УХВАЛА

16 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 915/995/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Рогач Л. І. - головуючої, Краснова Є. В., Мачульського Г. М.,

перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.11.2025

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Брук-С"

до Товариства з обмеженою відповідальністю Первомайський "Райагробуд"

про стягнення 9 439 778,80 грн,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Миколаївської області перебуває справа № 915/995/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Брук-С" до Товариства з обмеженою відповідальністю Первомайський "Райагробуд" про стягнення 9 439 778,80 грн.

У судовому засіданні 17.10.2025 суд першої інстанції ухвалою, постановленою судом без оформлення окремого документа та зазначеною у протоколі судового засідання, відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , скаржник) про залучення її у справу як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, з огляду на те, що з урахуванням предмета позову у цій справі, який стосується правовідносин Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Брук-С" та Товариства з обмеженою відповідальністю Первомайський "Райагробуд" щодо виконання договору поставки товару, рішення у цій справі може вплинути на права чи обов`язки лише юридичних осіб, які є сторонами у справі, а наведені у заяві ОСОБА_1 обставини не дають підстав для висновку, що рішення може вплинути на її права або обов`язки, як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю Первомайський "Райагробуд".

Водночас суд зазначив, що у разі необхідності отримання інформації щодо розгляду справи, заявниця ( ОСОБА_1 ) не позбавлена права отримувати її з офіційних джерел.

Південно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 20.11.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на протокольну ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 17.10.2025 року у справі не прийняв до розгляду та повернув скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 260 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

ОСОБА_1 через підсистему "Електронний суд" звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.11.2025 та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 17.10.2025, а також поновити строк на касаційне оскарження судового рішення та сформувати висновок щодо застосування пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України як норми прямої дії на підставі частини шостої статті 11 ГПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Мачульський Г. М.

Водночас від Товариства з обмеженою відповідальністю Первомайський "Райагробуд" до Верховного Суду надійшли заперечення проти відкриття касаційного провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.11.2025.

Дослідивши доводи касаційної скарги та заперечення проти відкриття касаційного провадження, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вказала на те, що в силу приписів частини другої статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Перелік ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, наведений у статті 255 ГПК України, є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню.

Суд апеляційної інстанції виходив, зокрема, з того, що ухвала суду першої інстанції про відмову у залученні до участі у справі третьої особи, якою вирішено процесуальні (процедурні) питання, пов`язані з рухом справи, не охоплюється наведеним у статті 255 ГПК України переліком ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду. Не містять вказівки щодо права оскарження такої ухвали окремо від рішення суду і інші положення ГПК України, в тому числі норми статті 169 "Заяви, клопотання і заперечення", статті 207 "Розгляд заяв та клопотань" та статті 232 "Види судових рішень" ГПК України.

Водночас апеляційний господарський суд вказав, що процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого господарського суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя, забезпечення розгляду справи упродовж розумного строку та запобігання зловживанням процесуальними правами і вони не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цього доступу таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких ухвал місцевого господарського суду взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення судового рішення у справі, яке може бути оскаржено в апеляційному порядку. Близькі за змістом висновки щодо віднесення ухвал суду першої інстанції, якими вирішено процесуальні (процедурні) питання, пов`язані з рухом справи, до переліку ухвал, що підлягають оскарженню окремо від рішення суду сформовано у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.10.2018 у справі № 912/1398/18, від 12.03.2019 у справі № 918/361/18, від 03.11.2021 у справі № 910/5684/20, від 12.10.2021 у справі № 904/6251/20, від 14.12.2022 у справі № 920/1346/21.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувана протокольна ухвала суду першої інстанції, якою, зокрема, відмовлено у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 , тобто якою вирішено процесуальне (процедурне) питання, пов`язане з рухом справи, не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції, а тому відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 260 ГПК України не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції.

Верховний Суд зазначає, що за змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Леваж Престасьон Сервіс проти Франції (Levages Prestations Services v. France) та Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії (Brualla Gomez de la Torre v. Spain), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Щодо посилань скаржника на висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2024 у справі № 757/47946/19-ц колегія суддів зазначає, що у цій справі Суд дійшов висновку про те, що, "Перелік ухвал, на які апеляційна скарга може бути подана окремо від рішення суду, наведений у частині першій статті 353 ЦПК України (статті 255 ГПК України). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що законодавець цілеспрямовано обмежив коло процесуальних питань, результат вирішення яких - ухвали суду - підлягають самостійному апеляційному оскарженню, з огляду на пріоритетність вирішення тих чи інших процесуальних питань. Надання учасникам судового процесу права на апеляційне оскарження всіх ухвал суду першої інстанції окремо від рішення суду незалежно від їх процесуальної суті і значення стало б передумовою для зловживання учасниками справи процесуальними правами та безпідставного затягування розгляду справи, що не відповідало б основним завданням судочинства. Водночас, на переконання Великої Палати Верховного Суду, наведений у частині першій статті 353 ЦПК України (статті 255 ГПК України) перелік судових рішень не є вичерпним: ухвала, зазначена в цій нормі процесуального права, безумовно може бути оскаржена в апеляційному порядку; за відсутності ухвали в зазначеному переліку встановленню та оцінці судом підлягає те, чи перешкоджає ця ухвала подальшому провадженню в справі та/або чи може вона бути оскаржена разом із рішенням суду (тобто чи є в особи, яка подає апеляційну скаргу, можливість поновити свої права в інший спосіб)".

Оскільки ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено у задоволенні клопотання щодо вступу у справу як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відсутня у переліку ухвал, наведеному у статті 255 ГПК України, то вона не може бути оскаржена окремо від рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові (справа № 757/47946/19-ц) дійшла висновку про те, що для правильної оцінки ухвали місцевого суду як такої, що підлягає або не підлягає самостійному апеляційному оскарженню, потрібно встановити, чи перешкоджає така ухвала подальшому провадженню у справі та/або чи має особа, яка подає апеляційну скаргу, можливість відновити свої права в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду; водночас залишення без розгляду заяв, перелік яких міститься у частині другій статті 161 ГПК України (крім позовної), жодним чином не перешкоджає подальшому провадженню у справі, оскільки учасники справи не позбавлені права довести до відома суду свою позицію у будь-який інший передбачений процесуальним законом спосіб (зокрема, шляхом надання усних чи письмових пояснень по суті спору); до того ж право особи на виклад своєї позиції у заяві по суті справи може бути захищене шляхом включення заперечень на відповідну ухвалу суду до апеляційної скарги на рішення суду, ухвалене за результатами вирішення спору; за іншого підходу, тобто надання учасникам процесу права на апеляційне оскарження ухвал суду першої інстанції про залишення без розгляду відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень чи пояснень третьої особи окремо від рішення суду, створюються ризики та передумови для зловживання учасниками справи наданими їм процесуальними правами, що може негативно позначитися на ефективності судового процесу.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення її у справу як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, а суд апеляційної інстанції вказав, що заперечення щодо такої ухвали відповідно до приписів частини третьої статті 255 ГПК України мають розглядатися судом при оскарженні судового рішення за результатами розгляду позовних вимог по суті спору, яке підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

З огляду на викладене Суд зауважує, що протокольна ухвала місцевого господарського суду про відмову у задоволенні клопотання про вступ у справу як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Таким чином, твердження скаржника про те, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам законності і обґрунтованості судового рішення, встановленим статтею 236 ГПК України, не знайшло підтвердження.

За таких обставин у суду касаційної інстанції відсутні правові підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує, зокрема, на те, що суд апеляційної інстанції не міг оцінити ухвалу про відмову у залученні до участі у справі третьої особи на предмет, чи перешкоджає ця ухвала подальшому провадженню у справі та/або чи може вона бути оскаржена разом із рішенням суду, тобто чи є у скаржника можливість поновити свої права в інший спосіб, оскільки не звернув увагу, що апеляційна скарга не відповідає вимогам статті 258 ГПК України і мала б бути залишена без руху для усунення недоліків.

Верховний Суд з цього приводу зауважує, що відповідно до частини першої статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини другої статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на те, що Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі з підстав, наведених у цій ухвалі, Суд не бере до уваги доводи скаржника щодо формування висновку про застосування наведених у касаційній скарзі норм права.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 915/995/25 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.11.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. І. Рогач

Судді Є. В. Краснов

Г. М. Мачульський