РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.12.2025Справа № 910/4470/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Мандриченка О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін,

справу № 910/4470/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро трейд енерджі";

до Комунального некомерційного підприємства "Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

про стягнення 360 153,67 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро трейд енерджі" (далі також позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом, в якому просить суд стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі також відповідач) заборгованість за договором про постачання електричної енергії споживачу від 20.12.2021 № 193 у розмірі 360 153,67 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро трейд енерджі" залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк для усунення недоліків позовної заяви.

22.04.2025 до суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 15.04.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2025 вирішено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 910/4470/25, а справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

13.05.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

19.05.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 у задоволенні клопотання про розгляд справи № 910/4470/25 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

20.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро трейд енерджі" (далі також - Постачальник) та Комунальним некомерційним підприємством "Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі також - Споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №193 (далі договір), відповідно до умов п. 1.1. та 1.2. якого, умови договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 (далі ПРРЕЕ) та Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції Закону України від 19.09.2019 № 114-ІХ зі змінами).

Відповідно до пункту 2.1. договору, Постачальник зобов`язується продати Споживачу електричну енергію, зазначену в п. 1.2, а Споживач прийняти і оплатити вартість електричної енергії у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Згідно із пунктом 2.4. договору, обов`язковою умовою для постачання електричної енергії Споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого Споживач набуває право отримувати послуги з розподілу електричної енергії.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що початком постачання електричної енергії Споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до договору.

У заяві-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 1 до Договору) сторонами погоджено початок постачання електричної енергії з грудня 2021 року.

Відповідно до пункту 4.3. договору, з урахуванням додаткової угоди від 04.01.2022 №3, загальна ціна (сума) договору становить: 3 123 927,62 грн., в т.ч. ПДВ 520 654,60 грн. Найменування товару: Електрична енергія ДК 021:2015: 09310000-5, надалі «товар», визначений в обсязі 626 037,60 кВт/год, згідно з заявленими величинами на відповідний період до цього договору (пункт 2.2. Договору з урахуванням додаткової угоди №3 від 04.01.2022).

У пункті 4.2 договору визначено, що ціна за одиницю товару (1 кВт*год електричної енергії) становить 4,99 грн., з урахуванням ПДВ за 1 кВт*год.

Окремо, пунктом 4.4 договору передбачено, що ціна за одиницю товару та ціна (сума) Договору переглядається (перераховується) відповідно до додатку 3 до договору. Ціна за одиницю товару включає в себе вартість послуг оператора системи передачі щодо надання послуг з передачі електричної енергії, які необхідні для виконання Договору. Ціна електричної енергії не включає вартість послуг з розподілу електричної енергії. Вказані послуги з розподілу електричної енергії оплачуються Споживачем самостійно.

Згідно пункту 4.5 договору, ціна за одиницю товару за договором може змінюватись з дотриманням Сторонами норм, передбачених частино 5 статті 41 Законом України «Про публічні закупівлі», зокрема у разі зміни біржових котирувань. Сторони домовились, що у розумінні пункту 7 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» біржові котирування це місячні індекси базового навантаження в торговій зоні «ОЕС України», що публікуються ТОВ «Українська енергетична біржа» на вебпорталі https://www/ueex.com.ua Сторони погодили, що збільшення ціни (суми) Договору після його підписання можливе у випадку, передбаченого пунктом 7 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» без зміни обсягу закупівлі. Якщо після перерахунку за формулою, зазначеною у Додатку 3 до Договору, ціна за одиницю товару зміниться від попередньої ціни (або від ціни електричної енергії за перший місяць постачання) більше ніж на 1 (один) %, Сторони можуть вжити заходи щодо укладення додаткової угоди про зміну ціни за одиницю товару на відповідний розрахунковий період, розрахованої за відповідною формулою, та зміну ціни (сума) Договору. Сторони погодили, що відповідно до частини 3 статті 631 ЦК України умови додаткових угод до Договору можуть бути застосовані (за взаємною згодою сторін) до відносин між ними, які виникли до їх укладення.

Ціна електричної енергії має зазначатись Постачальником в актах купівлі-продажі активної електроенергії та Розрахунку вартості 1 кВт*год електричної енергії (додаток 5 до договору) за відповідний розрахунковий період, у тому числі у разі її зміни. (пункт 4.8 договору).

Згідно із пунктом 4.9. договору, розрахунковим періодом за договором є календарний місяць. Оплата вартості спожитої електричної енергії здійснюється Споживачем на підставі відповідного рахунку Постачальника, згідно акту купівлі-продажі активної електричної енергії та Розрахунку вартості 1 кВт*год електричної енергії за відповідний розрахунковий період протягом 10-ти робочих днів після дати підписання акту купівлі-продажі активної електроенергії та Рахунку вартості 1 кВт*год електричної енергії.

У пункті 4.10. договору сторонами погоджено, що оплата вартості електричної енергії за договором здійснюється Споживачем виключно шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника із спеціальним режимом використання (далі - спецрахунок). Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок Постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за спожиту електричну енергію відповідно до умов Договору. Спецрахунок Постачальника зазначається у платіжних документах Постачальника, у тому числі у разі його зміни.

Згідно із пунктом 4.11. договору, всі платіжні документи, що виставляються Постачальником Споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені Сторонами Договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.

Відповідно до підпункту 1 пункту 5.2. договору, споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору.

Договір набирає чинності і вважається укладеним з моменту його підписання Сторонами та проставлення печаток і діє до 28.02.2022 року, а в частині розрахунків до повного їх виконання. Сторони погодили, що відповідно до частини 3 статті 631 ЦК України умови Договору можуть бути застосовані (за взаємною згодою сторін) до відносин між ними, які виникли до його укладення (п. 12.1 Договору із урахуванням додаткової угоди №2 від 29.12.2021).

Пунктом 12.7. договору передбачено, що усі повідомлення за цим договором вважаються зробленими належним чином, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, вручені кур`єром, надіслані на зазначені в цьому договорі електронні пошти або особисто за зазначеними в цьому договорі адресами Сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, дата звіту про перегляд електронного повідомлення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача. Відповідь на звернення має бути надана в строк не пізніше 5 робочих днів.

Позивач вказує, що у зв`язку з отриманням актів коригування щодо споживання обсягів електричної енергії, що надані оператором системи розподілу - ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» було виявлено, що Постачальником недовиставлено Споживачу акти на 63 513,723 кВт*год від фактичного споживання у грудні 2021 та на 11 080,00 кВт*год від фактичного споживання у січні 2022 року та враховуючи ціну електричної енергії, яка відповідно до умов договору становила: у грудні 2021 року - 4,92 грн/кВт*год з ПДВ; у січні 2022 року - 4,302 грн/кВт*год з ПДВ, заборгованість Споживача перед Постачальником у зазначених розрахункових періодах склала 360 153,67 грн (розрахунок: 360 153,67 грн = (63 513,723 кВт*год * 4,92 грн/кВт*год з ПДВ) + (11 080 кВт*год * 4,302 грн/кВт*год)).

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Статтею 11 ЦК України (далі також ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідності до статті 509 ЦК України та статті 173 Господарського кодексу України (далі також - ГК України ) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За приписами частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне положення мітиться в частині 1 статті 526 ЦК України.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Даючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, вбачається, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором енергопостачання, за яким, відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 275 ГК України, енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії" (абзац 2 частини 1 статті 275 ГК України).

Відповідно до частин 2, 3 статті 275 ГК України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим нормативно-правовим актом.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначає Закон України "Про ринок електричної енергії".

У відповідності до пункту 14 частини 1 статті 4 Законом України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються договір про постачання електричної енергії споживачу.

Кодекс систем розподілу та правила роздрібного ринку затверджуються Регулятором (абзац 10 частини 2 статті 2 Закону України "Про ринок електричної енергії").

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 затверджено Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі Правила).

Згідно з пунктом 4.1. Правил розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів.

Послуги з розподілу або передачі електричної енергії оплачуються відповідно до умов договору споживача з електропостачальником або споживачем, або електропостачальником на зазначений у відповідних договорах поточний рахунок оператора системи (пункт 4.2. Правил).

Відповідно до пункту 4.7. Правил Оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії і може, зокрема, бути у формі: 1) планових платежів з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку; 2) попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку; 3) оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку. За наявності відповідного устаткування проведення оплати може бути реалізоване із застосуванням картки попередньої оплати.

Вибір виду тарифу здійснюється споживачем під час вибору комерційної пропозиції та може бути змінений шляхом обрання іншої комерційної пропозиції поточного електропостачальника в установленому електропостачальником порядку або шляхом укладення договору з іншим електропостачальником у порядку, визначеному цими Правилами (пункт 4.11. Правил).

Розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії ( пункт 4.12. Правил).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Положеннями статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну (пункт 4.12. Правил).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Судом встановлено, що у відповідності до умов договору, за період грудень 2021 лютий 2022 року Постачальником виставлені Споживачу акти купівлі-продажу електричної енергії на загальну суму 2 152 282,18 грн. з ПДВ (розрахунок: 2 152 282,18 =143 419,36 (грудень 2021 року) + 1 072 058,40 (січень 2022 року) +936 804,42 (лютий 2022 року)) за спожиті 487 645,277 кВт*год електричної енергії (розрахунок: 487 645,277 = 29 150,277 (грудень 2021 року) + 249 200 (січень 2022 року) + 209 295(лютий 2022 року)).

Так, за грудень 2021 року Постачальник виставив та направив Споживачу акт купівлі-продажу електричної енергії № -1 та рахунок №03701/1211219 на оплату 527 870,687 кВт*год електроенергії за ціною за 1 кВт*год - 4,10 грн. без ПДВ (ціна за 1 кВт*год електроенергії з ПДВ становить 4,92 грн.) на суму 2 597 123,78 грн. з ПДВ.

30.12.2021 Споживач на підставі акту №-1 від 28.12.21 за грудень 2021 року здійснив оплату вартості електроенергії за грудень 2021 року, перерахувавши на рахунок Постачальника грошові кошти у розмірі 2 597 123,78 грн.

У зв`язку з отриманням Постачальником фактичних обсягів споживання від Оператора системи розподілу - ПАТ «ДТЕК Київські електромережі», 31.12.2021 актом коригування № -1/1 до акту купівлі-продажу електричної енергії №-1 від 28.12.2021 зменшено обсяг спожитої електричної енергії у грудні 2021 року до 29 150,277 кВт*год та відповідно вартість електроенергії до 143 419,36 грн.

За січень 2022 року Постачальник виставив та направив Споживачу акт №03701/122011 купівлі-продажу електричної енергії та рахунок №03701/1220119 на оплату 249 200 кВт*год електроенергії за ціною за 1 кВт*год - 3,585 грн. без ПДВ (ціна за 1 кВт*год електроенергії з ПДВ становить 4,302 грн.) на суму 1 072 058,40 грн. з ПДВ.

За лютий 2022 року Постачальник виставив та направив Споживачу акт №1 купівлі-продажу електричної енергії на оплату 209 295 кВт*год та рахунок № 03701/1220219 на оплату електроенергії за ціною за 1 кВт*год - 3,73 грн. без ПДВ (ціна за 1 кВт*год електроенергії з ПДВ становить 4,476 грн.) на суму 936 804,42 грн. з ПДВ.

Сплачені Споживачем 30.12.2021 грошові кошти у сумі 2 597 123,78 грн пішли у рахунок:

- оплати за виставні Постачальником Споживачу акт коригування № - 1/1 за грудень 2021 року (на суму 143 419,36 грн. з ПДВ), акт купівлі-продажу електричної енергії № 03701/122011 за січень 2022 року (на суму 1 072 058,40 грн. з ПДВ) та акт купівлі-продажу електричної енергії № 1 за лютий 2022 року (на суму 936 804,42 грн. з ПДВ) - на загальну суму по всім актам 2 152 282,19 грн;

- погашення зобов`язання Споживача перед Постачальником по Договору постачання електричної енергії від 01.03.2022 №126-03-22 на підставі статті 601 Цивільного Кодексу України та статті 203 Господарського Кодексу України (акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.05.2022 додається) у сумі 444 841,59 грн.

У преамбулі до Договору сторони зазначили, що при укладенні договору керуються, в т.ч. Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 (надалі - Правила/ПРРЕЕ).

Згідно із п. 4.3 ПРРЕЕ дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

Відповідно до п.4.12 ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Згідно із п.4.13. ПРРЕЕ для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

У зв`язку з отриманням актів коригування щодо споживання обсягів електричної енергії, що надані Оператором системи розподілу - ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» було виявлено, що Постачальником недовиставлено Споживачу акти на 63 513,723 кВт*год від фактичного споживання у грудні 2021 та на 11 080,00 кВт*год від фактичного споживання у січні 2022 року.

Для підтвердження обсягу поставленої електричної енергії відповідачу, позивач звернувся до Оператора системи розподілу електричної енергії ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» із запитом від 17.11.2023 щодо надання відомостей про обсяги споживання комунальним некомерційним підприємством «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) електричної енергії у 2021 році та у 2022 році.

Листом від 08.02.2024 ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» повідомлено, що по Споживачу фактичний обсяг розподіленої електричної енергії складає: за грудень 2021 року - - 92 664 кВт*год; за січень 2022 року - 260 280 кВт*год, за лютий 209 295 кВт*год.

Отже, у грудні 2021 року Споживачем спожито на 63 513,723 кВт*год більше, ніж було виставлено Постачальником у акті за грудень 2021 року №-1/1 (розрахунок: 63 513,723 кВт*год = 92 664 кВт*год (фактичний обсяг споживання у грудні 2021 року) 29 150,277 кВт*год (обсяг споживання вказаний у акті коригування №-1/1 за грудень 2021 року)).

У січні 2022 року Споживачем спожито на 11 080 кВт*год більше, ніж було виставлено Постачальником у акті за січень 2022 року №03701/122011 (розрахунок: 11 080 кВт*год = 260 280 кВт*год (фактичний обсяг споживання у січні 2022 року) 249 200,000 кВт*год (обсяг споживання вказаний у акті №03701/122011 за січень 2022 року)).

Враховуючи ціну електричної енергії, яка відповідно до умов Договору становила: у грудні 2021 року - 4,92 грн/кВт*год з ПДВ; у січні 2022 року - 4,302 грн/кВт*год з ПДВ, заборгованість Споживача перед Постачальником у зазначених розрахункових періодах склала 360 153,67 грн. (розрахунок: 360 153,67 грн. = (63 513,723 кВт*год * 4,92 грн/кВт*год з ПДВ) + (11 080 кВт*год * 4,302 грн/кВт*год)).

Тобто, за переданими даними від Оператора системи розподілу електричної енергії ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» (виконує функції АКО на території міста Києва) по споживачу (відповідачу) фактичний обсяг розподіленої електричної енергії за грудень 2021 року складає 92 664 кВт*год, за січень 2022 року складає 260 280 кВт*год, за лютий 2022 року складає 209 295 кВт*год.

Так, за грудень 2021 року сторони підписали два акти купівлі-продажу електричної енергії: №-1 (попередній) на суму 2 597 123,78 грн. з ПДВ за спожиті 527 870,687 кВт*год.; №03701/122011 (скорегований) на суму 143 419,36 грн. з ПДВ за спожиті 29 150,277 кВт*год.

За січень 2022 року сторони підписали акт №03701/122011 купівлі-продажу електричної енергії на суму 1 072 058,40 грн. з ПДВ за спожиті 249 200 кВт*год. За лютий 2022 року сторони підписали акт №1 купівлі-продажу електричної енергії на суму 936 804,42 грн. з ПДВ за спожиті 209 295 кВт*год.

Відповідач до відзиву також надав копії наведених актів.

За вказаними актами, відповідач за січень 2021 року-лютий 2022 року повинен був сплатити 2 152 282,19 грн. (розрахунок: 143 419,36 (грудень 2021) +1 072 058,40 (січень 2022)+936 804,42 (лютий 2022) =2 152 282,19) за спожиті 487 645,277 кВт*год (розрахунок: 29 150,277 (грудень 2021) +249 200 (січень 2022) +209 295 (лютий 2022)=487 645,277).

30.12.2021 відповідач сплатив на рахунок позивача 2 597 123,78 грн., які пішли у рахунок оплати погоджених у вищезазначених актах сум та обсягів спожитої електроенергії.

Після погашення вказаних зобов`язань сформувалась переплата на суму 444 841,59 грн. (розрахунок: 2 597 123,78-2 152 282,19=444 841,59), яку зараховано як погашення зобов`язання відповідача перед позивачем по Договору постачання електричної енергії від 01.03.2022 №126-03-22.

Однак, на підставі листа ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» позивачем встановлено, фактичний обсяг розподіленої електричної енергії відповідачу становить: за грудень 2021 року - 92 664 кВт*год., за січень 2022 року - 260 280 кВт*год., за лютий 2022 року - 209 295 кВт*год.

Таким чином, різниця між сплаченим та фактично спожитим відповідачем обсягом електроенергії становить: за грудень 2021 року - 63 513,723 кВт*год (розрахунок: 92 664-29 150,277=63 513,723), за січень 2022 року - 11 080 кВт*год (розрахунок: 260 280- 249 200=11 080), за лютий 2022 року 0 кВт*год (розрахунок: 209 295-209 295=0).

Враховуючи ціну електричної енергії, яка відповідно до умов Договору становила: у грудні 2021 року - 4,92 грн/кВт*год з ПДВ; у січні 2022 року - 4,302 грн/кВт*год з ПДВ, заборгованість відповідача перед позивачем у зазначених розрахункових періодах склала 360 153,67 грн. (розрахунок: 360 153,67 грн. = (63 513,723 кВт*год * 4,92 грн/кВт*год з ПДВ) + (11 080 кВт*год * 4,302 грн/кВт*год)).

В силу приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із пунктом 4.9. договору, розрахунковим періодом за договором є календарний місяць. Оплата вартості спожитої електричної енергії здійснюється Споживачем на підставі відповідного рахунку Постачальника, згідно акту купівлі-продажі активної електричної енергії та Розрахунку вартості 1 кВт*год електричної енергії за відповідний розрахунковий період протягом 10-ти робочих днів після дати підписання акту купівлі-продажі активної електроенергії та Рахунку вартості 1 кВт*год електричної енергії.

Позивач 26.02.2024 направив на електронну пошту відповідача (, , ) претензію щодо необхідності сплатити заборгованість за грудень 2021 року та січень 2022 року (загальна сума заборгованості становить 360 153,67 грн.), а також акт №03701/122011 купівлі-продажу електричної енергії за грудень 2021 року на суму 312 487,51 грн. за спожиті 63 513,723 кВт*год та акт №03701/122011/1 купівлі-продажу електричної енергії за січень 2022 року на суму 47 666,16 грн. за спожиті 11 080 кВт*год.

Факт отримання актів купівлі-продажу електричної енергії за грудень 2021 та січень 2022 років відповідачем не заперечується.

Слід зазначити, що акти за грудень 2021 року та січень 2022 року та претензія від 26.02.2024, у відповідності до приписів до статті 5, статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», статті 7, статті 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», підписані електронно цифровим підписом уповноваженої особи позивача.

Втім, відповідач вказаний акт не підписав, не надав мотивованої відмови від його підписання, як і не сплатив заборгованості по виставленому рахунку.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та умов договору, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати спожитої електричної енергії на момент розгляду справи настав.

Обсяг електричної енергії підлягає оплаті відповідачем безвідносно від того чи був він поставлений за договором чи без відповідного договору (після припинення зобов`язань за таким договором внаслідок проведення сторонами їх виконання), оскільки за наявності між сторонами договірних зобов`язань електрична енергія підлягає оплаті згідно пункту 1 частини 3 статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" та договору, а за постачання спірного обсягу електричної енергії після припинення договору - на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Обов`язок споживача оплачувати обсяг спожитої електричної енергії відповідно до частини 3 статті 11 Цивільного кодексу України виникає безпосередньо з актів цивільного законодавства, навіть якщо такий споживач взагалі використовує електричну енергію без укладення договору на електропостачання (правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 06.05.2011 у справі №15/147/10, а також правовий висновок Верховного Суду у постановах від 28.08.2019 у справі №916/2387/18 та від 14.05.2018 у справі № 908/140/17).

Таким чином, відповідач має обов`язок сплатити весь (підтверджений оператором системи розподілу електричної енергії) обсяг поставленої електричної енергії у грудні 2021- січні 2022 років, який відповідачем не було виконано в повному обсязі.

Втім, як встановлено судом, свої зобов`язання щодо оплати фактично спожитої електричної енергії за спірний період відповідачем виконані не належним чином, у зв`язку з чим виник борг у розмірі 360 153,67 грн.

Згідно з частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як вказано в статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено що, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

В статті 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають покладенню на відповідача.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі Проніна проти України, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини Серявін та інші проти України вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії, № 37801/97 від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії, №49684/99 від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як законодавчо необґрунтовані та безпідставні.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 60 000,00 грн.

У відповідності до статті 1312 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено статтею 16 ГПК України.

Статтею 123 ГПК України унормовано, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено ст. 16 ГПК України.

Відповідно до частин 1-3 статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

За змістом наведених законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

На підтвердження вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 60 000,00 грн, позивачем було додано копії: договору про надання правничої допомоги №1-юр від 03.02.2025, додаткової угоди №2 від 03.02.2025 до вказаного правочину, акту надання послуг №2/03032025 від 03.03.2025 на суму 65 400,00 грн, рахунку-фактури №02-03-2025 від 02.02.2025 на суму 65 400,00 грн, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії РН №1823 від 27.04.2020 на ім`я Брящея Руслана Ігоровича та ордеру серії ВК №1178547 від 02.07.2025 на ім`я вказаного адвоката.

За змістом частини 3 статті 237 ЦК України, однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (пункт 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

За приписами частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

03.02.2025 між Фізичною особою-підприємцем Брящеєм Р.І. (за текстом договору ФОП) та Товариством (за текстом договору Клієнт) було укладено Договір про надання правничої допомоги №1-юр, відповідно до пункту 1.1. якого ФОП надає Клієнту адвокатські послуги з аналізу правовідносин у адміністративних, цивільних, господарських, кримінальних справах і справах про адміністративні порушення під час досудового та судового розгляду цих справ та представництва Клієнта в усіх органах, установах, підприємствах, організаціях.

За положеннями пунктів 3.1.-3.2. Договору за виконання договору Клієнт сплачує ФОП гонорар. Розмір та умови оплати послуг залежно від обсягів юридичних робіт обумовлюються сторонами в укладеній сторонами додатковій угоді до договору. Розрахунки за надані послуги Клієнт здійснює на підставі сформованих рахунків та актів виконаних робіт на безготівковий рахунок ФОП.

Відповідно до положень додаткової угоди №2 від 03.02.2025 до Договору про надання правничої допомоги №1-юр від 03.02.2025 загальна вартість фактично наданих послуг складає 65 400,00 грн. Оплата вартості фактично наданих послуг здійснюється Товариством протягом 10 днів з дати підписання акту надання послуг/виконаних робіт з можливістю відстрочки платежу до 30 днів від дати підписання акту надання послуг/виконаних робіт.

03.02.2025 між Клієнтом та ФОП було підписано та скріплено печатками Акт надання послуг на загальну суму 65 400,00 грн та в той же день виставлено відповідний рахунок-фактуру №02-03-2025 від 03.02.2025.

Підписавши та скріпивши печатками вказані акти, Товариство засвідчило відсутність жодних претензій та зауважень щодо наданих послуг.

Отже, вищевказаними доказами та наявними матеріалами справи підтверджується надання позивачу послуг з професійної правничої допомоги у погодженому між ними розмірі 65 400,00 грн.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 ГПК України).

Відповідна правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18, а також у додатковій постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі №914/633/18, які в силу частини 4 статті 236 ГПК України підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Разом із цим, 02.07.2025 вищезазначений рахунок був повністю сплачений Позивачем, що підтверджується платіжною інструкцією №6236 від 02.07.2025.

У частині 4 статті 129 ГПК України закріплено загальне правило розподілу судових витрат.

Проте у частині 5 наведеної норми ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 ГПК України.

Зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

У пунктах 119, 120 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 №922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7 та 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи".

Висновки, аналогічні відображеним вище, також викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Таким чином, домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", рішення у справі "Баришевський проти України", рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України", рішення у справі "Двойних проти України", рішення у справі "Меріт проти України").

Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статей 126, 129 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норми права викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, від 16.11.2022 №910/1964/21.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 ГПК України).

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти витрат позивача на професійну правничу допомогу.

З огляду на викладене, враховуючи складність справи, розумну необхідність витрат для даної справи у суді, зважаючи на обсяг наданих адвокатських послуг та ціну позову, на переконання суду, співмірною із ціною позову є компенсація витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн, у зв`язку з чим заява позивача про компенсацію витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню.

У зв`язку із задоволенням позову, судові витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн, на підставі статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (02166, місто Київ, вулиця Братиславська, 3, ідентифікаційний код 00184945) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Трейд Енерджі" (02121, місто Київ, Харківське шосе, будинок 201-203, корпус 2-А, нежитлове приміщення №4; ідентифікаційний код 42819343) 360 153 (триста шістдесят тисяч сто п`ятдесят три) грн 67 коп. основного боргу, 4 321 (чотири тисячі триста двадцять одну) грн 84 коп. витрат зі сплати судового збору та 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Мандриченко