ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2025 р. Справа № 911/1896/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сибіги О.М.

суддів: Гончарова С.А.

Тищенко О.В.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 18.12.2025

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Боедем"

на рішення Господарського суду Київської області від 19.06.2025

повний текст рішення складено 28.07.2025

та

на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 21.08.2025

повний текст додаткового рішення складено 04.09.2025

у справі № 911/1896/24 (суддя Бабкіна В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Боедем"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Новоспецстрой"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестхолдінг"

треті особи, без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Гігантік Оушен"

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "НП Проджект"

про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод у здійсненні права розпорядження своїм майном, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Боедем" (позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом (з урахуванням заяви про зміну підстав позову) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новоспецстрой" (відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестхолдінг" (відповідач-2), в якому викладено позовні вимоги, щоб в судовому порядку:

- витребувати від ТОВ "Новоспецстрой" та ТОВ "Вестхолдінг" до власності ТОВ "Боедем" нерухоме майно - земельну ділянку з кадастровим номером :01:015:5399 площею 0,3659 га за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, земельна ділянка 10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224) та земельну ділянку з кадастровим номером :01:015:5400 площею 0,214 га за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, земельна ділянка 10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224);

- усунути перешкоди у здійсненні ТОВ "Боедем" права розпорядження своїм нерухомим майном шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису № 48395330 від 10.11.2022 про право оренди ТОВ "Вестхолдінг" на земельну ділянку з кадастровим номером :01:015:5399 площею 0,3659 га за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вулиця Велика Кільцева, земельна ділянка 10 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 224) та запису № 48397703 від 10.11.2022 про право оренди ТОВ "Вестхолдінг" на земельну ділянку з кадастровим номером :01:015:5400 площею 0,214 га за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вулиця Велика Кільцева, земельна ділянка 10 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 224).

Позовні вимоги мотивовано незаконною передачею спірних земельних ділянок у якості внеску до статутного капіталу відповідача-1 та подальшою їх передачею в оренду відповідачу-2.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/1896/24, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.01.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.06.2025 у справі № 911/1896/24 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що позивачем не доведено наявності порушеного права та підстав для витребування від відповідачів спірного майна та скасування записів про право оренди земельних ділянок відповідачем-2, тому позовні вимоги ТОВ "Боедем" у задоволенню не підлягають.

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 21.08.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Новоспецстрой" про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат у справі № 911/1896/24 задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Боедем" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Новоспецстрой" 60 000,00 грн. витрат на правову допомогу. У задоволенні решти вимог відмовлено.

В обґрунтування прийнятого додаткового рішення судом першої інстанції зазначено, що враховуючи заперечення позивача щодо неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу, розумним розміром витрат на послуги адвоката відповідача-1, які підлягають відшкодуванню за рахунок позивача у даній справі, є 60 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Київської області від 19.06.2025 у справі № 911/1896/24, 18.08.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Боедем" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 19.06.2025 у справі № 911/1896/24 та прийняти нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, безпідставним та таким, що не відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи, а також таким, що ухвалено судом першої інстанції з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду, в зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2025 матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Боедем" у справі № 911/1896/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Мальченко А.О., судді: Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2025 відкрито апеляційне провадження у справі № 911/1896/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Боедем" на рішення Господарського суду Київської області від 19.06.2025.

16.09.2025 до Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Новоспецстрой" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги підтримує, просить апеляційну скаргу задовольнити. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до того, що матеріали справи не містять доказів визнання недійсним рішення зборів учасників ТОВ "Боедем" від 07.11.2017, оформленого протоколом № 7мсв/11, на підставі якого відбулось первісне відчуження спірних земельних ділянок, що свідчить про волю ТОВ "Боедем" щодо розпорядження своїм майном, тому таке рішення не порушує прав як самого товариства, так і його учасників. Враховуючи недоведеність незаконності первісного вибуття спірного майна з володіння позивача, підстави для витребування майна у відповідачів, які відповідають критеріям добросовісного набувача, відсутні.

23.09.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Боедем" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Київської області від 21.08.2025 у справі № 911/1896/24 та ухвалити нове, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Новоспецстрой" про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат у справі № 911/1896/24 залишити без розгляду. Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що оскаржуване додаткове рішення є необґрунтованим, безпідставним та таким, що не відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи, а також таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права без врахування висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги) раніше визначеному головуючому судді (складу суду) від 23.09.2025 матеріали апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Боедем" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2025 у справі № 911/1896/24 передано на розгляд раніше визначеній колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Мальченко А.О., судді: Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 відкрито апеляційне провадження у справі № 911/1896/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Боедем" на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 21.08.2025, розгляд апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Боедем" на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 21.08.2025 та на рішення Господарського суду Київської області від 19.06.2025 у справі № 911/1896/24 об`єднано в одне апеляційне провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2025 заяву суддів Мальченко А.О., Тищенко А.І., Михальської Ю.Б. про самовідвід від розгляду справи № 911/1896/24 за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Боедем" на рішення Господарського суду Київської області від 19.06.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 21.08.2025 задоволено. Матеріали справи № 911/1896/24 передано для повторного автоматизованого розподілу.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги) раніше визначеному головуючому судді (складу суду) від 06.10.2025 матеріали справи № 911/1896/24 за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Боедем" на рішення Господарського суду Київської області від 19.06.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 21.08.2025 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Ходаківська І.П., судді: Владимиренко С.В., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 у справі № 911/1896/24 заяву суддів Північного апеляційного господарського суду Ходаківської І.П., Владимиренко С.В. та Демидової А.М. про самовідвід від розгляду справи № 911/1896/24 задоволено. Матеріали справи № 911/1896/24 передано для повторного автоматизованого розподілу.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги) раніше визначеному головуючому судді (складу суду) від 14.10.2025 матеріали справи № 911/1896/24 за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Боедем" на рішення Господарського суду Київської області від 19.06.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 21.08.2025 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Тищенко О.В., Гончаров С.А.

17.10.2025 ухвалою Північного апеляційного господарського суду новоутвореною колегією прийнято до свого провадження справу № 911/1896/24 за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Боедем" на рішення Господарського суду Київської області від 19.06.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 21.08.2025 та призначено розгляд справи на 20.11.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2025 розгляд справи відкладено на 18.12.2025.

Розглянувши матеріали справи, апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Боедем" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 19.06.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 21.08.2025 у справі № 911/1896/24 без змін, з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно було встановлено Господарським судом Київської області та перевірено судом апеляційної інстанції, як зазначає позивач у позовній заяві, ТОВ "Боедем" є власником нерухомого майна - земельної ділянки з кадастровим номером :01:015:5021 площею 0,5799 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224).

07.11.2017 прийнято рішення зборів учасників ТОВ "Боедем", оформлене протоколом № 7/11, про входження ТОВ "Боедем" до складу учасників ТОВ "Гігантік Оушен" з часткою в статутному капіталі 70%, сформувавши цю частку в майновій формі, а саме шляхом внесення до статутного капіталу ТОВ "Гігантік Оушен" земельної ділянки з кадастровим номером :01:015:5023 площею 1,4011 га, земельної ділянки з кадастровим номером :01:015:5024 площею 0,3251 га, земельної ділянки з кадастровим номером :01:015:5021 площею 0,5799 га та надання повноважень Генеральному директору Товариства ОСОБА_1 діяти від імені Товариства на Загальних зборах Учасників ТОВ "Гігантік Оушен" щодо здійснення всіх необхідних дій, в тому числі голосувати з усіх питань порядку денного, підписувати протоколи, статут, всі документи та довіреності, необхідні для проведення змін до державної реєстрації ТОВ "Гігантік Оушен".

Вказане рішення прийнято від імені учасників ТОВ "Боедем" та підписано одноосібно Компанією "Адел Холдінг ЛТД" та, як зазначено в тексті протоколу від 07.11.2017 № 7/11, "частка статутного капіталу якої становить 61,4%".

Компанія "Адел Холдінг ЛТД" свого часу набула статус учасника ТОВ "Боедем" на підставі договору купівлі-продажу в статутному капіталі від 02.10.2017, укладеному між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Компанію "Адел Холдінг ЛТД".

За доводами позивача, укладення вказаного договору купівлі-продажу в статутному капіталі ТОВ "Боедем" від 02.10.2017 здійснено після реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань змін до установчих документів ТОВ "Боедем" щодо визначення частки ОСОБА_2 в розмірі 57,6% у статутному капіталі ТОВ "Боедем", які проведено 26.09.2017 державним реєстратором Солом`янської районної у м. Києві державної реєстрації Бондаренко Л.М., номер запису №9001764.

Крім того, позивач зазначає, що до набуття Компанію "Адел Холдінг ЛТД" прав та обов`язків учасника ТОВ "Боедем" приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовою В.М. внесено відповідні зміни в державному реєстрі шляхом державної реєстрації змін до установчих документів ТОВ "Боедем" (запис від 02.10.2017 № 100764).

Водночас, наказом від 24.01.2018 № 215/5 "Про скасування реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та рішень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно" Міністерства юстиції України скасовано реєстраційні дії, зокрема: "... від 26.09.2011 №9001764 "Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи", проведену державним реєстратором Солом`янської районної у м. Києві державної реєстрації Бондаренко Л.М. …; ...від 02.10.2017 №1001764 "Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи", проведену приватним, нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовою В.М. ... ".

Після оприлюднення наказу Міністерства юстиції України від 24.01.2018 № 215/5 про скасування реєстраційних дій, ТОВ "Гігантік Оушен", на користь якого здійснено безоплатне відчуження нерухомого майна ТОВ "Боедем", жодних дій щодо повернення безпідставно отриманого майна, належного ТОВ "Боедем" - земельної ділянки з кадастровим номером :01:015:5024 площею 0,3521 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224) шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису від 13.11.2017 № 23333714 про право власності ТОВ "Гігантік Оушен" на вказану земельну ділянку та поновлення запису про право власності ТОВ "Боедем", яке є добросовісним володільцем цього майна, вчинено не було.

Позивач зазначає, що фактичне володіння та користування ТОВ "Боедем" як нерухомим майном - нежитловими будівлями загальною площею 4409,5 кв.м за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вулиця Велика Кільцева, будинок 10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24), так і земельною ділянкою, розташованою під цією будівлею, з кадастровим номером :01:015:5024 площею 0,3521 га за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вулиця Велика Кільцева, земельна ділянка 10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224) не переривалось і продовжує тривати і на даний час.

Також позивач наголошує, що імперативними нормами Земельного кодексу України прямо передбачено перехід права власності на земельну ділянку виключно до власника об`єкта нерухомого майна, який розміщений на такій земельній ділянці. В той же час, вказане рішення зборів ТОВ "Боедем" від 07.11.2017, оформлене протоколом № 7/11, не містить рішення про відчуження об`єкту нерухомого майна - нежитлових будівель, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:015:5024 площею 0,3521 га, тобто вказане рішення загальних зборів ТОВ "Боедем" прямо суперечить імперативним нормам Земельного кодексу України і, відповідно, порушує публічний порядок, встановлений нормами Земельного кодексу України.

На твердження позивача, за відсутності юридичного факту реєстрації в державному реєстрі змін складу учасників новий власник частки у статутному капіталі не має права участі в господарському товаристві, зокрема й приймати рішення від імені учасника товариства та підписувати протоколи зборів учасників товариства.

Посилаючись на положення статей 203, 215, 228 Цивільного кодексу України позивач зазначає, що наявність факту скасування наказом Міністерства юстиції України від 24.01.2018 № 215/5 реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо змін до установчих документів ТОВ "Боедем" свідчить про те, що рішення зборів учасників ТОВ "Боедем" від 07.11.2017, оформленого протоколом № 7/11, є правочином, який порушує публічний порядок, тобто є нікчемним.

Позивач також вказує, що Вищим господарським судом України скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 у справі № 910/11503/16 щодо визнання права ОСОБА_2 на частку 57,6% у статутному капіталі ТОВ "Боедем", що свідчить про те, що договір купівлі-продажу в статутному капіталі ТОВ "Боедем" від 02.10.2017 між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Компанію "Адел Холдінг ЛТД", є правочином, який порушує публічний порядок, тобто є нікчемним.

Позивач вказує, що на виконання рішення зборів учасників ТОВ "Боедем" від 07.11.2017, оформленого протоколом № 7/11, між ТОВ "Боедем" та ТОВ "Гігантік Оушен" 10.11.2017 підписано акт приймання-передачі, відповідно до якого ТОВ "Боедем" передає ТОВ "Гігантік Оушен", а останнє приймає в якості вкладу до статутного капіталу майно - земельні ділянки з кадастровими номерами :01:015:5023 площею 1,4011 га, :01:015:5024 площею 0,3251 га та :01:015:5021 площею 0,5799 га.

На підставі рішення зборів учасників ТОВ "Боедем" від 07.11.2017, оформленого протоколом № 7/11, та акта приймання-передачі нерухомого майна між ТОВ "Боедем" та ТОВ "Гігантік Оушен" від 10.11.2017, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 13.11.2017 внесено запис про право власності № 23333714, яким право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:015:5021 площею 0,5799 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224) зареєстровано за ТОВ "Гігантік Оушен". Внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності ТОВ "Гігантік Оушен" на земельну ділянку з кадастровим номером :01:015:5021 площею 0,5799 га підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.11.2017 № 104034042.

14.12.2017 ТОВ "Гігантік Оушен" створено нову юридичну особу - ТОВ "НП Проджект", статутний капітал якої сформовано за рахунок двох земельних ділянок з кадастровим номером :01:015:5023 площею 1,4011 га та кадастровим номером :01:015:5021 площею 0,5799 га.

Формування статутного капіталу ТОВ "НП Проджект" за рахунок вищевказаних земельних ділянок підтверджується копією протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Гігантік Оушен" від 13.12.2017 № 5.

Як зазначає позивач, в липні 2018 року ТОВ "НП Проджект" здійснило поділ земельної ділянки з кадастровим номером :01:015:5021 площею 0,5799 га на дві земельні ділянки з кадастровими номерами :01:015:5399 площею 0,3659 га та :01:015:5400 площею 0,214 га з одночасним скасуванням кадастрового номеру :01:015:5021.

Створення нових земельних ділянок з кадастровими номерами :01:015:5399 площею 0,3659 га та :01:015:5400 площею 0,214 га підтверджується Витягами з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07.06.2024 № НВ-024 та № НВ-024.

10.11.2021 ТОВ "НП Проджект" створено нову юридичну особу - ТОВ "Новоспецстрой", статутний капітал якої сформовано за рахунок двох земельних ділянок з кадастровими номерами :01:015:5399 площею 0,3659 га та :01:015:5400 площею 0,214 га.

Формування статутного капіталу ТОВ "Новоспецстрой" за рахунок вищевказаних земельних ділянок підтверджується рішенням № 1 єдиного учасника ТОВ "Новоспецстрой" від 21.10.2021.

Внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності ТОВ "Новоспецстрой" на вказані земельні ділянки підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.05.2024 № 380046544 та від 06.06.2024 № 381797397.

В свою чергу, 10.11.2022 ТОВ "Новоспецстрой" передано земельні ділянки з кадастровим номером :01:015:5399 площею 0,3659 га та :01:015:5400 площею 0,214 га в оренду ТОВ «Вестхолдінг» на підставі договорів, посвідчених 10.11.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоренко В.В. та зареєстрованими за реєстровим № 3396 та № 3397.

Позивач зазначає, що перехід права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:015:5021 площею 0,5799 га від ТОВ «Боедем» до ТОВ "Гігантік Оушен", від ТОВ "Гігантік Оушен" до ТОВ "НП Проджект", а також подальший перехід права власності від ТОВ "НП Проджект" до ТОВ "Новоспецстрой" на новостворені земельні ділянки з кадастровими номерами :01:015:5399 площею 0,3659 га та :01:015:5400 площею 0,214 га здійснювалось безвідплатно шляхом внесення вказаних земельних ділянок до статутних капіталів цих товариств.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом про витребування від відповідачів до власності позивача земельних ділянок та усунення перешкод у здійсненні права розпорядження ними шляхом скасування записів про право оренди відповідачів на спірні земельні ділянки.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 387 Цивільного кодексу України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З системного аналізу наведених норм законодавства слідує, що для вірного застосування положень ст. 387, ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України необхідно встановити: хто саме є власником чи володільцем спірного майна на момент звернення з позовом до суду; хто саме був власником майна, якому передано майно у володіння, на момент такого вибуття вказаного майна поза волею наведеної особи; яким саме шляхом вибуло спірне майно з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, і що це вибуття вказаним шляхом сталося саме не з волі зазначених осіб.

З огляду на викладене, визначальним для надання правильної оцінки фактичним обставинам та для правильного застосування норм права, у цьому випадку, при розгляді заяви про витребування майна з чужого незаконного володіння є дослідження правомірності саме первісного відчуження спірного майна.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Володіння - це фактичне, фізичне панування над майном, яке передбачає повний фізичний контроль його власника чи законного володільця.

Власник має право витребувати своє майно від особи, в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Положення статті 388 Цивільного кодексу України передбачають не тільки втрату чи розкрадання, як підставу для захисту інтересів власника шляхом віндикації, але й інші випадки, хоча закон їх не перелічує. Головне, щоб майно вибуло з володіння власника не з його волі (пожежа, повінь і інші стихійні явища, у зв`язку з якими річ вибуває з володіння власника фактично поза його волею).

До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини 1 статті 388 ЦК України) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця).

Приписи статті 388 Цивільного кодексу України застосовуються як правова підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

У разі загибелі індивідуально визначеного майна, зміни свого початкового господарського призначення, підстав для задоволення віндикаційного позову немає, власник має право лише на відшкодування збитків.

Тож можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність, насамперед, від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем, та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Предмет доказування у таких справах становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-от: факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача, згідно зі статтею 388 ЦК України, залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння.

У постанові від 18.02.2021 у справі № 14/5026/1020/2011 Верховний Суд виснував, що у спорі між особою, яка вважає себе власником спірного майна та особою, яка вважає себе законним володільцем (користувачем) спірного майна, сторонами спору є особи, які претендують на спірне майно. Тому для правильного вирішення спору суду слід з`ясувати та перевірити передусім правові підстави, відповідно до яких виникло та існує речове право на майно у позивача; факт наявності майна у незаконному володінні відповідача; факт відсутності у відповідача правових підстав для володіння майном; факт добросовісного (недобросовісного) володіння чужим майном. При цьому незаконним володільцем може бути і добросовісний, і недобросовісний набувач.

Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати.

Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права.

З`ясування питання добросовісності/недобросовісності набувача є визначальним для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і для визначення критерію "пропорційності" втручання у право власності набувача майна.

Власник має право спростувати заперечення набувача про його добросовісність, довівши, що під час вчинення правочину набувач повинен був засумніватися у праві відчужувача на відчуження майна. Наприклад, добросовісність набуття виключається, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не було зареєстровано за відчужувачем такого майна або в цьому Реєстрі речових прав був запис про судовий спір щодо цього майна.

Щоб запобігти ризикам набуття статусу добросовісного набувача в розумінні статті 388 ЦК України, щонайменше необхідно перевіряти документи контрагента, що підтверджують його право власності на майно і відповідні державні реєстри (Єдиний державний реєстр судових рішень, Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Автоматизовану систему виконавчого провадження, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (у разі купівлі нерухомості).

Досліджуючи питання щодо добросовісності набуття відповідачем-1 спірних земельних ділянок, колегія суддів дійшла висновку, що внесення майна в статутний капітал не можна вважати безвідплатним, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 115 Цивільного кодексу України господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Частиною другою статті 115 Цивільного кодексу України визначено, що вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом. Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" розмір статутного капіталу товариства складається з номінальної вартості часток його учасників, виражених у національній валюті України. Розмір частки учасника товариства у статутному капіталі товариствам додатково визначається у відсотках. Розмір частки учасника товариства у відсотках повинен відповідати співвідношенню номінальної вартості його частки та статутного капіталу товариства.

За змістом ч. 3 ст. 13 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" вклад у негрошовій формі повинен мати грошову оцінку, що затверджується одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства. При створенні товариства така оцінка визначається рішенням засновників про створення товариства.

Проаналізувавши наведені норми законодавства, колегія суддів дйшла висновку, що товариство набуває право власності на вклад до статутного капіталу товариства.

Внаслідок передання земельних ділянок з кадастровими номерами :01:015:5399 площею 0,3659 га та :01:015:5400 площею 0,214 га, в якості вкладу до статутного капіталу ТОВ «Новоспецстрой», право власності ТОВ "НП Проджект" на це майно припинилося, його власником стало ТОВ «Новоспецстрой».

Положеннями ст. 961 Цивільного кодексу України визначено, що права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства.

Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи.

Учасники (засновники, акціонери, пайовики) юридичної особи мають право у порядку, встановленому установчим документом та законом: 1) брати участь в управлінні юридичною особою у порядку, визначеному установчим документом, крім випадків, встановлених законом; 2) брати участь у розподілі прибутку юридичної особи і одержувати його частину (дивіденди), якщо така юридична особа має на меті одержання прибутку; 3) у випадках, передбачених законом та установчим документом, вийти з юридичної особи; 4) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, паїв та інших об`єктів цивільних прав, що засвідчують участь у юридичній особі, у порядку, встановленому законом; 5) одержувати інформацію про діяльність юридичної особи у порядку, встановленому установчим документом; 6) одержати частину майна юридичної особи у разі її ліквідації в порядку та у випадках, передбачених законом, установчим документом (право на ліквідаційну квоту).

З наведеного слідує, що власник майна, яке вноситься до статутного капіталу юридичної особи, отримує замість нього інше майно, яким є корпоративні права такої юридичної особи.

Враховуючи вищевикладене, підставним є висновок, що внесення вкладу у вигляді земельної ділянки до статутного капіталу товариства, за яким товариство набуло право власності на передане йому нерухоме майно, а взамін ТОВ "НП Проджект" набуло у власність корпоративні права за своєю суттю є відплатним відчуженням майна.

Принагідно слід зазначити, що ані ТОВ «Новоспецстрой», ані ТОВ "НП Проджект" не знали та не могли знати про наявність будь-яких дефектів при відчуженні майна попередніми власниками у 2017 році та на момент набуття ТОВ «Новоспецстрой» до статутного капіталу земельних ділянок, жодним судовим рішенням не встановлено дефекту волі позивача щодо відчуження майна.

Водночас, матеріали справи свідчать, що на момент набуття ТОВ «Новоспецстрой» спірного майна до статутного капіталу за даними Державних реєстрів щодо такого майна були відсутні спори чи інші обтяження.

Верховний Суд у постанові від 12.06.2024 у справі №с910/20528/21 виснував, якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача, крім приписів статті 388 ЦК України, слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому, за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17 (пункти 37, 38), від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (пункти 46.1, 46.2), від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 (пункти 7.15, 7.16), від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 (пункти 6.44, 6.45).

Добросовісний набувач не може відповідати за порушення інших осіб, допущені в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.

Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" загальними засадами державної реєстрації прав є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що відповідач-1 є добросовісним набувачем спірних земельних ділянок з кадастровими номерами :01:015:5399 площею 0,3659 га та :01:015:5400 площею 0,214 га.

Крім того, судом встановлено відсутність у матеріалах справи доказів неправомірності правочину, на підставі якого ТОВ «Вестхолдінг» отримало в оренду спірні земельні ділянки, відсутність таких доказів свідчить про відповідність такого правочину нормам чинного законодавства.

При цьому, позивачем правомірність такого правочину під сумнів не ставиться.

За встановлених обставин, підставним є висновок, що відповідач-2 є добросовісним орендарем спірних земельних ділянок з кадастровими номерами :01:015:5399 площею 0,3659 га та :01:015:5400 площею 0,214 га.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач пов`язує незаконність відчуження майна з правочином, а саме з договором купівлі-продажу в статутному капіталі від 02.10.2017, укладеним між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Компанію "Адел Холдінг ЛТД" та рішенням зборів учасників ТОВ "Боедем" від 07.11.2017, оформленим протоколом № 7/11.

Підставою для визнання договору купівлі-продажу в статутному капіталі від 02.10.2017, укладеного між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Компанію "Адел Холдінг ЛТД" недійсним вказано на те, що постановою Вищого господарського суду України від 16.11.2017 у справі № 910/11503/16 скасовано постанову, якою визнано за ОСОБА_2 частку в розмірі 57,6% в статутному капіталі ТОВ "Боедем".

Також позивач посилається на постанову Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 643/17966/14, вказуючи, що скасований судовий акт не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

Водночас суд відмічає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 відступила від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 19.06.2019 у справі № 643/17966/14.

У разі коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду, ніж той, який передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, згідно з частиною 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 161/12771/15-ц (пункт 88), від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц (пункт 93), від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17 (пункт 27.3), від 30.06.2020 у справі № 264/5957/17 (пункт 43)).

У постанові 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку відступити, шляхом конкретизації висновку наступного змісту:

- скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення;

- за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19));

- при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження.

Отже, в даному випадку, так само сам по собі факт скасування Вищим господарським судом України судового акта суду апеляційної інстанції не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення, в тому числі і що стосується набуття відповідачами спірних земельних ділянок.

В той же час, постанова Вищого господарського суду України від 16.11.2017 у справі № 910/11503/16 не стосувалась спірного майна, тому його безпосередні наслідки не стосувались майна товариства, а тому всі інші похідні наслідки не можуть бути переглянуті на підставі скасованого судового акта.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Доказів визнання недійсним договору купівлі-продажу в статутному капіталі від 02.10.2017, укладеному між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Компанію "Адел Холдінг ЛТД", матеріали справи не містять, позивачем до суду не представлено.

Таким чином, відповідний правочин є чинним і слугує підставою для виникнення, зміни, припинення відповідних прав та обов`язків, допоки недійсність такого правочину не буде встановлена у визначеному законодавством порядку.

Господарські суди мають враховувати, що закон виходить з презумпції легітимності рішень органів управління юридичної особи, тобто зазначені рішення вважаються такими, що відповідають закону, якщо судом не буде встановлено інше.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.09.2022 у справі № 916/451/21.

Судом встановлено, що доказів визнання недійсним рішення зборів учасників ТОВ "Боедем" від 07.11.2017, оформленого протоколом № 7мсв/11, на підставі якого відбулось первісне відчуження спірних земельних ділянок, матеріали справи не містять, позивачем до суду не представлено.

Водночас, у матеріалах справи міститься постанова Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2024 у справі № 910/18940/23, в якій судом апеляційної інстанції встановлено обставини та зроблено висновки:

«Відповідно до Статуту ТОВ "Боедем", затвердженого рішенням Загальних зборів учасників відповідача, оформленого протоколом №09/11 від 09.11.2011, державну реєстрацію якого проведено 22.02.2012, ОСОБА_2 є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Боедем" (код 14308121) із часткою у статутному капіталі розміром 3,8%.

В червні 2016 року ОСОБА_2 звертався до господарського суду з позовом, зокрема, про переведення на нього прав і обов`язків покупця частки іншого учасника, що складає 53,8% у статутному капіталі ТОВ "Боедем" та визнання права ОСОБА_2 на частку 57,6% у статутному капіталі Товариства. Тобто останньою вимогою позивач просив встановити його право на частку в розмірі, що до цього йому належала (3,8 %) з урахуванням частки іншого учасника (53,8% + 3,8% = 57,6%).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 у справі №910/11503/16 означені позовні вимоги були задоволені та 26.09.2017 на підставі цього судового акта, внесено зміни в запис про юридичну особу в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб.

Позивач на третій сторінці позовної заяви зазначає: "01.10.2017 між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Компанією "Адел Холдінг ЛТД" укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Боедем" та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовою В.М. було внесено зміни складу учасників товариства в Державному реєстрі шляхом державної реєстрації змін до установчих документів ТОВ "Боедем"».

Зазначені обставини жодною із сторін у справі не заперечуються, а у суду, з огляду на наявну у справі виписку з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, відсутні обґрунтовані підстави вважати їх недостовірними. Тож в силу частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України факт відчуження позивачем належної йому частки не підлягає доказуванню.

Колегією суддів встановлено, що в межах розгляду справи № 910/14422/23 досліджувалось питання недійсності рішення загальних зборів учасників відповідача, оформленого протоколом № 09/11 від 09.11.2011 р. (про затвердження Статуту товариства). В судовому рішенні у цій справі встановлено преюдиційні факти належності ОСОБА_3 3,8% статутного капіталу ТОВ "БОЕДЕМ".

Як вже зазначалось, в оспорюваному протоколі зафіксовано, що рішення прийняті одноосібно учасником Товариства Компанією "Адел Холдінг ЛТД", частка статутного капіталу якої становить 61,4%.

Отже, станом на 02.11.2017 р. позивачем було здійснено відчуження усієї належної йому частки в розмірі 57,6% статутного капіталу Товариства, що фактично була сформована з визнаної за судовим рішенням у справі № 910/11503/16 (постанова Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 р.) та належної позивачу частки в розмірі 3,8% (станом до ухвалення судового акта).

Згідно наявного у справі Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб 02.11.2017 р. Приватним нотаріусом Шевельовою В.М. проведено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи. Зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи (запис № 1001764 від 02.10.2017 р.).

Зазначений запис був скасований згідно наказу Міністерства юстиції України від 24.01.2018 р. № 215/5 лише 24.01.2018 р., тобто після проведення оспорюваних рішень загальних зборів, що оформлені протоколом № 7/11 від 07.11.2017 р.

При цьому, посилання позивача на те, що скасована постановою Вищого господарського суду України від 16.11.2017 р. у справі № 910/11503/16 постанова Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 р. не створює юридичних наслідків, а Компанія "АДЕЛ ХОЛДІНГ ЛТД" у зв`язку з цим не набула права власності на частку, визнаються колегією суддів необґрунтованими. Позаяк наведене не спростовує презумпцію правомірності правочину з відчуження як позивачем своє частки в розмірі 3,8% (належна йому до постановлення скасованого судового акта), так і іншим учасником. Доказів визнання у встановленому законі порядку недійсним названого договору купівлі-продажу частки до справи не представлено.

Неспростована у встановленому законі порядку презумпція правомірності правочину виключає висновки про ненабуття особою права власності на немайнові права згідно договору купівлі-продажу частки та, як наслідок, прийняття спірних рішень не учасником товариства.

За встановленого, колегія суддів приходить до висновку, що станом на час прийняття спірними загальними зборами рішень у позивача були відсутні корпоративні права в ТОВ "БОЕДЕМ" у зв`язку з їх відчуженням за договором купівлі-продажу частки від 02.11.2017 р., про що зазначає сам позивач у своєму позові.

Отже, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на момент прийняття спірного рішення зборів учасників ТОВ "БОЕДЕМ", оформленого протоколом №7/11 від 07.11.2017 р., який вимагає визнати недійсним позивач, не були учасниками ТОВ "БОЕДЕМ", тому Колегія вважає, що це рішення зборів учасників Товариства не порушує права позивача.».

«… обґрунтовуючи свою правову позицію, з точки зору змісту порушених прав, позивач посилається на те, що після оприлюднення наказу Міністерства юстиції України від 24.01.2018 № 215/5 щодо скасування реєстраційних дій, ТОВ "Гігантік Оушен" не вчиняє жодних дій щодо повернення безпідставно отриманого ним майна, належного ТОВ "Боедем", а саме земельних ділянок, що були внесені до Статутного капіталу ТОВ "Гігантік Оушен" оскарженим рішенням Товариства.

Ці доводи колегія відхиляє за їх безпідставністю з наступних підстав.

За загальним правилом, рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів, засновників) та інших органів юридичної особи є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Закон виходить з презумпції легітимності рішень органів управління юридичної особи, тобто такі рішення вважаються такими, що відповідають закону, якщо судом не буде встановлене інше.

Існування презумпції прямо випливає з правової природи таких рішень, які є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами) та не можуть за будь-яких підстав автоматично вважатися недійсними за відсутності відповідного судового рішення. До моменту визнання рішення недійсним в судовому порядку юридична сила такого рішення не може ставитися під сумнів. Презумпція легітимності, яка закріплює обов`язковість та дійсність рішень органів управління товариств, покликана сприяти правовій визначеності у діяльності юридичної особи.

Разом з цим, можливість безперешкодного скасування органами управління юридичної особи власних рішень могла б призвести до порушення нормальної діяльності юридичної особи та заблокувати її функціонування, а також негативно впливати на права інших осіб, які вступали у правовідносини з цією юридичною особою.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 906/1336/19 від 08.06.2021 учасник товариства, який вважає порушеними свої корпоративні права, може захищати їх різними способами, які не перешкоджають господарській діяльності самого товариства та не ставлять інтереси третіх осіб, які вступають з товариством у зобов`язальні правовідносини, під ризик їх невиконання.

У пункті 7.4.7 цієї постанови, Велика Палата виснувала, що згода загальних зборів учасників товариства на укладення певного договору є згодою його найвищого органу управління, який діє від імені товариства. Повноваження органу управління товариства на надання зазначеної згоди не можна ототожнювати з корпоративними правами учасників товариства, які діяти від імені товариства не мають права. Відтак укладення товариством правочину з відчуження належних йому на праві власності активів не є прямим порушенням прав та інтересів учасника товариства на участь у товаристві та управління ним, навіть якщо волевиявлення учасника на зборах учасників щодо можливості певного розпорядження активами товариства не збігається з колективним рішенням зборів учасників. Таке рішення зборів учасників є результатом діяльності найвищого органу управління товариством, і навіть у випадку визнання його недійсним за рішенням суду - це не може бути безумовною підставою для визнання недійсним укладеного правочину в порядку статті 215 ЦК України. Такого правового висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла в постанові від 03.12.2019 у справі №904/10956/16 (пункти 79-81).

Отже, у справі що розглядається, згода загальних зборів товариства на входження відповідача до складу учасників ТОВ "Гігантік Оушен" є згодою органу управління товариства, який діє від його імені. Повноваження органу управління товариства, який діє від імені товариства, не можна ототожнювати з корпоративними правами його учасників, які не наділені правами діяти від імені товариства.

В цьому контексті, розпорядження речовими правами ТОВ "Боедем" не можна вважати прямим порушенням прав позивача на участь у товаристві та управлінні ним, а наслідком господарської діяльності товариства та результатом розпорядження юридичною особою власним майном.

Колегія зазначає, що моментом переходу корпоративних прав з частки у статутному капіталі, яка була передана іншій особі, є юридичний факт реєстрації в державному реєстрі зміни складу учасників за актом приймання-передачі, наданим однією із сторін.

Набуття Компанією "Адел Холдінг ЛТД" прав та обов`язків учасника ТОВ "Боедем", на момент прийняття рішення зборів учасників цього товариства оформленого протоколом від 07.11.2017 №7/11, підтверджується Державною реєстрацію змін до установчих документів у Державному реєстрі (запис №1001764 від 02.10.2017).

Отже, володіючи на той час часткою, статутного капіталу товариства у розмірі 61,4% Компанія "Адел Холдінг ЛТД" мала право, в межах своїх корпоративних прав, приймати рішення про входження ТОВ "Боедем" до складу учасників ТОВ "Гігантік Оушен", а також вносити у статутний капітал ТОВ "Гігантік Оушен" земельну ділянку з кадастровим номером :01:015:5023 площею 1,4011 га, земельну ділянку з кадастровим номером :01:015:5024 площею 0,3251 га, земельну ділянку з кадастровим номером :01:015:5021 площею 0,5799 га., про ще висловила згоду на загальних зборах Товариства на входження ТОВ "Боедем" до складу учасників ТОВ "Гігантік Оушен".

Разом з цим, ТОВ "Боедем", набувши частку у статутному капіталі ТОВ "Гігантік Оушен" у розмірі 70%, отримало право вирішального контролю з питань управління цим товариством. Таким чином, рішення зборів учасників ТОВ "Боедем", оформленого протоколом №7/11 від 07.11.2017 є волею юридичною особи ТОВ "Боедем" щодо розпорядження своїм майном, тому це рішення не порушує прав як самого товариства, так і його учасників.».

Враховуючи вищевикладене, судом не встановлено дефекту волі позивача щодо відчуження спірних земельних ділянок, тоді як обставини справи та наявні у матеріалах справ докази свідчать про волевиявлення позивача щодо відчуження спірних земельних ділянок на підставі рішення зборів учасників ТОВ "Боедем" від 07.11.2017, оформленого протоколом № 7/11.

Щодо доводів позивача про нікчемність правочину внаслідок порушення публічного порядку колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.

Отже, положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.12.2023 у справі № 906/564/19, від 10.03.2020 у справі № 910/24075/16, від 02.07.2020 у справі № 910/4932/19.

За наведених обставин, відсутні як фактичні, так і правові підстави для встановлення обставин вибуття спірного майна з володіння позивача на підставі нікчемного правочину згідно ст. 228 Цивільного кодексу України, оскільки відсутнє порушення публічного порядку, обставини недійсності не існували в момент вчинення правочину, при тому, що акт органу управління юридичної особи взагалі не може вважатися правочином, тому положення про недійсність/нікчемність правочину застосуванню не підлягають.

Виходячи з недоведеності в установленому законом порядку факту незаконності первісного вибуття спірного майна з володіння позивача, правові підстави для витребування у відповідачів спірних земельних ділянок відсутні.

З огляду на те, що судом не встановлено підстав для витребування у відповідачів спірних земельних ділянок, позовні вимоги про скасування записів про право оренди відповідача-2 на земельні ділянки, які є похідними, задоволенню не підлягають.

За встановлених вище обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність рішення суду першої інстанції про відмову в позові.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин недостатніми є доводи скаржника про неповне дослідження судом першої інстанції зібраних у справі доказів, саме тільки посилання скаржника на те, що суд не в повному обсязі дослідив докази та не з`ясував дійсні обставини справи, без належного обґрунтування не можуть ставити під сумнів оскаржуване судове рішення. Натомість зміст апеляційної скарги переконливо свідчить про те, що доводи скаржника зводяться здебільшого до посилань на необхідність переоцінки наявних у справі доказів.

На переконання колегії суддів, зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції свідчить про дослідження наявних у справі доказів та встановлення судом обставин, що входять до предмету доказування у цій справі, а доводи скаржника фактично зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судом при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками суду, які покладені в основу оскаржуваного судового рішення у цій справі.

Незгода скаржника з рішенням суду першої інстанції або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішенні, не свідчать про його незаконність.

За таких обставин, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судом фактичних обставин справи та в межах наведених у апеляційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття апеляційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги та про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи скаржника, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Щодо доводів скаржника в частині оскарження додаткового рішення колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст. 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Колегія суддів звертає увагу сторін на те, що відшкодування судових витрат не є додатковим заходом відповідальності чи штрафними санкціями.

За приписами частин 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу ТОВ «Новоспецстрой» подано до суду, зокрема: договір № 2400824 про надання правничої допомоги від 15.08.2024, додаткову угоду № 1 до договору, розрахунок вартості виконаних робіт (правничої допомоги) по справі № 911/1896/24 із супроводу справи у Господарському суді Київської області, рахунок на оплату № 911 від 17.06.2025 на суму 120 000,00 грн., акт надання послуг № 911 від 17.06.2025, платіжну інструкцію № а46е13а1-5942-4саb-9f01-78428939dd4f від 24.06.2025 на суму 60 000,00 грн., інформаційне повідомлення про зарахування коштів № 29749346 від 24.06.2025.

Судом встановлено, що 15.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Новоспецстрой" (клієнт) та Адвокатським бюро "Лобаренко та Партнери" (адвокатське бюро) укладено договір № 2400824 про надання правничої допомоги, відповідно до якого клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу обсягом та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до п. 4.1. договору юридичну допомогу, що надається адвокатським бюро, клієнт оплачує в гривнях відповідно до додаткової угоди до даного договору.

Додатковою угодою № 1 від 15.08.2024 до договору визначено, що базова вартість години адвоката становить 2500,00 грн. без ПДВ (у робочі дні з 09:00 год. до 19:00 год.).

У відповідності до розрахунку вартості виконаних робіт (правничої допомоги) по справі № 911/1896/24 із супроводу справи у Господарському суді Київської області адвокатським бюро надано клієнту наступні послуги: (1) дослідження та аналіз позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Боедем" по справі № 911/1896/24 - 25 000,00 грн. (10 годин), (2) підготовка та подача відзиву на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Боедем" по справі № 911/1896/24 - 30 000,00 грн. (12 годин), (3) підготовка та подача заперечень від 29.10.2024 по справі № 911/1896/24 - 12 500,00 грн. (5 годин), (4) підготовка та подача заяви про застосування строків давності від 21.12.2024 по справі № 911/1896/24 - 5000,00 грн. (2 години), (5) підготовка та подача пояснень від 21.12.2024 по справі № 911/1896/24 - 7500,00 грн. (3 години), (6) виїзд та участь у судовому засіданні 09.09.2024 № 911/1896/24 - 5000,00 грн. (2 години), (7) виїзд та участь у судовому засіданні 21.10.2024 р. № 911/1896/24 - 5000,00 грн. (2 години), (8) виїзд та участь у судовому засіданні 28.11.2024 № 911/1896/24 - 5000,00 грн. (2 години), (9) виїзд та участь у судовому засіданні 16.01.2025 № 911/1896/24 - 5000,00 грн. (2 години), (10) виїзд та участь у судовому засіданні 14.02.2025 № 911/1896/24 - 5000,00 грн. (2 години), (11) виїзд та участь у судовому засіданні 27.03.2025 № 911/1896/24 - 5000,00 грн. (2 години), (12) виїзд та участь у судовому засіданні 22.05.2025 № 911/1896/24 - 5000,00 грн. (2 години), (13) виїзд та участь у судовому засіданні 19.06.2025 № 911/1896/24 - 5000,00 грн. (2 години). Загальна вартість наданих послуг становить 120 000,00 грн.

17.06.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Новоспецстрой" та Адвокатським бюро "Лобаренко та Партнери" підписано акт надання послуг № 911 на суму 120 000,00 грн.

17.06.2025 адвокатським бюро виставлено клієнту рахунок № 911 на суму 120 000,00 грн.

24.06.2025 ТОВ "Новоспецстрой" частково оплачено надані АБ "Лобаренко та Партнери" послуги за правничу допомогу, що підтверджується платіжною інструкцією № а46е13а1-5942-4саb-9f01-78428939dd4f від 24.06.2025 на суму 60 000,00 грн.

Представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Новоспецстрой" у даній справі здійснювалося адвокатом Любаренком Ігорем Олеговичем на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АА № 1071105 від 03.09.2024.

За правилами частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Частиною 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Тобто, в цілому нормами процесуального та матеріального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, додаткова постанова Верховного Суду від 08.04.2021 у справі №922/2321/20).

При цьому, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 та в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17.

Колегія суддів зазначає, що вирішення питання щодо розподілу витрат на оплату послуг адвоката є дискрецією суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням усіх конкретних обставин справи в їх сукупності та реалізується ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження та оцінки доказів за правилами статей 86, 210 Господарського процесуального кодексу України.

На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд, оцінивши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Новоспецстрой" про ухвалення додаткового рішення, документи щодо понесених витрат на правничу допомогу, заперечення позивача, виходячи з вищенаведених критеріїв, їх оцінки, та керуючись частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, дійшов обґрунтованого висновку про покладення на ТОВ «Боедем» витрат, понесених відповідачем-1 на правничу допомогу в сумі 60 000,00 грн., оскільки стягнення таких витрат відповідає критеріям розумності, необхідності, співрозмірності та справедливості.

Викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду скаржника з висновками суду щодо розподілу судових витрат, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни судового рішення не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції юридично неспроможними.

Додаткове рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству України, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Отже, в задоволенні апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Боедем" слід відмовити, а рішення Господарського суду Київської області від 19.06.2025 та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 21.08.2025 у справі № 911/1896/24 залишити без змін.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Боедем" на рішення Господарського суду Київської області від 19.06.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 21.08.2025 у справі № 911/1896/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 19.06.2025 та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 21.08.2025 у справі № 911/1896/24 - залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до ст.ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.

4. Матеріали справи № 911/1896/24 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 18.12.2025.

Головуючий суддя О.М. Сибіга

Судді С.А. Гончаров

О.В. Тищенко