ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 914/2450/22(914/2348/24)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. (головуючий), суддів Васьковського О.В., Огородніка К.М.,

за участі секретаря судового засідання Громак В.О.,

учасники справи:

позивач (боржник) - Товариство з обмеженою відповідальністю "БНК-Україна",

представник позивача - Залевська І.В., адвокат за ордером (в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку за посиланням на офіційний вебпортал судової влади України vkz.court.gov.ua.),

ліквідатор "БНК-Україна" арбітражний керуючий Коваль В.В. - особисто (в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку за посиланням на офіційний вебпортал судової влади України vkz.court.gov.ua.)

відповідач - Приватне підприємство "Трансоіл Груп",

представники відповідача - Гуназа Ю.Є., адвокат, Макаров К.І., адвокат (в залі суду),

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Катма Груп",

представник третьої особи - не з`явився,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Аліум-Пром",

представник третьої особи - Пукас А.В., адвокат (в залі суду),

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку за посиланням на офіційний вебпортал судової влади України vkz.court.gov.ua.) касаційну скаргу

Приватного підприємства "Трансоіл Груп"

на рішення Господарського суду Львівської області

від 08.05.2025

у складі судді: Чорній Л.З.

та постанову Західного апеляційного господарського суду

від 02.10.2025

у складі колегії суддів: Матущак О.І. (головуючий), Скрипчук О.С., Кравчук Н.М.,

у справі за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-Україна"

до Приватного підприємства "Трансоіл Груп"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Катма Груп"

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аліум-Пром"

про стягнення 10 259 620,00 грн - відшкодування вартості майна

в межах справи №914/2450/22

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-Україна"

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст руху справи

1. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.11.2022 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-Україна" (далі - ТОВ "БНК-Україна", боржник), визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЛ-ПЕТРОЛ ТРЕЙДІНГ" (далі - ТОВ "БЕЛ-ПЕТРОЛ ТРЕЙДІНГ", кредитор) до боржника у розмірі 325 736 124,00 грн. заборгованості та 24 810,00 грн. судового збору, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів до боржника та процедуру розпорядження майном.

2. Постановою суду від 24.05.2023 припинено процедуру розпорядження майном боржника, ТОВ "БНК-Україна" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором ТОВ "БНК-Україна" призначено арбітражного керуючого Коваля Віталія Валерійовича.

3. 24.09.2024 до Господарського суду Львівської області звернулось ТОВ "БНК-Україна" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Коваля В.В. до відповідача Приватного підприємства "ТРАНСОІЛ ГРУП" (далі - ПП "ТРАНСОІЛ ГРУП", відповідач), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ТОВ "КАТМА ГРУП" та ТОВ "АЛІУМ-ПРОМ" про стягнення 10 259 620,00 грн. вартості безпідставно збереженого майна.

4. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в лютому 2022 року з території Республіки Білорусь ТОВ "БНК-Україна" здійснено ввезення, зокрема, партії дизельного пального масою 186 200 кг (за відправленням № 23157346), яке належала на праві власності позивачу та якою відповідач протиправно розпорядився.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

5. Господарський суд Львівської області рішенням від 08.05.2025 позов задовольнив частково.

Стягнув з ПП "ТРАНСОІЛ ГРУП" на користь ТОВ "БНК-Україна" 10 243 537,91 грн. вартості безпідставного збереженого майна, 15 121,60 грн. витрат на проведення експертизи, 122 918,45 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

6. Вказане рішення мотивоване тим, що позивачем доведено, що відповідачем як вантажоодержувачем за відсутності доручення відправника чи власника вантажу здійснено переадресацію вантажу на іншу станцію, ніж вказано у залізничній накладній №23157346 та передано майно (дизельне паливо), яке належить позивачу, а саме: паливо дизельне ДТ-З-К5, сорт F СТБ 1658-2015, у кількості 186 200 кг невстановленим особам. Водночас сторонами не надано доказів передачі - приймання на зберігання 186 200 кг дизельного пального позивача, чим спростовуються доводи ТОВ "АЛІУМ-ПРОМ", що пальне передане на зберігання ТОВ "АЛІУМ-ПРОМ".

7. Під час розгляду справи господарським судом першої інстанції встановлено:

7.1. В лютому 2022 року з території Республіки Білорусь ТОВ "БНК-Україна" здійснено ввезення, зокрема, партії дизельного пального масою 186 200 кг (за відправленням № 23157346).

7.2. Партія дизельного пального масою 186 200 кг придбана ТОВ "БНК-Україна" у ЗАТ "Білоруська нафтова компанія" (резидент Республіки Білорусь) на підставі Контракту № 9-4-12/211 від 28.10.2020 та додаткової угоди № 15-Н/АВ від 25.01.2022 до Контракту № 9- 4-12/211 від 28.10.2020.

7.3. Відповідно до пункту 25 накладної УМВС № 23157346 ТОВ "БНК-Україна" було зазначено власником вказаної партії дизельного пального.

7.4. У залізничній накладній УМВС №23157346 вказано, що одержувачем вказаної партії пального був відповідач - ПП "ТРАНСОІЛ ГРУП".

7.5. 23.02.2022 партія пального у складі вагонів 924870, 74951872, пройшла процедуру розмитнення на території України, що підтверджується митною декларацією форми МД-2 № UA903040/2022/005441 (відмітка станції митного оформлення ПМК 34/903 19.02.2022 ОНП 34/903 від 19.02.2022), а позивачем сплачено митні платежі, зокрема податок на додану вартість та акцизний податок.

7.6. В результаті ввезення партії дизельного пального на митну територію України позивачем зареєстровані перші примірники акцизних накладних:

- Акцизна накладна форми «П» № 262 від 19.02.2022 року підписана електронним цифровим підписом ТОВ "БНК-Україна" на 62 750,00 кг;

- Акцизна накладна форми «П» № 263 від 19.02.2022 року підписана електронним цифровим підписом ТОВ "БНК-Україна" на 62 200,00 кг;

- Акцизна накладна форми «П» № 267 від 19.02.2022 року підписана електронним цифровим підписом ТОВ "БНК-Україна" на 61 250,00 кг.

Д

о матеріалів справи долучено копії вказаних акцизних накладних, підписаних ТОВ "БНК-Україна" та квитанції про їх реєстрацію.

7.7. Листом №09/03-1 від 09.03.2022, адресованим Директору філії ЦТЛ, ПП "ТРАНСОІЛ ГРУП" просило вагони №74941121, 73924870, 74951872 по накладній №23157346, відправлені на адресу ПП "ТРАНСОІЛ ГРУП" переадресувати на станцію Переяславська Півд.-зах. зал. на під`їзну колію ТОВ «БРСМ-НАФТА».

Також, в матеріалах справи наявний наказ №219 від 10.03.2022 на переадресування вантажів на нову адресу.

7.8. Видача та реєстрація акцизних накладних позивачем підтверджується також листом ДПС України від 04.07.2023 за № 17790/6/99-00-09-03-02-06 від 04.07.2023, витяг із додатку до якого надано позивачем та досліджено апеляційним судом.

7.9. Листом Центру транспортної логістики АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" від 31.07.2023 №ЦТЛ-19/983 ліквідатору надана, зокрема, інформація про переадресування відправлення №23157346.

Згідно із отриманою інформацією, за розпорядженням ПП "ТРАНСОІЛ ГРУП" (відповідач) партію пального переадресовано на станцію Переяславська Південно-західної залізниці на під`їзну колію ТОВ "БРСМ-НАФТА" (код власника 3177, код ЄДРПОУ під`їзної колії 32054607).

Тобто судом першої інстанції правильно встановлено, що переадресування відправлення № 23157346 здійснив відповідач.

7.10. Ліквідатором ТОВ "БНК-Україна" відправлено запит на ТОВ "БРСМ-НАФТА" з вимогою протягом 3 (трьох) робочих днів надати документи на підставі яких ТОВ "БРСМ-НАФТА" отримало від ПП "ТРАНСОІЛ ГРУП" партію дизельного пального, яка була власністю ТОВ "БНК-Україна", слідувала за відправленням № 23157346 та була злита на нафтобазі, яка розташована за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, с. Переяславське, вул. Шевченка.

7.11. У відповідь на вказаний лист ТОВ "БРСМ-НАФТА" повідомило, що не отримувало пальне, яке зазначене у вимозі, однак надало перелік суб`єктів господарювання, які здійснювали господарську діяльність на нафтобазі яка розташована за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, с. Переяславське, вул. Шевченка.

7.12. Ліквідатором ТОВ "БНК-Україна" надіслано вимоги до вказаних суб`єктів господарювання, зокрема, ТОВ "КАТМА ГРУП". У відповідь на запит ліквідатора, ТОВ "КАТМА-ГРУП" повідомило, що «…в кінці лютого 2022 року, після початку повномасштабної агресії Російської Федерації проти України, ракетними ударами була пошкоджена нафтобаза, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, смт. Глеваха. Враховуючи цей факт, в середині березня 2022 року керівництво ПП "ТРАНСОІЛ ГРУП" та ТОВ "АЛУМ-ПРОМ" звернулося до ТОВ "КАТМА ГРУП" з проханням допомогти перевантажити паливо дизельне…». Також, ТОВ "КАТМА-ГРУП" зазначило: «…При цьому, вищезазначеними підприємства були надані В "КАТМА ГРУП" сканкопії товаросупроводжуючих документів, відповідно до змісту яких - вантажоодержувачем палива дизельного є ПП "ТРАНСОІЛ ГРУП" (Україна, Київська область, Києво-Святошинський район, здійснити таке перевантаження на своїй нафтобазі (знаходиться на праві оренди), що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Переяславське, вул. Шевченка. Для перевантаження палива дизельного із з/д цистерн у автомобільні цистерни, ТОВ "КАТМА ГРУП" на безоплатній основі надало у тимчасове користування ПП ТОВ "АЛІУМ-ПРОМ" відповідне обладнання нафтобази (враховуючи час - документальне оформлення такого користування не здійснювалося). Як наслідок, дизельне пальне із зазначених з/д цистерн по місцю знаходження нафтобази ТОВ "КАТМА ГРУП" було перевантажено у автомобільні цистерни…».

Після завантаження дизельного пального в автомобільні цистерни доля дизельного пального позивачу не відома.

7.13. Ліквідатор ТОВ "БНК-Україна" звертався з вимогою до ПП "ТРАНСОІЛ ГРУП" за вх. №01-27/914/2450/22/274 від 25.08.2023 про сплату 19 114 207,25 грн заборгованості вартості 293,850 тонн бензину та 186,200 тонн дизельного пального, що підтверджується Вимогою про сплату заборгованості вих № 01-27/914/2450/22/274 від 25.08.2023, копія якого додана до матеріалів справи.

7.14. У відповіді на вимогу ліквідатора від 20.09.2023 за №23-09-20/1 ПП "ТРАНСОІЛ ГРУП" зазначило, що не здійснювало набуття права власності на майно ТОВ "БНК-Україна" - партію дизельного пального, яка слідувала відправленням №23157346 та партію бензину, яка слідувала відправленням №2332825.

7.15. 12.01.2024 ліквідатор ТОВ "БНК-Україна" звернувся з повторною вимогою до ПП "ТРАНСОІЛ ГРУП" про сплату 19 114 207,25 грн заборгованості. Вказана вимога залишилася не виконаною ПП "ТРАНСОІЛ ГРУП".

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

8. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.10.2025 апеляційну скаргу ПП "ТРАНСОІЛ ГРУП" залишено без задоволення, рішення Господарського суду Львівської області від 08.05.2025 у справі № 914/2450/22 (914/2348/24) - без змін.

9. Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, апеляційний господарський суд вказав на те, що відповідач безпідставно передав партію дизельного пального, яка слідувала за відправленням № 23157346 загальною масою 186 200 кг без згоди власника - ТОВ "БНК-Україна".

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про подальший рух партії дизельного пального, та доказів того, кому пальне було відпущене чи продане відповідачем.

За висновками суду апеляційної інстанції, саме відповідач зобов`язаний здійснити відшкодування його вартості на користь позивача у розмірі 10 243 537,91 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

10. ПП "ТРАНСОІЛ ГРУП" звернулось з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Львівської області від 08.05.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.10.2025 у справі №914/2450/22 (914/2348/24), з вимогою прийняти у справі нове рішення, яким в позовних вимогах ТОВ "БНК-Україна" до ПП "ТРАНСОІЛ ГРУП" про стягнення 10 259 620,00 грн. вартості безпідставно збереженого майна відмовити в повному обсязі.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

11. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №914/2450/22 (914/2348/24) було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Васьковського О.В., суддя - Огороднік К.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2024.

12. Ухвалою Верховного Суду від 22.10.2025 відкрито касаційне провадження у справі №914/2450/22 (914/2348/24) за касаційною скаргою ПП "ТРАНСОІЛ ГРУП" на рішення Господарського суду Львівської області від 08.05.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.10.2025, датою проведення судового засідання визначено 18.11.2025.

Зупинене виконання рішення Господарського суду Львівської області від 08.05.2025 та постанови Західного апеляційного господарського суду від 02.10.2025 у справі № 914/2450/22 (914/2348/24) до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

13. 13.11.2025 до Верховного Суду від ТОВ "БНК-Україна" та ТОВ "АЛІУМ-ПРОМ" надійшли відзиви на касаційну скаргу ПП "ТРАНСОІЛ ГРУП".

14. 17.11.2025 до Верховного Суду від представників ПП "ТРАНСОІЛ ГРУП" надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

15. Ухвалою Верховного Суду від 18.11.2025 відкладено розгляд касаційної скарги ПП "ТРАНСОІЛ ГРУП" на рішення Господарського суду Львівської області від 08.05.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.10.2025 у справі № 914/2450/22 (914/2348/24).Датою судового засідання визначено 09.12.2025, про що повідомлено учасників справи.

Ухвалено проведення судового засідання в режимі відеоконференції здійснити за допомогою системи відеоконференцзв`язку за посиланням на офіційний вебпортал судової влади України vkz.court.gov.ua.

16. 03.12.2025 до Суду від ТОВ "БНК-Україна" надійшли додаткові пояснення у справі.

17. Представники ПП "ТРАНСОІЛ ГРУП" в судовому засіданні 09.12.2025 (в залі суду) повністю підтримали вимоги касаційної скарги за доводами викладеними в ній, просили рішення Господарського суду Львівської області від 08.05.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.10.2025 у справі №914/2450/22(914/2348/24) скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким в позовних вимогах ТОВ "БНК-Україна" до ПП "ТРАНСОІЛ ГРУП" про стягнення 10 259 620,00 грн. вартості безпідставно збереженого майна відмовити в повному обсязі.

18. Представниця третьої особи ТОВ "АЛІУМ-ПРОМ" в засіданні суду 09.12.2025 (в залі суду) підтримала вимоги касаційної скарги за доводами скаржника.

19. Ліквідатор ТОВ "БНК-Україна" арбітражний керуючий Коваль В.В. та представниця арбітражного керуючого в судовому засіданні 09.12.2025 (в режимі відеоконференції) проти вимог та доводів касаційної скарги заперечили з підстав викладених у Відзиві на касаційну скаргу та додаткових поясненнях у справі, просили Суд рішення Господарського суду Львівської області від 08.05.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.10.2025 у справі №914/2450/22(914/2348/24) залишити без змін.

20. Інші учасники провадження у справі у судове засідання повноважених представників не направили.

Про дату, час та місце розгляду касаційної скарги учасники справи були повідомлені належним чином.

Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників учасників судового процесу, які не з`явились.

21. Верховний Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання - 09.12.2025 та безпосередньо в цей день від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом касаційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у судовому засіданні 09.12.2025. Були відсутні і ніші обставини, що унеможливлювали розгляд справи у судовому засіданні 09.12.2025 .

22. Враховуючи положення Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX), Указу Президента України від 20.10.2025 № 793/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 21.10.2025 №4643-IX), Верховний Суд розглядає справу № 914/2450/22(914/2348/24) у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника

(ПП "ТРАНСОІЛ ГРУП")

23. В обґрунтування вимог касаційної скарги заявник посилається на положення пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України та зазначає про порушення положень статей 1212, 1213 ЦК України за неврахування висновків Верховного Суду викладених у постанові від 02.10.2013 у справі № 6-88цс13, від 29.10.2014 у справі № 910/1620/13, від 06.11.2014 у справі № 922/1136/13, від 02.03.2016 у справі № 6-3090цс15, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18, від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19.

Доводи позивача

(ТОВ "БНК-Україна")

24. Позивач доводить, що застосування правил, передбачених частиною другою статті 1213 ЦК України, у цій справі зумовлене неможливістю повернення майна (186 200,00 кг. Дизельного пального), оскільки таке майно було передано ПП "ТРАНСОІЛ ГРУП" третій особі ТОВ "АЛІУМ-ПРОМ".

25. Щодо доводів скаржника, позивач вказує на те, що постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник в обґрунтування вимог касаційної скарги, були прийняті, виходячи з інших підстав позову, за іншої, ніж у цій справі (№914/2450/22 (914/2348/24) фактично-доказової бази та за інших обставин, встановлених попередніми судовими інстанціями, і за іншими поданими сторонами та оцінених судами згідно з вимогами процесуального закону доказами, залежно від яких й прийнято судове рішення, тобто зазначені справи і ця справа, в якій подано касаційну скаргу, є відмінними за істотними правовими ознаками.

Доводи третьої особи

(ТОВ "АЛІУМ-ПРОМ")

26. Третя особа доводить, що суди першої та апеляційної інстанції не дотримались вимог положення статті 236 ГПК України щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи, що є порушенням норм процесуального права, що в свою чергу призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення Господарського суду Львівської області від 08.05.2025 року та постанову від 02.10.2025 року Західного апеляційного господарського суду у справі № 914/2450/22 (914/2348/24) повністю з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

27. Відповідно до вимог частини 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

28. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

29. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

30. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

31. Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

32. За приписами частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

33. Згідно з положеннями статей 2, 4, 5 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Тому задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

34. Аналіз положень КУзПБ дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який передбачає концентрацію спорів, стороною яких є боржник, у межах справи про банкрутство задля судового контролю в межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів.

35. Так, відповідно до положень статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

36. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Наведена норма кореспондується з пунктом 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів.

37. Відповідно до положень статті 2 ГПК України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права (законного інтересу) в разі його порушення, невизнання або оспорювання, у тому числі в судовому порядку. Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

38. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

39. Позивач як особа, якій належить право на звернення до суду з позовом за захистом свого права та інтересу, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, що потребують судового захисту, та спосіб захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №334/3161/17, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі).

40. У справі про банкрутство арбітражний керуючий діє в залежності від процедури, що застосовується до боржника (юридичної особи), як розпорядник майна, ліквідатор, керуючий санацією. Тобто арбітражний керуючий у справі про банкрутство діє не від себе особисто та не у власних інтересах як самостійний відособлений учасник провадження, якщо тільки в такій справі не вирішується судом питання про призначення конкретної кандидатури арбітражного керуючого на участь у справі, не оскаржуються його дії (бездіяльність) під час здійснення відповідних повноважень у справі про банкрутство тощо.

41. Крім того, згідно з приписами частини першої статті 59 цього Кодексу одним із наслідків ухвалення господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури є припинення повноважень органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, звільнення з роботи членів виконавчого органу (керівник) банкрута у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припинення повноважень власника (органу, уповноваженого управляти майном) майна банкрута).

42. Отже, у процедурі ліквідації боржника процесуальний статус та права ліквідатора визначаються його повноваженнями та обов`язками у справі про банкрутство, зокрема по відношенню до боржника, а тому під час реалізації відповідних повноважень та виконанні обов`язків ліквідатор завжди діє саме від імені боржника, а особа, в інтересах якої він діє, визначається конкретними повноваженнями та обов`язками, які ліквідатор реалізує (виконує) в тих чи інших правовідносинах.

43. Отже, в силу приписів частини першої статті 61 КУзПБ саме ліквідатор з дня свого призначення, зокрема, приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

44. Предметом судового розгляду, в межах справи про банкрутство ТОВ "БНК-Україна", є вимоги Боржника в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Коваля В.В. до ПП "ТРАНСОІЛ ГРУП" про стягнення 10 259 620,00 грн. вартості безпідставно збереженого майна.

45. Як встановлено судами попередніх інстанцій, вимоги позивача обґрунтовані тим, що в лютому 2022 року з території Республіки Білорусь ТОВ "БНК-Україна" здійснено ввезення, зокрема, партії дизельного пального масою 186 200 кг (за відправленням № 23157346), яке належала на праві власності позивачу та якою відповідач протиправно розпорядився. Власником вказаної партії дизельного пального є Позивач, ПП "ТРАНСОІЛ ГРУП", відповідно до інформації АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ", є одержувачем вказаної партії пального.

46. Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 за № 457 затверджено Статут залізниць, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (стаття 2 Статуту).

47. Згідно із статтею 6 Статуту накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

48. Абзацами першим, другим і п`ятим статті 23 Статуту передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

49. Відповідно до статті 44 Статуту залізниць України залізниця може на заяву відправника, одержувача змінити станцію призначення вантажу, прийнятого до перевезення (переадресувати вантаж), з оплатою витрат за договірним тарифом. За час затримки вагонів (контейнерів) в очікуванні переадресування справляється плата, встановлена згідно з статтею 119 цього Статуту. Час затримки обчислюється з моменту, коли минуло дві години після повідомлення про прибуття вантажу.

50. Згідно з статтею 45 Статуту залізниць України в усіх випадках зміни одержувача або станції призначення вантажу підприємство, організація, громадяни, за заявою яких здійснено таку зміну, є відповідальними перед попереднім одержувачем за наслідки такої зміни і зобов`язані відрегулювати розрахунки між відправниками, попередніми адресатами та фактичними одержувачами.

51. Як передбачено пунктом 1 Правил переадресування вантажів, затверджених наказом Мінтрансу України від 20.08.2001 за № 542, з наступними змінами та доповненнями, зміна станції призначення або разом з нею і одержувача вантажу (переадресування) здійснюється у порядку, передбаченому статтею 44 Статуту залізниць України. Переадресування здійснюється за заявою відправника, одержувача або експедитора (за дорученням), які є відповідальними перед попереднім одержувачем за наслідки такої зміни і зобов`язані відрегулювати розрахунки між відправниками, попередніми адресатами та фактичними одержувачами.

52. Пунктом 2 вказаних Правил зазначено, що переадресування вантажу дозволяється посадовою особою Укрзалізниці або її структурного підрозділу, на ім`я якої надається заява. Перелік уповноважених осіб Укрзалізниці та її структурних підрозділів, посадовими обов`язками яких передбачено надання дозволу на переадресування, визначається Укрзалізницею. Заява може надаватися через начальника станції відправлення або станції, на якій буде переадресовуватися вантаж. У цьому разі начальник станції звертається за дозволом на переадресування до відповідного підрозділу Укрзалізниці або її відповідного структурного підрозділу.

53. Згідно з встановленими обставинами справи відповідачем, як вантажоодержувачем, за відсутності доручення відправника чи власника вантажу здійснено переадресацію вантажу за залізничною накладною № 23157346 на станцію Переяславська Південно-західної залізниці на під`їзну колію ТОВ "БРСМ-НАФТА" (код власника 3177, код ЄДРПОУ під`їзної колії 32054607).

54. За встановлених обставин, суди дійшли висновку, що саме відповідач здійснив розпорядження на переадресацію партії пального та в подальшому отримав пальне, яке належало позивачу.

55. Водночас судами встановлено факт укладення 28.12.2018 між ТОВ "БНК-Україна" (поклажодавець) та ТОВ "АЛІУМ-ПРОМ" (зберігач) договору зберігання № 510/АМ-18, проте учасниками справи не підтверджено належними та допустимими доказами (відсутній підписаний акт прийому-передачі товару) факт передання та отримання товару - 186 200 кг дизельного пального позивача, на зберігання.

56. Згідно статті 41 Конституції України, статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

57. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом власності.

58. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

59. Згідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що передбачено статтею 387 ЦК України. Тобто, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває не на підставі укладеного з власником договору.

60. Відповідно частин 1 та 2 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

61. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

62. У кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

63. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19).

64. Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

65. Тлумачення статті 1213 ЦК України дає підстави для висновку, що відшкодування вартості безпідставно збереженого майна застосовується у випадку встановлення неможливості повернення майна в натурі, що може бути пов`язане зі знищенням речі, її переробленням, втратою, протиправною передачею третій особі тощо.

66. Враховуючи, що позивачем заявлені вимоги про відшкодування вартості безпідставно набутого майна відповідно до норм частини другої статті 1213 ЦК України, до предмету доказування у цій справі входять: 1) набуття відповідачем майна або його збереження за рахунок іншої особи (позивача); 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали; 3) неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно, зокрема, внаслідок його знищення, загублення або передачі його набувачем третій особі тощо; 4) вартість (ринкова) майна, що визначена на момент розгляду судом справи.

67. Відтак, на підставі матеріалів справи, судами встановлено, що відповідачем як вантажоодержувачем за відсутності доручення відправника чи власника вантажу здійснено переадресацію вантажу на іншу станцію, ніж вказано у залізничній накладній №23157346 та передано майно (дизельне паливо), яке належить позивачу, а саме: паливо дизельне ДТ-З-К5, сорт F СТБ 1658-2015, у кількості 186 200 кг невстановленим особам.

68. Водночас, відповідно до меж розгляду справ судом касаційної інстанції, визначених статтею 300 ГПК України, зокрема частини другої названої статті, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

69. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18), встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 300 ГПК України.

70. Враховуючи встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини, колегія суддів погоджується з висновками судів про доведеність підстав для відшкодування вартості 186 200 кг дизельного пального, що належить на праві власності позивачу у розмірі 10 243 537,91 грн., саме відповідачем - ПП "ТРАНСОІЛ ГРУП".

Щодо доводів касаційної скарги

71. Як вже зазначалось, касаційну скаргу позивач, зокрема, аргументував пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

72. За змістом пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

73. Для касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення з наведеної підстави наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

74. Суд звертає увагу, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні правовідносини.

75. Верховний Суд неодноразово наголошував, що підставою для касаційного оскарження судових рішень за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України є неврахування висновку саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

76. Відповідно, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

77. Проте, такого застосування норми права судами попередніх інстанцій, колегією суддів під час касаційного провадження не встановлено.

78. Відтак, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції. За своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

79. Посилання скаржника та третьої особи на рішення у справі №914/2450/22 (914/690/24) зводяться до переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень касаційного суду.

80. Порушень норм процесуального права, які б призвели до прийняття по суті невірного рішення або є підставами для обов`язкового скасування оскарженого судового рішення (частина 1 статті 310 ГПК України), колегією суддів під час касаційного провадження не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

81. Відповідно до пункту 1) частини 1 статті 308 ГПК України, суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

82. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 ГПК України).

83. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

84. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

85. Враховуючи наведене вище, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав задоволення касаційної скарги та необхідність залишення оскаржених судових рішень без змін.

Судові витрати

86. У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенням без змін оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на заявника.

На підставі викладеного та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного підприємства "Трансоіл Груп" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 08.05.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.10.2025 у справі №914/2450/22 (914/2348/24) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді О.В. Васьковський

К.М. Огороднік