ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2025 р. Справа№ 910/5995/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Алданової С.О.

Євсікова О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХ Інвест Нерухомість"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 про повернення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХ Інвест Нерухомість"

у справі №910/5995/24 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

до 1. ОСОБА_1

2. ОСОБА_2

3. ОСОБА_3

4. ОСОБА_4

5. ОСОБА_5

6. ОСОБА_6

7. ОСОБА_7

8. ОСОБА_8

9. ОСОБА_9

10. ОСОБА_10

11. ОСОБА_11

12. ОСОБА_12

13. ОСОБА_13

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - 1. Публічного акціонерного товариства "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "НАДРА"

2. Національного банку України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - 3. Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕГАПОЛІСЖИТЛОБУД"

4. Товариство з обмеженою відповідальністю "ДХ Інвест Нерухомість"

про солідарне стягнення коштів

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

16.05.2024 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Господарського суду міста Києва позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про солідарне стягнення 1 757 389 357,57 грн.

23.07.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "ДХ Інвест Нерухомість" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним консорціумного кредитного договору №37/2012-КК від 24.09.2012, у якій заявник просив поновити йому строк на подання позовної заяви третьої особи у справі № 910/5995/24, прийняти позовну заяву третьої особи до провадження та визнати недійсним п.9.3 Консорціумного кредитного договору №37/2012- КК від 24.09.2012, укладеного між Публічним акціонерним товариством "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "НАДРА", Публічним акціонерним товариством "Банк "Кліринговий дім" та Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕГАПОЛІСЖИТЛОБУД"; визнати недійсним Консорціумний кредитний договір №37/2012-КК від 24.09.2012, укладений між Публічним акціонерним товариством "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "НАДРА", Публічним акціонерним товариством "Банк "Кліринговий дім" та Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕГАПОЛІСЖИТЛОБУД".

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду, що оскаржується

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 у справі № 910/5995/24 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХ Інвест Нерухомість" про поновлення строку на подання позову третьої особи з самостійними вимогами відмовлено. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХ Інвест Нерухомість" з доданими до неї документами повернуто заявнику.

Ухвала суду мотивована тим, що ТОВ "ДХ Інвест Нерухомість" звернулось з пропуском процесуального строку, передбаченого ч. 1 ст. 49 ГПК України, що стало підставою для відмови у поновленні строку на подання позову третьої особи.

Крім того, дослідивши правовідносини сторін суд першої інстанції зазначив, що предметом розгляду первісного позову є вимога про солідарне стягнення з відповідачів майнової шкоди, а позовна заява третьої особи стосується визнання недійсним пункту Консорціумного кредитного договору № 37/2012-КК від 24.09.2012 та зазначеного договору в цілому, тобто заявлена за окремими правовідносинами. Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги третьої особи не стосується предмета спору між позивачем і відповідачами у справі, що розглядається та її вимоги знаходиться поза межами спору у цій справі.

Оскільки позовні вимоги ТОВ "ДХ Інвест Нерухомість" не є позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, знаходиться поза межами спору у справі, не стосується предмета спору між позивачем і відповідачами у справі, суд повернув позов третьої особи з самостійними вимогами у справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із цією ухвалою, ТОВ "ДХ Інвест Нерухомість" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та направити справу для подальшого розгляду.

Із вищезазначеною ухвалою апелянт не погоджується, вважає її необґрунтованою та прийнятою на підставі неповно з`ясованих обставин із порушенням норм процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначив, що:

- оскаржуваною ухвалою суд неправомірно відмовив у поновленні строку, обмежившись лише формальним підходом та поверхневою оцінкою окремих обставин без їх комплексного аналізу;

- суд не надав належної оцінки тому факту, що до травня 2025 апелянт об`єктивно не міг знати про провадження у справі № 910/5995/24, оскільки ухвали суду поверталися за закінченням терміну зберігання, що на думку скаржника свідчить про неналежне повідомлення. Відсутність електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд» до 19.05.2025 є наслідком об`єктивних обставин, а саме проходження директором ТОВ «ДХ ІНВЕСТ НЕРУХОМІСТЬ» ОСОБА_14 військової служби у лавах Збройних Сил України, що внеможливлювало доступ до підсистеми «Електронний суд». За таких обставин, на думку скаржника, апелянт не мав можливості постійно перевіряти вебпортал «Судова влада України» та Єдиний державний реєстр судових рішень щодо можливих проваджень, пов`язаних із діяльністю Банку, ліквідація якого розпочалася 10 років тому. Апелянт вважає, що твердження суду стосовно того, що повернення ухвал суду за закінченням терміну зберігання є наслідком недбалої поведінки апелянта не знаходять свого підтвердження та є безпідставними;

- оскаржувана ухвала не містить належної оцінки сукупності об`єктивних обставин, які внеможливлювали своєчасне подання позовної заяви третьої особи з самостійними вимогами. Фактично з моменту закриття підготовчого провадження (27.02.2025) до повернення справи з апеляційного суду (вересень 2025) провадження у справі не здійснювалося. Апелянт зазначає, що з лютого по вересень 2025 р. (сім місяців) справа фактично не розглядалася судом першої інстанції. Тривале та багаторазове зупинення провадження свідчить про наявність об`єктивних перешкод для здійснення судочинства, які не залежали від волі апелянта;

- суд не врахував принцип процесуальної економії та законних очікувань апелянта;

- суд не навів конкретних мотивів, чому саме обставини пропуску строку мають суб`єктивний характер і чому вони не можуть бути визнані поважними;

- судом через надмірний формалізм не було забезпечено належного балансу між дотриманням процесуальних строків і правом апелянта на повноцінний захист своїх прав й інтересів;

- відповідно до ч. 2 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав й обов`язків, передбачених ГПК України. Оскаржувана ухвала суттєво порушує цей основоположний принцип господарського судочинства, адже позбавляє апелянта права довести обставини, на які він посилається;

- на противагу позивачу апелянт не може довести свою позицію щодо недійсності Договору, який є центральним елементом позовних вимог Фонду. Така ситуація створює очевидну нерівність у процесуальних можливостях;

- апелянт не є стороннім учасником справи, а позовні вимоги Фонду безпосередньо стосуються правових інтересів ТОВ «ДХ ІНВЕСТ НЕРУХОМІСТЬ». Відмова у поновленні строку позбавляє апелянта права захищати свої інтереси у справі, де безпосередньо розглядаються питання, що стосуються його правового становища;

- суд неправильно застосував до обставин справи визначення, що під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. Ключовим є матеріально-правовий критерій - наявність єдиного предмета спору;

- суд фактично ототожнив предмет спору з предметом позову, вказавши, що предметом розгляду справи є вимога про солідарне стягнення з відповідачів майнової шкоди. Апелянт наголошує, що це є предметом позову Фонду, а не предметом спору;

- суд правильно зазначив різницю між зустрічним позовом та позовом третьої особи, однак не застосував цю різницю до обставин справи;

- якщо питання про дійсність Договору буде вирішуватися у двох різних провадженнях, це порушуватиме принцип правової визначеності.

Доводи та заперечення позивача

Позивач у своєму відзиві не погодився з доводами апеляційної скарги та просить відмовити в її задоволенні, а оскаржену ухвалу залишити без змін.

Зокрема, позивач зазначив, що:

- у апелянта була можливість ініціювати звернення з самостійними позовними вимогами щодо предмету спору у строк до 27.02.2025, оскільки його залучено у справу ухвалою суду 08.08.2024 та у відповідності до ч. 1 ст. 49 ГПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження;

- як вбачається з раніше наданих письмових пояснень, адреса апелянта є незмінною, а саме: 01004, м. Київ, вул. Червоноармійська/Басейна, буд. 1-3/2 літ А та протягом всього часу на вказану його адресу від суду та інших учасників справи надходили чисельні листи у справі №910/5995/24. Він зобов`язаний був забезпечувати своєчасне отримання кореспонденції за адресою свого місцезнаходження. Також, у апелянта є електронний кабінет в системі ЄСІТС, який зареєстровано 19.05.2025;

- незважаючи на те, що ОСОБА_14 з 31.03.2022 мобілізувався до Збройних Сил України, але він продовжує обіймати посаду керівника (директора) ТОВ «ДХ ІНВЕСТ НЕРУХОМІСТЬ»;

- 29.05.2025 від апелянта за підписом представника ОСОБА_14. до господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення по суті спору, до яких долучено протокол опитування директора ТОВ «ДХ ІНВЕСТ НЕРУХОМІСТЬ» ОСОБА_14., що спростовує твердження апелянта про те, що він дізнався про наявність даної справи 13.05.2025, оскільки як вбачається зі змісту даного протоколу опитування, про наявність даної справи та спірних правовідносин апелянту було відомо ще 29.01.2025;

- посилання апелянта на будь-які законні очікування про те, що «справа не розглядатиметься активно» або що «після поновлення буде можливість реалізувати права» є суб`єктивними факторами, які не дають підстави вважати про поважність причин пропуску строку;

- позивач акцентує увагу на суперечливій поведінці апелянта, який аргументує про небажання перевантажувати суд і створювати паралельні провадження з аналогічними вимогами, одночасно з цим подавав апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2025 №910/5995/24 про повернення зустрічної позовної заяви ТОВ «МЕГАПОЛІСЖИТЛОБУД», будучи достеменно обізнаним про те, що й ТОВ «МЕГАПОЛІСЖИТЛОБУД» напередодні вже звернулось самостійно з апеляційною скаргою;

- заявлені позовні вимоги апелянта не є пов`язаними з первісними позовними вимогами позивача, які заявлені в порядку ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та ґрунтуються на різних підставах. Задоволення позову апелянта жодним чином не вплине на повне або часткове задоволення первісних позовних вимог позивача, що фактично виключає доцільність їх спільного розгляду. Підставами позову апелянта є спроба довести в судовому порядку, що Консорціумний кредитний договір №37/2012-КК від 24 вересня 2012 року, який укладено між ПАТ «КБ «НАДРА», ПАТ «Банк «Кліринговий дім» та ТОВ «Мегаполісжитлобуд», є недійсним фактично лише за самим фактом його укладення. Предмету та підставам позовних вимог апелянта вже надано оцінку в судових рішеннях Північного апеляційного господарського суду та Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду;

- позовні вимоги апелянта не є позовними вимогами третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору у справі №910/5995/24, у розумінні статті 49 ГПК України;

- звернення ТОВ «ДХ ІНВЕСТ НЕРУХОМІСТЬ» з окремим позовом та оскарження ухвали суду першої інстанції про його повернення є виключно проявом зловживання своїми процесуальними правами, а апеляційна скарга ТОВ «ДХ ІНВЕСТ НЕРУХОМІСТЬ» не ставить за мету виправлення конкретної судової помилки, а спрямована на свідоме, невиправдане затягування судового процесу.

Доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 263 ГПК України, та не подав суду письмових відзивів на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Алданова С.О., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2025 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 про повернення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХ Інвест Нерухомість" у справі № 910/5995/24 та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи.

23.10.2025 матеріали справи надійшли до апеляційного суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХ Інвест Нерухомість" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 у справі №910/5995/24. Закінчено проведення підготовчих дій. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі у строк до 17.11.2025 (включно). Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 17.11.2025 (включно).

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про повернення заяви заявникові.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

16.05.2024 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Господарського суду міста Києва позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про солідарне стягнення 1 757 389 357,57 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані спільним завданням майнової шкоди відповідачами 1-13 як посадовими особами ПАТ "КБ "НАДРА", внаслідок прийняття останніми необґрунтованих та недобросовісних рішень (оформлених протоколами) в складі колегіальних органів управління ПАТ "КБ "НАДРА".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/5995/24.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2024 (серед іншого) залучено до участі у справі № 910/5995/24 третіх осіб-2, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "ДХ Інвест Нерухомість" (апелянт у справі).

27.02.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження.

23.07.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "ДХ Інвест Нерухомість" звернулося з позовною заявою третьої особи до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просив:

- визнати недійсним п.9.3 Консорціумного кредитного договору № 37/2012- КК від 24.09.2012, укладеного між Публічним акціонерним товариством "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "НАДРА", Публічним акціонерним товариством "Банк "Кліринговий дім" та Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕГАПОЛІСЖИТЛОБУД";

- визнати недійсним Консорціумний кредитний договір №37/2012-КК від 24.09.2012, укладений між Публічним акціонерним товариством "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "НАДРА", Публічним акціонерним товариством "Банк "Кліринговий дім" та Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕГАПОЛІСЖИТЛОБУД".

Також заявник виклав клопотання про поновлення строку на подання ним позовної заяви, в обґрунтування якого зазначив, що:

- 13.05.2025 він вперше дізнався з веб-порталу Судова влада України та Єдиного державного реєстру судових рішень про постановлення судом першої інстанції ухвали Господарського суду м. Києва від 21.03.2025 у справі №910/5995/24;

- заявник прийняв рішення подати власну апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2025 у справі №910/5995/24 про повернення зустрічного позову ТОВ "МЕГАПОЛІСЖИТЛОБУД";

- керуючись принципами процесуальної економії та не бажаючи перевантажувати Господарський суд міста Києва, заявник не звертався окремо із позовом третьої особи до суду першої інстанції, оскільки мав обґрунтовані очікування щодо скасування ухвали Господарського суду м. Києва від 21.03.2025 у справі №910/5995/24 судом апеляційної інстанції;

- оскільки 30.06.2025 постановою Північного апеляційного господарського суду у задоволенні апеляційної скарги ТОВ "ДХ Інвест Нерухомість" відмовлено, виникла необхідність у зверненні до суду першої інстанції з позовом третьої особи з самостійними вимогами.

Оцінивши наведені заявником аргументи, суд першої інстанції дійшов таких висновків:

- законодавцем чітко встановлено строк для пред`явлення позову третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору на підставі статей 49, 180 ГПК України, що може бути реалізовано нею виключно у строк до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії;

- 27.02.2025 закрито підготовче провадження, а 23.07.2025 ТОВ "ДХ Інвест Нерухомість" подано до суду позовну заяву у порядку статті 49 ГПК України, а тому ця позовна заява подана з порушенням вимог ч. 1 ст. 49 ГПК України, оскільки така заява мала бути подана останнім у строк до закінчення підготовчого провадження;

- доказів на підтвердження того, що ТОВ "ДХ Інвест Нерухомість" дізналося про судове провадження у цій справі у травні 2025 року не надано;

- ухвали у цій справі, які направлялися на адресу ТОВ "ДХ Інвест Нерухомість", поверталися до суду за закінченням терміну зберігання, а електронний кабінет у підсистемі "Електронний суд" ТОВ "ДХ Інвест Нерухомість" зареєструвало 19.05.2025 (відповідь №14635905 про наявність зареєстрованого електронного кабінету у підсистемі "Електронний суд");

- подання апеляційної скарги на ухвалу суду, яка прийнята за результатами розгляду зустрічного позову іншого учасника судового провадження, а також розгляд апеляційним судом скарги заявника на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2025 про повернення зустрічної позовної заяви у справі №910/5995/24, жодним чином не ставить в залежність подання ТОВ "ДХ Інвест Нерухомість" позову третьої особи з самостійними вимогами;

- клопотання ТОВ "ДХ Інвест Нерухомість" не містить жодної інформації про наявність непереборних обставин, які могли б завадити третій особі скористатися наданим їй правом на подання позову.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову заявнику у поновленні пропущеного строку на подання позову третьої особи з самостійними вимогами на підставі ч. 1 ст. 49 ГПК України.

Суд першої інстанції також відхилив аргументи ТОВ "ДХ Інвест Нерухомість" про застосування положень частини першої статті 180 ГПК України, посилаючись на те, що питання строків вступу третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, врегульовано виключно у частині першій статті 49 ГПК України. Поряд з цим, вимога частини першої статті 180 ГПК України розповсюджується лише на пред`явлення зустрічного позову.

Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що предметом розгляду цієї справи є вимога про солідарне стягнення з відповідачів 1 757 389 357,57 грн майнової шкоди, завданої відповідачами 1-13 як посадовими особами ПАТ "КБ "НАДРА", внаслідок прийняття останніми необґрунтованих та недобросовісних рішень (оформлених протоколами) в складі колегіальних органів управління ПАТ "КБ "НАДРА".

Позовна заява третьої особи про визнання недійсним пункту Консорціумного кредитного договору № 37/2012-КК від 24.09.2012 та зазначеного договору в цілому заявлена за окремими правовідносинами.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги третьої особи не стосується предмета спору між позивачем і відповідачами у справі, що розглядається та її вимоги знаходиться поза межами спору у цій справі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Мотиви і джерела права, з яких виходить апеляційний суд при прийнятті судового рішення

Згідно зі статтею 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, сторони також мають ще коло прав і обов`язків, передбачених статтею 46 ГПК України.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Наведеними процесуальними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку на вчинення певних дій. Для цього учасники справи повинні вчиняти усі можливі та залежні від них дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. До позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу.

Таким чином, у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 13.03.2019 у справі № 916/3245/17, передбачене статтею 49 Господарського процесуального кодексу України право особи вступити у справу шляхом подання позову до однієї або декількох сторін не є абсолютним.

Таке право можна реалізувати лише за умови дотримання вимог процесуального законодавства.

У підготовчому засіданні 27.02.2025 суд постановив протокольну ухвалу з оформленням окремого документа про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 20.03.2025.

23.07.2025 ТОВ "ДХ Інвест Нерухомість" подано до суду позовну заяву у порядку статті 49 ГПК України.

Отже, позовна заява третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету спору подана до суду вже після закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Згідно матеріалів справи, апелянт подавав у справі пояснення та документи, що свідчить про його обізнаність з розглядом справи. Зокрема, 11.06.2025 третьою особою подано до суду першої інстанції пояснення у справі, а також ним було подано апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2025 №910/5995/24 про повернення зустрічної позовної заяви ТОВ «МЕГАПОЛІСЖИТЛОБУД».

Наведені обставини не свідчать про об`єктивну неможливість подати позовну заяву третьої особи у визначений процесуальним законом строк.

За наведених обставин колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що до травня 2025 апелянт об`єктивно не міг знати про провадження у справі №910/5995/24, оскільки ухвали суду поверталися за закінченням терміну зберігання.

Також є безпідставними посилання скаржника на проходження директором ТОВ «ДХ ІНВЕСТ НЕРУХОМІСТЬ» ОСОБА_14 військової служби у лавах Збройних Сил України, що внеможливлювало доступ до підсистеми «Електронний суд», адже, як вбачається з матеріалів справи, юридична особа (скаржник) діє через своїх представників, які не позбавлені можливості забезпечити належний юридичний супровід захисту інтересів свого клієнта. Крім того, директор ТОВ «ДХ ІНВЕСТ НЕРУХОМІСТЬ» продовжує обіймати посаду керівника (директора) цього Товариства.

Беручи до уваги твердження скаржника про те, що ліквідація Банку розпочалася 10 років тому, колегія вважає, що це прямо впливає на обов`язок апелянта перевіряти вебпортал «Судова влада України» та Єдиний державний реєстр судових рішень щодо можливих проваджень, пов`язаних із діяльністю Банку, та разом з тим забезпечити отримання поштової кореспонденції суду. Повернення ухвал суду за закінченням терміну зберігання свідчить про ухилення скаржника від дій щодо їх отримання. Причини такої поведінки скаржником не наведено.

Крім того, в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що фактично з моменту закриття підготовчого провадження (27.02.2025) до повернення справи з апеляційного суду (вересень 2025) провадження у справі не здійснювалося, тобто з лютого по вересень 2025 р. (сім місяців) справа фактично не розглядалася судом першої інстанції. У зв`язку з цим апелянт стверджує, що тривале та багаторазове зупинення провадження свідчить про наявність об`єктивних перешкод для здійснення судочинства, які не залежали від волі апелянта.

Зазначені твердження скаржника колегія вважає безпідставними та відхиляє їх, оскільки встановлений законом строк на подання позову третьої особи в порядку ст. 49 ГПК України не ставиться в залежність від перебування справи в суді першої інстанції у зв`язку з зупиненням розгляду справи.

Також заслуговують на увагу заперечення позивача про те, що апелянт аргументує про небажання перевантажувати суд і створювати паралельні провадження з аналогічними вимогами, одночасно з цим подавав апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2025 №910/5995/24 про повернення зустрічної позовної заяви ТОВ «МЕГАПОЛІСЖИТЛОБУД», будучи достеменно обізнаним про те, що й ТОВ «МЕГАПОЛІСЖИТЛОБУД» напередодні вже звернулось самостійно з апеляційною скаргою.

Колегія відхиляє доводи скаржника про те, що суд не врахував принцип процесуальної економії та законних очікувань апелянта, оскільки процесуальна економія не може бути підставою для порушення імперативних норм права.

В контексті викладеного колегія враховує, що цей принцип спрямований на ефективність суду, а не на виправлення помилок сторін. Процесуальна економія не є абсолютним принципом і не може домінувати над принципом законності та обов`язковістю дотримання встановлених законом процедур, а суб`єктивне переконання сторони в тому, що вона переможе, не є "законним очікуванням" у розумінні Конвенції про захист прав людини.

Доводи апелянта про те, що суд не навів конкретних мотивів, чому саме обставини пропуску строку мають суб`єктивний характер і чому вони не можуть бути визнані поважними не знайшли свого підтвердження, адже суд першої інстанції оцінив всі наведені ним аргументи щодо підстав пропуску процесуального строку на подання позовної заяви третьої особи та дійшов висновку, що клопотання ТОВ "ДХ Інвест Нерухомість" не містить жодної інформації про наявність непереборних обставин, які могли б завадити третій особі скористатися наданим їй правом на подання позову. В цьому випадку колегія суддів враховує, що обов`язок доведення поважності причин пропуску строку лежить виключно на заявнику (апелянті). Суд не зобов`язаний шукати виправдання за сторону.

Колегія вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що судом через надмірний формалізм не було забезпечено належного балансу між дотриманням процесуальних строків і правом апелянта на повноцінний захист своїх прав й інтересів, оскільки скаржник не навів жодної непереборної обставини, яка б заважала йому вчасно підготувати свій позов, тому його посилання на „надмірний формалізм" є лише спробою ухилитися від відповідальності за власну процесуальну бездіяльність».

В контексті викладеного колегія враховує, що:

- Право на захист не є абсолютним: Воно обмежене процесуальними рамками, які є однаковими для всіх;

- Пасивність апелянта: Якщо апелянт мав можливість подати скаргу, але не зробив цього через недбалість, то «дисбаланс» створив він сам, а не суд;

- Інтереси іншої сторони: Поновлення строку через значний пропуск процесуального строку порушує законні очікування іншої сторони на те, що справа завершена.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд неправильно застосував до обставин справи визначення, що під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи №910/5995/24 предметом первісного позову є вимога Фонду гарантування про солідарне стягнення з посадових осіб ПАТ «КБ «НАДРА», шкоди (збитків), яка заподіяна Банку та його кредиторам рішеннями та діями відповідачів, в порядку ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Матеріально-правовою підставою первісного позову є доведення обставин того, що дії та рішення посадових осіб ПАТ «КБ «НАДРА» мають ознаки складу цивільного правопорушення, та є протиправними, необґрунтованими, надмірно ризиковими та суперечили інтересам та Банку та його кредиторів, наслідком чого стало заподіяно шкоди (збитків) Банку.

В свою чергу, предметом позовної заяви третьої особи є визнання недійсним п. 9.3 Консорціумного кредитного договору №37/2012-КК від 24.09.2012, який укладено між ПАТ «КБ «НАДРА», ПАТ «Банк «Кліринговий дім» та ТОВ «Мегаполісжитлобуд» та визнання недійсним Консорціумного кредитного договору №37/2012-КК від 24.09.2012, який укладено між ПАТ «КБ «НАДРА», ПАТ «Банк «Кліринговий дім» та ТОВ «Мегаполісжитлобуд».

З наведеного вбачається, що хоча в основі спору може лежати один і той самий об`єкт (наприклад, нерухомість або договір), це не означає, що предмети спорів у різних справах є тотожними. Предмет спору визначається не лише об`єктом (майном), а й конкретними правовими наслідками, яких вимагає позивач.

Отже, попри спільний «матеріальний об`єкт» - оскаржений договір, вимоги первісного і зустрічного позову є різними.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХ Інвест Нерухомість" про визнання недійсним пункту Консорціумного кредитного договору № 37/2012-КК від 24.09.2012 та зазначеного договору в цілому, заявлена за окремими правовідносинами, у той час як предметом розгляду цієї справи є вимога позивача про солідарне стягнення з відповідачів 1 757 389 357,57 грн майнової шкоди, завданої відповідачами 1-13 як посадовими особами ПАТ "КБ "НАДРА", внаслідок прийняття останніми необґрунтованих та недобросовісних рішень (оформлених протоколами) в складі колегіальних органів управління ПАТ "КБ "НАДРА".

Враховуючи наведене, колегія відхиляє доводи скаржника про те, що суд неправильно застосував до обставин справи визначення, що під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Твердження апелянта про те, що якщо питання про дійсність Договору буде вирішуватися у двох різних провадженнях, це порушуватиме принцип правової визначеності є безпідставними, адже кожен судовий процес має свій предмет та підстави позову. Обставини, що встановлюються в одній справі, можуть мати преюдиційне значення для іншої, але це не заважає суду розглядати справу по суті.

При цьому колегія зауважує, що встановлений строк на подання позову третьої особи є обов`язковим і порушення цього строку у даному випадку пов`язано з суб`єктивним ставленням скаржника до зазначених обставин. Процесуальний закон встановлює чіткі наслідки порушення цього строку.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Мушта проти України" зазначено: "…право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання позовів, скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані."

Резюмуючи, колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку про наявність у даному випадку умов, передбачених ч. 1 ст. 49 ГПК України, необхідних для повернення позову третьої особи. Тому висновок суду попередньої інстанції про те, що позовні вимоги третьої особи не стосується предмета спору між позивачем і відповідачами у справі, що розглядається та її вимоги знаходиться поза межами спору у цій справі є обґрунтованим. Усі доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про повернення позову третьої особи.

В контексті викладено колегія враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Європейський суд з прав людини також зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

У справі, що розглядається, повернення позову третьої особи, з урахуванням тих обґрунтованих підстав, на які послався суд першої інстанції, не може вважатись порушенням прав апелянта на судовий захист, оскільки, якщо він вважає, що його право порушено, то він ен позбавлений можливості звернутись з окремим позовом в окремому судовому провадженні відповідно до вимог процесуального закону.

Отже, у справі що переглядається, суд першої інстанції належним чином суду зазначив підстави, на яких воно ґрунтуються.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Господарського суду міста Києва від 04.07.2023, відповідає загальним вимогам, встановленим статтями 227, 229, 234, 236 ГПК України, а тому правових підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.07.2023 підлягає залишенню без задоволення.

Судові витрати

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на позивача (скаржника).

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 у справі №910/5995/24 залишити без змін.

Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді С.О. Алданова

О.О. Євсіков