давності продовжиться від дати набрання чинності Законом про законодавче скасування зупинення перебігу позовної давності.

137. Отже, трирічна позовна давність, передбачена ст.257 ЦК, навіть за умови відліку початку її перебігу з 18.01.2018, з урахуванням двох продовжень (згідно з Законами від 30.03.2020 №540-IX (набрав чинності 02.04.2020) і від 15.03.2022 №2120-IX (набрав чинності 17.03.2022)) і одного зупинення (від 08.11.2023 №3450-IX (набрав чинності 30.01.2024)) у цій справі не пропущена.

138. Верховний Суд зауважує, що нормами гл.19 "Позовна давність" розд.V "Строки та терміни. Позовна давність" ЦК не передбачено можливості продовження позовної давності (на відміну від її зупинення (ст.263) чи переривання (ст.264)).

139. Фактично, використовуючи у відповідних положеннях "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК такий термін як "продовження", законодавець мав на увазі саме "зупинення" про що, окрім іншого, свідчить внесення відповідних змін згідно із Законом від 08.11.2023 №3450-IX (замість "продовжуються на строк його дії" - "зупиняється на строк дії такого стану").

140. Також Верховний Суд зазначає, що принцип тлумачення закону на користь особи є однією з основних засад правової системи, яка вказує, що суди повинні намагатися тлумачити закони та його норми в такий спосіб, щоб максимально захищати права та інтереси фізичної особи.

141. Цей принцип також відомий як "in dubio pro persona" або "in dubio pro homine", що у перекладі з латинської мови означає "у вагомих сумнівах - на користь людини".

142. Важливо відзначити, що принцип тлумачення закону на користь особи не означає безумовне ігнорування закону, але вказує на те, що в сумнівних ситуаціях суди повинні намагатися вибрати інтерпретацію, яка максимально захищає права та інтереси саме фізичної особи, а тим паче, як у справі, що переглядається, міноритарного акціонера, який є менш захищеною стороною.

143. У зв`язку із зазначеним Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи відповідачів у цій частині.

Щодо висновку експерта з іншої справи

144. АТ "РУДЬ" зазначає, що суд апеляційної інстанції встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права (ст.91 ГПК) без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №916/1813/16, від 19.03.2019 у справі №925/1027/15; від 05.03.2020 у справі №910/1584/19; від 23.01.2020 у справі №918/36/19 (докази мають подаватися в оригіналі або належним чином засвідчених копіях, а копії мають бути засвідчені уповноваженими на це особами).

145. ОСОБА_2 стверджує, що суди попередніх інстанцій порушили ст.91 ГПК щодо прийняття як доказу незавірених копій документів та не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 19.03.2019 у справі №925/1027/15, від 05.03.2020 у справі №910/1584/19, від 23.01.2020 у справі №918/36/19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2019 у справі №918/204/18; суд апеляційної інстанції порушив ст.86 ГПК; позиція суду апеляційної інстанції щодо визначення вартості акцій товариства під час проведення процедури сквіз-ауту на підставі висновку експертів, який не був досліджений під час розгляду справи №906/453/19, рішення по якій не було прийнято судом, суперечить висновку, який викладений в постанові від 15.06.2022 у cправі №905/671/19, яку ухвалив Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду.

146. Верховний Суд відхиляє вказані доводи.

147. Позивач у відзиві зазначає, що Верховний Суд викладав позицію щодо питання доказового значення висновку експерта, який було складено в межах провадження з іншої справи, зокрема у постанові від 08.07.2021 у справі №910/21300/17.

148. Так, у справі №910/21300/17 перед Верховним Судом постало питання щодо того, чи матиме висновок судового експерта, який був складений для подання в одній справі таку ж доказову силу, якщо він подається в іншій справі (з іншим номером, сторонами тощо), чи, у такому випадку, він не зберігає свого статусу висновку експерта, складеного на замовлення учасника справи саме як доказу. Тобто, чи буде такий висновок експерта (підготовлений для подання у іншу справу) відповідати критеріям належності та допустимості саме доказу у справі, визначеного ст.101 ГПК, для подання у яку він не був підготовлений.

149. У постанові від 08.07.2021 у справі №910/21300/17 суд касаційної інстанції зазначив таке:

"Верховний Суд у своїх постановах неодноразово викладав позицію з питання доказового значення висновку експерта, який було складено в межах провадження з іншої справи.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, висновок судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної, оцінюється господарським судом у вирішенні господарського спору на загальних підставах як доказ зі справи, за умови, що цей висновок містить відповіді на питання, які виникають у такому спорі, і поданий до господарського суду в належним чином засвідченій копії. Той факт, що висновки судових експертиз, проведених у межах провадження з іншої справи, оцінюються на загальних підставах як доказ зі справи, не вказує на неможливість брати до уваги їх зміст та оцінювати в сукупності з іншими доказами у справі. Крім того, для можливості оцінки такого висновку основним є те, чи він містить відповіді на питання, які стосуються предмета спору. Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.04.2018 зі справи №910/8091/17, від 02.05.2018 зі справи №911/190/17, від 26.10.2018 зі справи №910/1775/18, від 27.11.2018 зі справи №916/3388/15, від 06.02.2020 зі справи №913/274/19.

При цьому Суд враховує, що такий висновок стосовно доказового значення висновку експерта, який було складено в межах провадження з іншої справи є загальним, незалежно від категорії спору".

150. Також Верховний Суд зазначав, що господарські суди при вирішенні господарських спорів мають досліджувати на загальних умовах і висновки судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної (постанова від 27.06.2018 у справі №907/651/17, на яку послався суд апеляційної інстанції).

151. Отже, висновок судової експертизи, проведеної у межах провадження з іншої справи, оцінюються на загальних підставах як доказ у справі. Для можливості оцінки такого висновку основним є те, чи він містить відповіді на питання, які стосуються предмета спору.

152. До подібного висновку дійшов Верховний Суд у п.5.26 постанови від 05.11.2025 у справі №910/7294/22 (висновки із якої підлягають врахуванню згідно з ч.4 ст.300 ГПК), зазначивши, зокрема, що чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо використання під час розгляду цивільної справи доказів, отриманих у межах інших проваджень.

153. Господарський суд Житомирської області ухвалою від 23.05.2024 зобов`язав ПАТ "Житомирський маслозавод" надати суду копію висновку експертів №1041/56301 за результатами повторної судової комплексної експертизи від 23.09.2021 у справі №906/453/19 з додатками.

154. 14.06.2025 ПАТ "Житомирський маслозавод" надало копію висновку експертів №1041/56391 від 23.09.2021 за результатами повторної комплексної експертизи у справі №906/453/19.

155. Згідно зі ст.73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

156. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.2 ст.73 ГПК).

157. Відповідно до ст.86 ГПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2).

158. Статтею 91 ГПК передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу (частини 1, 2, 4, 5).

159. Відповідно до ч.6 ст.91 ГПК якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

160. Враховуючи зазначене, Верховний Суд погоджується з позивачем, що суперечливим є твердження відповідачів про те, що висновок експертів не можна застосовувати, у зв`язку із тим, що він належним чином не завірений, оскільки такий висновок експертів на вимогу суду надало АТ "РУДЬ" і при цьому не ставило під сумнів відповідність такої копії оригіналу у порядку ч.6 ст.91 ГПК.

161. Надаючи оцінку доводам відповідачів, які спрямовані на спростування допустимості висновку експертів №1041/56391 від 23.09.2021, також необхідно враховувати, що суд першої інстанції розглянув спір без призначення судової експертизи за наявними у справі доказами, оскільки при з`ясуванні питання щодо призначення експертизи сторони заперечили проти її призначення та, відповідно, понесення витрат на її проведення.

162. Також, суд апеляційної інстанції вказав, що з висновку про ринкову вартість об`єкту оцінки, зробленого суб`єктом оціночної діяльності Бевзом О.В., вбачається, що ринкова вартість однієї простої іменної акції ПАТ "Житомирський Маслозавод", визначена із застосуванням дохідного підходу, становить 10,39 грн без ПДВ (т.4, а.с.3). Разом з тим, у вказаному висновку зазначено, що висновок є невід`ємною частиною звіту про оцінку ринкової вартості 100% пакету простих іменних акцій ПАТ "Житомирський Маслозавод" і не повинен розглядатися окремо від всього тексту звіту, зроблених у ньому застережень стосовно умов та алгоритму визначення вартості пакету цінних паперів.

163. Поряд з цим, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначила, що матеріали справи не містять повного звіту про оцінку ринкової вартості 100% пакету простих іменних акцій ПАТ "Житомирський Маслозавод" суб`єкта оціночної діяльності Бевза О.В. та відповідачі такий не надали.

164. Окрім цього, з рецензії (т.4, а.с.7) вбачається, що відмова від застосування порівняльного підходу в рецензованому звіті цілком обґрунтована через відсутність достовірної статистики ринкових угод купівлі-продажу акцій ПАТ "Житомирський Маслозавод" протягом 2017 року.

165. При цьому суд звернув увагу, що замовником оцінки був сам ПАТ "Житомирський Маслозавод", у розпорядженні якого мала б бути відповідна документація.

166. Верховний Суд звертає увагу, що добросовісність є однією із основоположних засад цивільного законодавства (п.6 ст.3 ЦК). Принцип добросовісності передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

167. Дії учасників цивільних відносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

168. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

169. Втім, поведінка відповідачів, які з однієї сторони намагаються визнати висновок експертів №1041/56391 від 23.09.2021, на підставі якого суд апеляційної інстанції встановив справедливу ціну акції, недопустимим доказом, а з іншої сторони не надали необхідну документацію для проведення експертизи, не надали повного звіту про оцінку ринкової вартості 100% пакету простих іменних акцій ПАТ "Житомирський Маслозавод" суб`єкта оціночної діяльності Бевза О.В. та заперечували в суді першої інстанції проти проведення судової експертизи, не відповідає принципу добросовісності.

170. Також позивач звертає увагу, що за клопотанням позивача суд першої інстанції витребував із архіву Господарського суду Житомирської області оригінал висновку судових експертів №1041/56391 від 23.09.2021, оглядав його повністю та самостійно долучив до матеріалів витяг з вказаного висновку (т.1, а.с.233-248).

171. Зазначені обставини, зокрема, обставина огляду в судовому засіданні висновку експерта, що знаходиться в матеріалах справи №906/452/19, підтверджується протоколом судового засідання від 08.04.2024 у справі №906/1674/23 (т.1, а.с.249-250).

172. При цьому вказані дії були вчинені 08.04.2024, тобто до надання ПАТ "Житомирський маслозавод" копії висновку експертів №1041/56391 від 23.09.2021 на вимогу суду (14.06.2025).

173. Верховний Суд відхиляє доводи про те, що відповідачі були позбавлені можливості поставити питання експертам.

174. Так, як вже було зазначено, експертиза у справі №906/1674/23 не проводилася і відповідачі не посилаються на ту обставину, що суди необґрунтовано відхилили клопотання про її проведення.

175. Натомість висновок експертів №1041/56391 від 23.09.2021 у справі №906/453/19 фактично досліджувався у справі №906/1674/23 як письмовий доказ, який, відповідно до положень статей 73, 86 ГПК, має таку ж силу як і висновок експертів.

176. За таких обставин Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що спірний висновок зі справи №906/453/19 є в достатній мірі інформативним щодо предмета доказування, є допустимим письмовим доказом, який підлягає оцінці у сукупності із іншими доказами у справі.

177. При цьому суд апеляційної інстанції належно оцінив зазначений висновок при встановленні справедливої ціни акцій ПАТ "Житомирський Маслозавод" (АТ "РУДЬ").

178. Так, апеляційний господарський суд визнав необґрунтованим висновок суду першої інстанції про встановлення ринкових цін акцій ПАТ "Житомирський Маслозавод", оскільки суд першої інстанції не встановив та матеріали справи не містять доказів того, що вказане товариство включено до біржового реєстру. Матеріали справи також не містять доказів, зокрема прінт-скрін інформації з результатами біржових торгів, який використаний судом першої інстанції (т.2, а.с.57-58), що середня біржова ціна акцій ПАТ "Житомирський Маслозавод" в розмірі 35,30 грн, тобто, курс таких акцій, розрахований безпосередньо фондовою біржою АТ "Українська Біржа" за останні три місяці їх обігу, що передують дню отримання товариством передбаченого цим пунктом повідомлення.

179. Суд апеляційної інстанції встановив, що судові експерти зробили висновок, що ринкова вартість 1 простої акції ПАТ "Житомирський маслозавод" станом на 22.12.2017 складає 33,63 грн без ПДВ.

180. Враховуючи висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 17.02.2021 у справі №905/1926/18 та від 15.06.2022 у справі №905/671/19, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.11.2020 у справі №908/137/18, відповідно до яких справедлива (ринкова) ціна однієї простої акції товариства має визначатися у складі пакету загальною кількістю 100% від статутного фонду (капіталу) колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що сума справедливої компенсації, яку позивач мав би отримати за одну акцію в результаті примусового викупу його акцій відповідно до положень ст.65-2 Закону "Про акціонерні товариства" становить в подвійному розмірі в сумі 702 194,40 грн з розрахунку (10 440 акцій х 33,63 грн/акція х 2 = 702 194,40 грн).

181. Враховуючи одержані позивачем кошти за примусово списані акції в розмірі 109 620,00 грн, суд апеляційної інстанції погодився з розрахунком позивача, що обґрунтована компенсаційна сума, що підлягає відшкодуванню на користь позивача становить 592 574,40 грн (702 194,40 грн - 109 620,00 грн = 592 574,40 грн).

Щодо суперечливої поведінки позивача

182. ОСОБА_2 вважає, що суди попередніх інстанцій порушили п.6 ст.3 ЦК, якою передбачений принцип добросовісності поведінки, та не врахували висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №450/2286/16-ц.

183. Так, скаржник посилається на загальні висновки Верховного Суду про те, що доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.

184. Натомість позивач зазначає, що право оспорити ціну викупу акцій у процедурі "сквіз-ауту" є правом міноритарного акціонера і не може тлумачитися в парадигмі добросовісності-недобросовісності; саме особа, яка здійснює примус щодо вилучення майна, повинна довести, що вона попередньо, до вилучення майна (акцій) сплатила справедливу компенсацію власнику майна, яке вилучається; представник відповідача намагається створити внутрішнє уявлення суду, що позивач за власної волі продав свої акції, що є очевидним обманом; жодного погодженого встановлення ціни у процедурі "сквіз-ауту" не передбачається, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.11.2020 у справі №908/137/18 наголошується на відсутності можливості впливу міноритарним акціонером на визначення ціни акцій при їх відчуженні без його волевиявлення; позивач з самого початку заявляв про незгоду із встановленою ціною викупу акцій, що доводиться численними письмовими зверненнями позивача; позивач отримав перераховані гроші виключно як частину оплати за акції лише через понад 2 роки від примусового позбавлення його акцій, в тому числі під загрозою закриття банком ескроу-рахунку та неотримання навіть частини вартості; позивач ґрунтовно та детально вказав обставини щодо подання ним позову саме у вказані періоди часу (в тому числі із зазначенням, як складалась усталена судова практика даного типу спорів в Україні) в своїх запереченнях на спільну заяву відповідачів про нібито недотримання позивачем позовної давності та недобросовісності його поведінки.

185. Верховний Суд відхиляє доводи скаржника.

186. Посилання на те, що суперечливість поведінки позивача полягає в тому, що він вже отримав компенсацію, є необґрунтованим, оскільки, як правильно зазначає позивач у відзиві на касаційні скарги, ЦК, зокрема, його ст.545, передбачає можливість прийняття виконання частково, що не позбавляє сторону у подальшому вимагати виконати зобов`язання повністю (в оспорюваній частині).

187. Також, отримання міноритарним акціонером виплати за примусово вилучені акції, розрахованої на підставі несправедливо визначеної вартості акції, з подальшим оспоренням такої вартості та стягненням грошових коштів у обсязі різниці між справедливою ціною викупу та фактично виплаченою є усталеною практикою та не може вважатися як попередня згода міноритарного акціонера з визначеною заявником публічної безвідкличної вимоги ціною, та, відповідно, подальша зміна його поведінки, яка виражається в оспоренні такої ціни.

188. Для прикладу, у справі №905/830/21 позивач до звернення з позовом звернувся із заявою на видачу готівки з рахунку ескроу у розмірі 450 000,0 грн та отримав зазначені кошти 23.07.2018, тобто після списання акцій отримав грошові кошти як компенсацію за примусово вилучені акції.

189. Більше того, з встановлених обставин вбачається, що позивач неодноразово звертався до ПАТ "Житомирський маслозавод" з листами щодо залишення його акціонером товариства, а у разі неможливості - компенсування справедливої ціни акцій, які, однак, залишись без задоволення

190. Необґрунтованими також є доводи про тривале не звернення позивача з відповідним позовом.

191. Так, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК).

192. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом (ст.20 ЦК).

193. Отже, право звернутися за захистом свого порушеного права до суду передбачено безпосередньо законом, яким позивач і скористався. Більше того скористався він цим правом у межах позовної давності, обставинам чого надано оцінку вище у цій постанові.

194. Висновки Верховного Суду, на які посилається скаржник, протилежного не доводять, оскільки Верховний Суд у наведених постановах не висловлювався про те, що отримання міноритарним акціонером грошових коштів за примусово вилучені акції за заниженою ціною з подальшим зверненням до суду з позовом про стягнення (достягнення) відповідної різниці у ціні та/або що тривале не звернення до суду з відповідним позовом є суперечливою поведінкою міноритарного акціонера.

195. З урахуванням зазначеного, скаржник не довів наявності суперечливої поведінки позивача та, відповідно, не довів недобросовісність його дій.

196. За таких обставин не знайшли підтвердження доводи про порушення судами попередніх інстанцій п.6 ст.3 ЦК та неврахування відповідних висновків Верховного Суду.

Щодо стягнення подвійної ціни

197. АТ "РУДЬ" у касаційній скарзі, зокрема, зазначає, що суд апеляційної інстанції не вказує, які обов`язки, передбачені ст.65-1 Закону "Про акціонерні товариства" не виконали заявник вимоги, його афілійовані особи або треті особи, що діють спільно з ним; суд посилається на ту обставину, що ОСОБА_2 став власником домінуючого контрольного пакету акцій (95% і більше) ПАТ "Житомирський маслозавод", хоча положення ст.65-2 Закону "Про акціонерні товариства" не передбачають визначення ціни акцій у подвійному розмірі для власника домінуючого пакету акцій (95% і більше); та обставина, що заявник вимоги ОСОБА_2 на момент проведення процедури сквіз-ауту разом з афілійованими особами (особи, що діють спільно) вже був власником значного контрольного пакету акцій (75% і більше) сторонами не оспорювалась і була встановлена судами першої і апеляційної інстанції.

198. ОСОБА_2 стверджує, що суди попередніх інстанцій порушили норми матеріального права щодо подвійної ціни акцій (а саме, ст.65-2 Закону "Про акціонерні товариства" (в редакції на момент проведення процедури сквіз-ауту)); відсутній висновок Верховного Суду щодо обмежень, які встановлені п.1 ч.9 ст.65, п.1 ч.10 ст.65-1 та п.1 ч.11 ст.65-1 Закону "Про акціонерні товариства" щодо можливості застосування ст.65-2 Закону "Про акціонерні товариства" до осіб, які разом з афілійованими особами на момент процедури сквіз-ауту вже володіли контрольним або значним контрольним пакетом акцій відповідного товариства.

199. Позивач, у свою чергу, проти доводів відповідачів заперечує, та зазначає, що Верховний Суд у постанові від 29.08.2024 у справі №905/830/21 (п.219) наголосив, що подвійна ціна застосовується не тільки у випадку, коли виконавці "сквіз-ауту" порушують ст.65-1 Закону "Про акціонерні товариства" щодо заявлення публічної оферти, а також зважаючи і на те, що подвійний розмір вартості акцій товариства має також компенсаційний характер з огляду на встановлені порушення прав позивача та серйозність втручання у право позивача на мирне володіння своїм майном. В цьому випадку таким неправомірним втручанням є вилучення акцій з порушенням процедури визначення справедливої ціни.

200. Верховний Суд відхиляє доводи відповідачів та погоджується із позивачем.

201. У справі №905/830/21 міноритарний акціонер звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод", Компанії "BARLENCO LTD" та PRIVATE LIMITED LIABILITY COMPANY МЕТINVEST B.V. (Приватна компанія з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ Б.В.") про визнання права на справедливу компенсацію за примусово вилучені акції та встановлення її розміру на рівні подвійного розміру від 54,30 грн із розрахунку на 1 акцію, стягнення солідарно суми компенсації в розмірі 3 946 843,98 грн, суми збитків за неотримані дивіденди в 2017 році на загальну суму 562 909,12 грн та відсотків за користування чужими грошовими коштами на загальну суму 895 232,47 грн.

202. Компанія "BARLENCO LTD" (0,28196%), яка разом з Компанією "МЕТINVEST B.V." (94,60034%) та Приватним акціонерним товариством "Фірма верхнього одягу "Фея" (0,11842%) володіла домінуючим контрольним пакетом акцій Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод, примусово викупила акції цього товариства у міноритарного акціонера - позивача. Викуп відбувся відповідно до положень ст.65-2 Закону "Про акціонерні товариства" (процедура сквіз-ауту).

203. Перед Верховним Судом у справі №905/830/21 постало, зокрема, питання чи підлягає застосуванню санкція у вигляді стягнення подвійної справедливої ціни на підставі п.27 Директиви ЄС щодо пропозицій про поглинання від 21.04.2004 №2004/25/ЄС.

204. Верховний Суд у постанові від 29.08.2024 у справі №905/830/21 виклав такий висновок:

"224. Стаття 65 Закону "Про акціонерні товариства" регулює придбання акцій приватного акціонерного товариства за наслідками придбання контрольного пакета акцій, ст.65-1 - придбання акцій публічного акціонерного товариства за наслідками придбання контрольного пакета акцій або значного контрольного пакета акцій, а ст.65-2 - обов`язковий продаж акцій акціонерами на вимогу особи (осіб, що діють спільно), яка є власником домінуючого контрольного пакета акцій.

225. Зазначені статті 65-1 та 65-2 та, зокрема, їх положення про подвійну ціну (вартість) включено до Закону "Про акціонерні товариства" на підставі Закону "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня корпоративного управління в акціонерних товариствах" №1983-VIII.

226. У пояснювальній записці до Закону "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня корпоративного управління в акціонерних товариствах" №1983-VIII зазначено, що у національному законодавстві на даний час повністю відсутнє врегулювання права на squeeze-out та sell-out, а також механізмів їх застосування. Необхідність імплементації вимоги щодо існування в законодавстві України права на squeeze-out та sell-out, передбаченого Директивою 2004/25/ЄС Європейського Парламенту та Ради щодо пропозицій про поглинання, пов`язана, зокрема, з необхідністю виконання Угоди про асоціацію між Україною та ЄС.

227. Як показує аналіз структури володіння акціонерним капіталом більшість громадян України, зокрема найменш захищені верства населення (пенсіонери, діти війни, малозабезпечені, інваліди, тощо), які в процесі приватизації набули права власності на цінні папери різних акціонерних товариств, як правило, володіють дрібними пакетами акцій, які складають близько 0,0001 - 0,01 відсотків статутних капіталів товариств. Такі особи не мають можливості користуватись правами, які надають цінні папери, та зобов`язані нести збитки від володіння такими цінними паперами. Враховуючи викладене, норми законопроекту, які передбачають введення механізмів реалізації права на squeeze-out та sell-out дозволять вирішити вищезазначені проблемні питання. Так, власники дрібного пакету акцій отримають можливість продати належні їм цінні папери за ринковою вартістю, та позбавляться обов`язку нести витрати за послуги депозитарних установ.

228. Отже, процедури squeeze-out та sell-out направлені на захист міноритарного акціонера, якому пропонується продати належні йому акцій за справедливою ціною. Враховуючи викладене, застосування збалансованого підходу шляхом одночасного введення до вітчизняного законодавства squeeze-out та sell-out, яке передбачене Законопроектом, дозволить досягнути цілей регулювання, на які він спрямований, а саме захисту прав акціонерів, зокрема міноритарних.

229. В той же час, запропоновані законопроектом норми надають особі (особам, що діють спільно), яка є власником 95 і більше відсотків акцій товариства право, а не обов`язковість, здійснювати примусовий викуп акцій у інших акціонерів товариства. Тобто мажоритарний акціонер може не скористатися цим правом. У такому випадку, мінорітарні акціонери матимуть можливість скористатись своїм правом на sell-out. Крім того, оскільки міжнародний досвід свідчить про можливість передбачення декількох порогових значень для застосування права обов`язкового викупу за справедливою ціною акцій міноритарних акціонерів, яке виникає за наслідками набуття контрольного пакету, доцільним є передбачення Законом України "Про акціонерні товариства" запровадження аналогічної до передбаченого статтею 65 при придбанні контрольного пакета акцій товариства обов`язковості здійснення зазначених дій також при набутті значного контрольного пакету (у розмірі 75 і більше відсотків простих акцій товариства) як додаткову проміжну ланку між розміром пакету, який надає право squeeze-out, який визначений у розмірі 95%, та існуючим у Законі "Про акціонерні товариства" правом міноритарного акціонера вимагати викупу у розмірі 50%.

230. В пояснювальній записці вказано, що законопроєкт "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня корпоративного управління в акціонерних товариствах", зокрема, передбачає викладення у новій редакції ст.65 Закону "Про акціонерні товариства" з метою удосконалення механізму придбання акцій приватного акціонерного товариства за наслідком придбаного контрольного пакета акцій; доповнення Закону "Про акціонерні товариства" новими статтями 65-1 "Придбання акцій публічного акціонерного товариства за наслідками придбання контрольного пакета акцій або значного контрольного пакету акцій", 65-2 "Обов`язковий продаж простих акцій акціонерами на вимогу особи (осіб, що діють спільно), яка є власником 95 і більше відсотків простих акцій", 65-3 "Обов`язкове придбання особою (особами, що діють спільно), яка є власником 95 і більше відсотків простих акцій акціонерного товариства акцій на вимогу акціонерів", 65-4 "Наслідки недотримання вимог щодо виконання обов`язків власником контрольного пакета акцій або значного контрольного пакету акцій або пакету акцій у розмірі 95 і більше відсотків акцій товариства" та 65-5 "Особливості придбання контрольного та домінуючого контрольного пакетів акцій в приватних акціонерних товариствах", тощо.

231. Пояснень щодо подвійного розміру справедливої ціни пояснювальна записка не містить. Відтак, можна погодитися із доводами скаржника про неналежну якість закону.

232. Скаржник, по суті, наполягає на застосуванні аналогії закону.

233. Відповідно до ст.8 ЦК якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

234. Можливість застосування аналогії закону передбачена в ч.10 ст.11 ГПК, яка допускає в разі якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).

235. Застосування закону за аналогією допускається, якщо: відносини, щодо яких виник спір, за своїм характером потребують цивільно-правового регулювання; ці відносини не регулюються будь-якими конкретними нормами права; вирішити спір, що виник, неможливо, ґрунтуючись на засадах і змісті законодавства; є закон, який регулює подібні відносини і який може бути застосований за аналогією закону. Такі висновки наведені в пунктах 43-45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №909/337/19.

236. Отже, враховуючи відсутність пояснень законодавця з приводу відповідного правового регулювання, щодо застосування санкції на рівні подвійного розміру справедливої вартості примусово вилучених акцій у спірних правовідносинах за аналогією закону підлягає застосуванню положення частин 6, 7 ст.65-2 Закону "Про акціонерні товариства", які регулюють подібні правовідносини.

237. Відтак, Верховний Суд погоджується з доводами скаржника про необхідність застосування санкції".

205. Отже, Верховний Суд вже зробив висновок щодо можливості застосування санкції у вигляді стягнення подвійного розміру справедливої вартості примусово вилучених акцій у подібних правовідносинах (заявник публічної безвідкличної вимоги на момент примусового викупу акцій був власником домінуючого пакету акцій). Суди попередніх інстанцій ухвалили рішення, які відповідають такому висновку.

Касаційні скарги позивача

Щодо стягнення пені

206. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що стягнення пені у спірних правовідносинах законодавством не передбачено, а сторони не погоджували умов, якими встановлюється порядок та розмір нарахування пені за прострочення обов`язку зі сплати компенсації вартості акцій, у зв`язку із чим немає правових підстав для нарахування та стягнення пені.

207. Позивач зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.11.2020 у справі №908/137/18 (справа щодо процедури "сквіз-аут" - повністю подібна за змістом та обставинами справи); Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №2-591/11 (подібна справа за "основним змістовним критерієм", а саме - при наявності прогалин в чинному законодавстві - саме на суд покладається зобов`язання застосування аналогії закону та/або права); Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №753/11000/14-ц (подібна справа за "основним змістовним критерієм", а саме - при наявності різного тлумачення окремих частин правочину - суд має трактувати такі спірні положення правочину "проти особи, яка склала текст такого правочину" - в цьому випадку проти відповідачів).

208. Також вважає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання стягнення пені за затримку в перерахуванні справедливої ціни акцій в процедурі "сквіз-аут"; зокрема, питання пені не вирішувалося у фундаментальних постановах Верховного Суду у сфері "сквіз-ауту": від 15.06.2022 у справі №905/671/19, від 03.02.2025 у справі №910/8714/18 та інших.

209. В свою чергу відповідачі вказують, що апеляційний суд правильно встановив, що закон, який діяв на момент вчинення правочину, та договір між скаржником та ОСОБА_2 не передбачає сплату неустойки у вигляді пені в процедурі викупу акцій (ст.65-2 Закону "Про акціонерні товариства"); суди першої та апеляційної інстанцій правомірно не застосували аналогію права, оскільки відносини регулюються спеціальним законом; встановлення подвійної ціни за порушення ст.65-2 Закону "Про акціонерні товариства" є вичерпною санкцією.

210. Зазначають, що відсутність практики Верховного Суду щодо стягнення пені у процедурі сквіз-ауту свідчить не про наявність прогалини в судовій практиці, а, навпаки, підтверджує, що пеня в цій процедурі не передбачена законодавством, і її застосування є штучним розширенням способів відповідальності.

211. Верховний Суд відхиляє доводи скаржника з таких мотивів.

212. Відповідно до частин 1, 3 ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

213. Згідно з ч.2 ст.551 ЦК якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

214. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 Господарського кодексу України (далі - ГК)).

215. Якщо за невиконання або неналежне виконання зобов`язання встановлено штрафні санкції, то збитки відшкодовуються в частині, не покритій цими санкціями. Законом або договором можуть бути передбачені випадки, коли: допускається стягнення тільки штрафних санкцій; збитки можуть бути стягнуті у повній сумі понад штрафні санкції; за вибором кредитора можуть бути стягнуті або збитки, або штрафні санкції (частини 1, 2 ст.232 ГК).

216. Відповідно до ст.8 ЦК якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

217. Разом з тим, порядок викупу акцій врегульований Законом "Про акціонерні товариства", норми якого є спеціальними нормами.

218. Цим же Законом передбачена відповідальність заявника публічної безвідкличної вимоги за порушення процедури примусового викупу акцій (стягнення подвійної ціни акцій), і такої міри відповідальності як нарахування та стягнення пені за прострочення обов`язку з оплати примусово викуплених акцій цей Закон не передбачає.

219. Визначаючи співвідношення між загальною та спеціальною нормою, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.02.2023 у справі №910/18214/19 звернула увагу на те, що спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання.

220. Таким чином, згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду спеціальна норма не суперечить загальній нормі та не скасовує її, а лише встановлює певні винятки із загальної норми. Тому спеціальна норма застосовується лише до тих відносин, щодо яких вона встановлює спеціальне правило (відмінне від загального). У решті, тобто у відносинах, які не охоплені спеціальною нормою, підлягає застосуванню загальна норма.

221. Отже, відсутність у Законі "Про акціонерні товариства" відповідних положень щодо нарахування та стягнення пені не свідчить про те, що вказані правовідносини є неврегульованими, а тому підстави для застосування аналогії закону у спірних правовідносинах відсутні.

222. Верховний Суд погоджується з доводами відзиву на касаційну скаргу про те, що відсутність практики Верховного Суду щодо стягнення пені у процедурі сквіз-ауту свідчить про те, що стягнення пені в цій процедурі не застосовується, оскільки не передбачено чинним законодавством.

Щодо додаткової постанови

223. Позивач зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував ч.9 ст.129 ГПК, не врахував висновки, викладені у додатковій постанові Верховного Суду від 06.07.2022 у справі №905/671/19; суд апеляційної інстанції за власною ініціативою зменшив розмір судових витрат, що визнано неправомірним у постанові Верховного Суду від 13.03.2025 у справі №275/150/22.

224. Верховний Суд частково погоджується з доводами скаржника.

225. Щодо витрат на правові послуги зі складання заяви позивача із доказами про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на суму 4000,00 грн (п.1.8 акту) суд апеляційної інстанції вказав, що Верховний Суд у своїй практиці неодноразово розглядав питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, пов`язаних зі складанням заяв про ухвалення додаткового рішення. Зокрема, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 02.02.2024 у справі №910/9714/22 зазначила, що заява про ухвалення додаткового рішення фактично є поданням доказів щодо витрат на правничу допомогу, а тому витрати на її підготовку не підлягають відшкодуванню.

226. Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 02.02.2024 у справі №910/9714/22 зазначила:

"6.28. Ураховуючи наведене вище, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду погоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №914/1564/20 та у додаткових постановах від 20.09.2023 у справі №922/838/22, від 14.09.2023 у справі №911/3076/21, від 06.09.2023 у справі №914/131/22, від 30.08.2023 у справі №911/3586/21, від 25.07.2023 у справі №914/4092/21, від 07.02.2023 у справі №922/4022/20, від 23.08.2022 у справі №909/328/18, від 05.07.2022 у справі №910/10507/21 щодо застосування статей 123, 126 ГПК України, про те, що заява сторони про розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню.

…

6.32. З огляду на викладене в мотивувальній частині цієї постанови (пункти 6.6.- 6.27.) об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступає від вказаного вище правового висновку Верховного Суду та наголошує, що заява про стягнення/розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню".

227. Враховуючи викладену правову позицію, Верховний Суд погоджується з судом апеляційної інстанції, що складання заяви про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат є процесуальною дією, спрямованою на уточнення або доповнення судового рішення, а не на безпосередній захист чи представництво інтересів сторони у справі, у зв`язку з чим витрати на підготовку та подання заяви про відшкодування судових витрат не відносяться до витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню.

228. Також, суд апеляційної інстанції відмовив у стягненні витрат: 1) в розмірі 8 000,00 грн за підготовку заперечень на заяви з додатками відповідачів щодо судових витрат, оскільки станом на складення та підписання акту зазначених заперечень до суду апеляційної інстанції подано не було; 2) в розмірі 6 000,00 грн за погодження позивачем та його представником вартості виконання робіт з додаткового вивчення матеріалів (документів) поданих 3-ма адвокатами відповідачів для визначення правової позиції (докази подані відповідачами поза межами підготовчого провадження), оскільки представники відповідачів протягом апеляційного провадження не подавали додаткові матеріали, які потребували у представника позивача визначення правової позиції, зокрема думки останнього про застосування певної норми права до спірних правовідносин.

229. Не погоджуючись з відмовою у стягненні цих витрат, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції відмовив у їх стягненні з власної ініціативи, чим порушив вимоги ГПК щодо диспозитивності (посилається на постанову Верховного Суду від 13.03.2025 у справі №275/150/22).

230. Верховний Суд відхиляє доводи про те, що суд апеляційної інстанції за власною ініціативою зменшив розмір судових витрат, оскільки з встановлених обставин вбачається, що:

- 13.04.2025 представник АТ "РУДЬ" адвокат Антоненко А.Ю. подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги в якому просив відмовити повністю у задоволені заяви про відшкодування судових витрат;

- в судовому засіданні 14.04.2025 представник АТ "РУДЬ" адвокат Антоненко А.Ю. заперечив доводи заяви позивача про ухвалення додаткової постанови про стягнення з відповідачів судових витрат та повернення судового збору з урахуванням поданого 13.04.2025 клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги та надав відповідні пояснення; просив відмовити повністю в задоволені заяви про відшкодування судових витрат.

231. Також, відповідно до ч.5 ст.129 ГПК під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

232. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст.129 ГПК, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

233. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що (І) представник АТ "РУДЬ" подавав заперечення щодо відшкодування судових витрат позивача, а також те, що (ІІ) суд може з власної ініціативи не присуджувати до стягнення судові витрати (згідно зі ст.129 ГПК), Верховний Суд вважає обґрунтованим рішення суду апеляційної інстанції про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18 000,00 грн.

234. Разом з тим, Верховний Суд не погоджується з судом апеляційної інстанції, що при визначенні витрат позивача на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції підлягає врахуванню часткове задоволення апеляційної скарги позивача та, відповідно, стягнення таких витрат із застосуванням відповідної пропорції.

235. Так, суд зазначив, що за результатами апеляційного розгляду справи, судом задоволено вимоги апеляційної скарги в частині 105 348,37 3% річних, 432 269,25 грн інфляційних втрат, що становить 36,95% від заявлених вимог (537 617,62 грн) та відмовлено у задоволенні 60,70 грн 3% річних та 917 297,16 грн пені (917 357,86 грн), що в свою чергу становить 63,05% від заявлених вимог.

236. Однак суд апеляційної інстанції не врахував ту обставину, що за результатами апеляційного розгляду справи, окрім того, що частково задоволено апеляційну скаргу позивача, також відмовлено в задоволенні апеляційних скарг обох відповідачів.

237. Також, Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у додатковій постанові від 06.07.2022 у справі №905/671/19 дійшов такого до висновку:

"24. Верховний Суд вважає, що заява ПрАТ "АКХЗ" про стягнення судових витрат не підлягає задоволенню з огляду на таке.

25. Верховний Суд бере до уваги твердження позивача про те, що він по суті позовних вимог виграв спір, адже Верховним Судом було підтримано правову позицію позивача про затвердження рішенням наглядової ради вочевидь несправедливої, заниженої вартості акцій, через що акціонер був позбавлений права на справедливу компенсацію за примусово викуплені акції.

26. Відповідно до положень ч.9 ст.129 ГПК у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

27. Отже, Верховний Суд погоджується з доводами позивача про те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача (затвердження вочевидь заниженої вартості акцій), а відтак, відповідно до ч.9 ст.129 ГПК, Верховний Суд покладає на відповідача всі судові витрати на правничу допомогу, пов`язані із розглядом справи у суді касаційної інстанції, незалежно від результатів вирішення спору".

238. Таким чином, у зв`язку із тим, що спір у справі, що переглядається, виник внаслідок неправильних дій відповідача (примусовий викуп акцій за заниженою вартістю), усі підтверджені судові витрати позивача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції підлягають стягненню з відповідачів.

239. Отже, правильним є розрахунок, наведений судом апеляційної інстанції до застосування пропорції: позивач та його представник в акті виконаних робіт від 27.03.2025 погодили вартість робіт в розмірі 116 000,00 грн зі знижкою 25%, що становить 87 000,00 грн. Проте, оскільки відмовлено у стягненні витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 18 000,00 грн, розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідачів становить 73 500,00 грн (116 000,00 грн - 18 000,00 грн = 98 000 грн; 98 000,00 грн х 25% = 24 500,00 грн; 98 000,00 грн - 24 500,00 грн = 73 500,00 грн).

240. Щодо повернення судового збору, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що він вже розглянув відповідні заперечення, а саме в постанові від 24.03.2025 дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування ухвали Господарського суду Житомирської області від 29.12.2023 про залишення позовної заяви без руху з підстав того, що для усунення недоліків позовної заяви позивачу, зокрема, необхідно було надати суду першої інстанції докази доплати судового збору в розмірі 12 147,95 грн. Поряд з цим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання про зменшення судового збору та відповідно повернення позивачу сплачену суму судового збору за розгляд справи в першої інстанції в розмірі 12 147,95 грн.

Касаційна скарга ОСОБА_4 .

241. ОСОБА_4 посилається на підставу касаційного оскарження, передбачену п.8 ч.1 ст.310 (п.4 ч.2 ст.287) ГПК та зазначає, що ухвалені судові рішення зачіпають її охоронювані законом інтереси, а також, що через те, що її не було залучено до розгляду справи, суди не належним чином, не в повному обсязі встановили обставини справи, що мають суттєве значення.

242. Згідно зі ст.17 ГПК учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

243. Відповідно до ч.1 ст.287 ГПК право на подання касаційної скарги на судове рішення мають учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки.

244. З наведеного слідує, що ГПК виокремлює коло осіб, наділених процесуальним правом на касаційне оскарження судового рішення, які умовно можна поділи на дві групи:

- учасники справи;

- особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

245. Таким чином, особи, яких не було залучено до участі у справі, звертаючись до суду касаційної інстанції, повинні довести, що оскаржуване судове рішення стосується їх прав та обов`язків.

246. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо оскаржуваним судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок. Такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

247. У розумінні положень наведеної процесуальної норми, судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто, судом має бути розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення наявні висновки суду про права та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки цієї особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не приймається до уваги.

248. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №903/825/18, від 09.07.2019 у справі №905/257/18, від 12.09.2019 у справі №905/946/18, від 12.09.2019 у справі №905/947/18, від 09.10.2020 у справі №910/12465/18.

249. ОСОБА_4 касаційну скаргу обґрунтовує тим, що саме суд апеляційної інстанції надав безпосередню оцінку діям ОСОБА_4 як голови наглядової ради, яка, на думку суду, затвердила ринкову вартість акцій товариства, що є несправедливою, що, в свою чергу, визнано протиправною поведінкою; Господарський суд Житомирської області ухвалою від 03.09.2025 відкрив провадження у справі №906/1068/25 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення справедливої ринкової вартості акцій Акціонерного товариства "Житомирський маслозавод" при проведенні процедури сквіз-аут в січні 2018 року; підставою звернення з позовом є те, що відповідач є афілійованою особою заявника публічної безвідкличної вимоги ( ОСОБА_2 ).

250. У свою чергу ОСОБА_1 у відзиві, зокрема, вказує, що суди не надавали жодної оцінки діям ОСОБА_4 як особи, що вчинила правопорушення, оскільки голосування на засіданні наглядової ради не становить порушення; фізична особа ОСОБА_4 плутає права та обов`язки голови наглядової ради АТ "РУДЬ" - ОСОБА_4 та права та обов`язки фізичної особи ОСОБА_4 ; ОСОБА_4 як заступник голови ради директорів з грудня 2023 року (коли було подано позов у справі №906/1674/23) із всіма повноваженнями голови ради директорів належним чином захищає свої права та інтереси в цій справі, оскільки до повноважень, функцій та завдань заступника голови ради директорів належать всі питання діяльності АТ "РУДЬ"; АТ "РУДЬ" та ОСОБА_2 підтвердили законність рішення наглядової ради, прийнятого під головуванням ОСОБА_4 , відповідно після такого погодження не можуть подати до неї позов в порядку регресу; апеляційний суд давав оцінку діям органів управління товариства, а не діям персонально його посадових осіб, тому права та обов`язки у межах цієї справи виникли саме по відношенню до товариства, а не до фізичної особи ОСОБА_4 ; ані відповідачі, ані представник Кудрицький Р.П. , який є також представником ОСОБА_4 , в порядку ч.1 ст.51 ГПК не заявляли про порушення прав ОСОБА_4 при розгляді справи аж до самого її завершення; ОСОБА_4 не є власницею звіту, а власником звіту є емітент як замовник оцінки, тому подача звіту не залежить від її волі як фізичної особи; відповідний експертний висновок міг замовити і ОСОБА_2 , якого представляв Кудрицький Р.П. , який є також представником ОСОБА_4 .

251. Верховний Суд відхиляє доводи скаржниці з огляду на таке.

252. Із встановлених обставин вбачається, що наглядова рада ПАТ "Житомирський маслозавод" рішенням від 09.01.2018, оформленим протоколом №88, затвердила ринкову вартість однієї акції ПАТ "Житомирський маслозавод" станом на 22.12.2017 в розмірі 10,39 грн. Ринкова вартість акцій затверджувала наглядова рада, головою якої на момент затвердження вартості акцій була одна з афілійованих осіб ОСОБА_2 - ОСОБА_4 .

253. Обставину того, що на момент затвердження ринкової вартості однієї акції ПАТ "Житомирський маслозавод", ОСОБА_4 була головою наглядової ради підтверджує й сама скаржниця.

254. Згідно з положеннями ЦК юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині (ч.1 ст.91). Юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (ч.1 ст.92).

255. Згідно з ч.1 ст.96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

256. Частиною 1 ст.51 Закону "Про акціонерні товариства" (в редакції, чинній на момент затвердження ринкової вартості однієї акції) передбачено, що наглядова рада акціонерного товариства є колегіальним органом, що здійснює захист прав акціонерів товариства і в межах компетенції, визначеної статутом та цим Законом, здійснює управління акціонерним товариством, а також контролює та регулює діяльність виконавчого органу.

257. Верховний Суд зазначав, що наглядова рада як орган, створений для захисту інтересів акціонерів, має забезпечувати рівний захист всіх акціонерів товариства і рівне ставлення до них, незважаючи на розмір пакету акцій, який їм належить. При проведенні процедури сквіз-аут наглядова рада виконує надзвичайно важливу роль - вона обирає суб`єкта оціночної діяльності і потім затверджує оцінку ринкової вартості акцій. Таким чином, саме від добросовісних, розумних дій наглядової ради при визначенні ринкової вартості акцій залежить захист інтересів всіх акціонерів (див. постанову від 15.06.2022 у справі №905/671/19).

258. Голова наглядової ради організовує її роботу, скликає засідання наглядової ради та головує на них, відкриває загальні збори, організовує обрання секретаря загальних зборів, якщо інше не передбачено статутом акціонерного товариства, здійснює інші повноваження, передбачені статутом та положенням про наглядову раду (ч.2 ст.54 Закону "Про акціонерні товариства").

259. Отже, суди попередніх інстанцій, зокрема апеляційний господарський суд, в оскаржуваних рішеннях надавали оцінку саме діям наглядової ради як органу управління товариством, а не діям ОСОБА_4 особисто, а тому відповідні судові рішення стосуються прав та обов`язків саме товариства як юридичної особи, а не ОСОБА_4 як члена (голови) колегіального органу управління товариством.

260. Також у постанові від 15.06.2022 у справі №905/671/19 Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду зазначив:

"131. … в процедурі сквіз-аут покупець (заявник публічної пропозиції) не визначає ціну, за якою викупляються акції. Ця ціна формується з об`єктивних показників (ціни, за якою вчинялися правочини з акціями емітента протягом останніх 12 місяців) та оцінки ринкової вартості акцій, яка затверджується наглядовою радою. Відтак саме емітент та його наглядова рада відіграють ключову роль у визначенні ціни, за якою примусово викупляються акції у міноритарних акціонерів.

132. Верховний Суд вважає, що оскільки ознакою домінуючого контрольного пакету акцій є наявність повного контролю над товариством з боку мажоритарного акціонера (його афілійованих осіб чи осіб, що діють з ним спільно на підставі угоди), то позивач (колишній міноритарний акціонер) має право вибору щодо відповідача, адже вигоду від викупу акцій у міноритарних акціонерів отримує насамперед товариство, у якого суттєво знижуються витрати, а також мажоритарний акціонер, який отримує повний контроль над товариством. Верховний Суд також звертає увагу, що мажоритарний акціонер може не бути покупцем акцій у процедурі сквіз-аут.

…

135. Чинне законодавство України дозволяє виступати покупцем акцій у процедурі сквіз-аут не лише особі, яка є власником домінуючого контрольного пакету акцій, але й її афілійованим особам або уповноваженим особам, які не є афілійованими, а діють на підставі угоди. Такі особи, як правило, є міноритарними акціонерами (у справі, що переглядається, компанія Barlenco Ltd (покупець) до набуття пакету акцій в процедурі сквіз-аут володіла 0,28196% акцій ПрАТ "АКХЗ", ПрАТ "Фірма верхнього одягу "Фея" володіло 0,118424%).

136. Тому відсутні підстави вважати, що саме покупець, який просто формально діяв у правовідносинах від імені групи пов`язаних / афілійованих осіб, отримав вигоду від набуття акцій за заниженою ціною. Акціонерне товариство, яке діяло під домінуючим контролем мажоритарного акціонера, покупець та афілійовані з ним особи становлять по суті єдину економічну групу, їх інтереси збігаються.

137. Більше того, оскільки законодавство передбачає можливість викупу акцій у процедурі сквіз-аут мажоритарним акціонером разом із групою міноритарних акціонерів (афілійованих з ним осіб чи таких, що діють на підставі угоди), то така можливість створює потенційне підґрунтя для зловживань. Адже покупцем акцій може виступити номінальна особа, яка не має значних активів, чи "технічна" юридична особа (спеціально створена чи придбана для участі у процедурі), які потім будуть ліквідовані чи не матимуть достатніх активів для того, щоб відповідати за зобов`язаннями.

138. Верховний Суд вважає, що обмеження міноритарного акціонера у праві звертатися з позовом про визначення суми компенсації виключно до покупця акцій істотно обмежить можливості захисту ним своїх прав.

…

145. Отже, Верховний Суд відхиляє аргументи відповідача про те, що позовні вимоги мають бути адресовані саме покупцю, тобто компанії Barlenco Ltd. Верховний Суд вважає, що міноритарний акціонер може звертатися з позовом про визначення суми компенсації, стягнення збитків або неправомірної вигоди як до покупця, так і до його афілійованих осіб чи третіх осіб, які брали участь у придбанні пакету акцій міноритаріїв у процедурі сквіз-аут, кінцевого бенефіціарного власника, а також до емітента. Формальна юридична відокремленість вказаних осіб у цьому випадку не має значення, підлягає застосуванню доктрина "підняття корпоративної завіси". Схожі за змістом висновки містяться у пунктах 5.22-5.23 постанови Верховного Суду від 28.04.2021 у справі 910/12591/18 та у постанові від 29.04.2022 у справі №905/830/21".

261. Відповідно до наведеної позиції Верховного Суду позивач (міноритарний акціонер) має право на власний розсуд визначати таке коло відповідачів, яке уможливить ефективний захист ним своїх прав. Натомість Верховний Суд не висловлювався щодо обов`язку залучати до участі у справі усіх афілійованих осіб чи осіб, що діють з спільно з мажоритарним акціонером на підставі угоди.

262. Згідно зі ст.2 Закону "Про акціонерні товариства" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) значний пакет акцій - пакет із 10 і більше відсотків простих акцій акціонерного товариства; контрольний пакет акцій - пакет із більше ніж 50 відсотків простих акцій акціонерного товариства; значний контрольний пакет акцій - пакет у розмірі 75 і більше відсотків простих акцій публічного акціонерного товариства; домінуючий контрольний пакет акцій - пакет у розмірі 95 і більше відсотків простих акцій акціонерного товариства.

263. У цій справі ОСОБА_2 повідомив НКЦПФР та ПАТ "Житомирський маслозавод", що він спільно з афілійованими особами - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі договору про узгодження дій акціонерів, які є афілійованими особами, при придбанні акцій ПАТ "Житомирський маслозавод" у всіх власників від 26.12.2017, став власником 26 479 678 штук простих іменних акцій ПАТ "Житомирський маслозавод", що складає 95,0284% від загальної кількості простих іменних акцій товариства і згідно Закону №1983-VІІІ є домінуючим контрольним пакетом акцій та про намір скористатися правами, передбаченими ст.65-2 Закону "Про акціонерні товариства" щодо обов`язкового продажу простих іменних акцій акціонерами на їх вимогу.

264. Після цього ОСОБА_2 направив ПАТ "Житомирський маслозавод" публічну безвідкличну вимогу від 10.01.2018 про придбання акцій в усіх власників акцій ПАТ "Житомирський маслозавод".

265. Тобто ОСОБА_2 був безпосереднім покупцем акцій ПАТ "Житомирський маслозавод" в процедурі сквіз-аут.

266. У зв`язку із зазначеним, обставина звернення із позовом до АТ "РУДЬ" (емітента) та ОСОБА_2 (безпосереднього покупця акцій) відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 15.06.2022 у справі №905/671/18. Залучення низки інших осіб (повного складу органів управління - наглядової ради, правління, а також оцінювача тощо) призвело б до порушення принципу процесуальної економії та унеможливило б розгляд справи в розумні строки.

267. З огляду на вказане Верховний Суд дійшов висновку, що ані мотивувальна, ані резолютивна частини постанови суду апеляційної інстанції не містять посилань, які б стосувались прав, інтересів чи обов`язків скаржниці.

268. Таким чином, в порядку статей 17, 287 ГПК, скаржниця не довела, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки.

269. Відтак, ухвалена судом апеляційної інстанції постанова, якою скасовано рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 105 348,37 3% річних, 432 269,25 грн інфляційних втрат скасував та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову, а в іншій частині рішення залишено без змін, не впливає на права та обов`язки ОСОБА_4 та не порушує її прав та законних інтересів.

270. Також Верховний Суд враховує посилання позивача, зокрема наведені у поясненнях від 12.11.2025, на те, що учасники процедури сквіз-ауту є членами однієї родини (особами першого ступеня споріднення), які на момент на момент процедури та станом на сьогоднішній день одночасно займають найвищі посади в органах управління АТ "РУДЬ" (голова наглядової ради, голова правління, перший заступник голови правління -генеральний директор).

271. За таких обставин, очевидно, що ОСОБА_4 як член органу управління товариства, а також як пов`язана з іншими акціонерами/членами керівних органів товариства особа, не могла не знати про існування відповідного судового спору і, відповідно, процесуальні дії ОСОБА_4 , зокрема, в частині оскарження судових рішень на стадії касаційного провадження можуть свідчити про зловживання правом, що не допускається.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

272. Відповідно до ч.1 ст.300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

273. Згідно із ч.1 ст.309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст.300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

274. Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновків про залишення касаційних скарг без задоволення, а рішень судів попередніх інстанцій - без змін.

275. Згідно з п.3 ч.1 ст.296 ГПК суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

276. Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 у цій справі.

Судові витрати

277. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення та закриття касаційного провадження за скаргою ОСОБА_4 , то судові витрати зі сплати судового збору за їх подання покладаються на скаржників.

Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про передачу справи №906/1674/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

2. Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 у справі №906/1674/23 закрити.

3. Касаційні скарги Акціонерного товариства "РУДЬ", ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Житомирської області від 07.11.2024 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 залишити без задоволення.

4. Рішення Господарського суду Житомирської області від 07.11.2024 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 у справі №906/1674/23 залишити без змін.

5. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.04.2025 задовольнити частково.

6. Додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.04.2025 у справі №906/1674/23 скасувати та ухвалити нове рішення.

7. Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткової постанови про стягнення з відповідачів судових витрат задовольнити частково.

8. Стягнути з Акціонерного товариства "РУДЬ" (10002, м. Житомир, вул. Івана Гонти, буд.4, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 36 750,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

9. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 36 750,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

10. Відмовити у задоволені заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткової постанови в частині стягнення з відповідачів 18 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

11. Доручити Господарському суду Житомирської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. Кібенко

Судді С. Бакуліна

(з окремою думкою)

О. Баранець