УХВАЛА

19 грудня 2025 року

м. Київ

cправа № 915/927/25

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду: Чумака Ю. Я. - головуючого, Бенедисюка І. М., Васьковського О. В., Вронської Г. О., Дроботової Т. Б., Кібенко О. Р., Малашенкової Т. М., Пєскова В. Г., Рогач Л. І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС" на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2025 і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2024 у справі

за позовом керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби в особі Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області

до: 1) Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Південноукраїнська атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом",

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС"

про визнання недійсним договору та стягнення 15 806 707,20 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог та заяви про забезпечення позову

1. 12.06.2025 керівник Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби в особі Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області (далі - Офіс, позивач) звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Південноукраїнська атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - АТ "НАЕК "Енергоатом", Компанія, відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС" (далі - ТОВ "АЛЬЯНС", Товариство, відповідач-2) про:

1) визнання недійсним договору від 08.04.2018 № 11/2018 (№ 2-123-01-18-04259 від 12.04.2018) (далі - договір № 11/2018, оспорюваний договір), укладеного між Відокремленим підрозділом "Южно-Українська атомна електростанція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - ВП "Южно-Українська АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом") і ТОВ "АЛЬЯНС" за підсумками (результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями його учасників), як такого, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу Товариства;

2) стягнення з ТОВ "АЛЬЯНС" на користь філії "Відокремлений підрозділ "Південноукраїнська атомна електрична станція" АТ "НАЕК "Енергоатом" (далі - ВП "Південноукраїнська АЕС") 15 806 707,20 грн і стягнення з ВП "Південноукраїнська АЕС" 15 806 707,20 грн, одержаних ним за рішенням суду, в дохід держави, посилаючись на положення статей 13, 16, 203, 215, 216, 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

2. Позовна заява обґрунтовується порушенням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час проведення процедури закупівлі, яке полягало у спотворенні антиконкурентними узгодженими діями її учасників, у тому числі ТОВ "АЛЬЯНС" результатів торгів (тендера), проведених ВП "Южно-Українська АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом" (ідентифікатор закупівлі UA-2018-03-02-000091-b).

3. 12.06.2025 Прокурор звернувся до Господарського суду Миколаївської області із заявою про забезпечення позову (вх. № 8865/25), в якій просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно - на закінчений будівництвом об`єкт - будівлю, виробничу будівлю (комплекс будівель і споруд виробничого призначення) загальною площею 651,5 м2, вартістю 336 433,38 грн, за адресою: Миколаївська обл., Вознесенський р-н, смт Костянтинівка, вул. Промислова, будинок 6А (реєстраційний номер об`єкта в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 203), а також промислову базу - (літ. А2н, А1н), загальною площею 944,5 м2, навіс (літ. а) площа - 99,4 м2, туалет (літ. Б) площа - 3,4 м2, вольєр для собак (літ. В) площа - 25,3 м2, розташованих за адресою: Миколаївська обл., Вознесенський район, смт Костянтинівка, вулиця Промислова, будинок 8а (реєстраційний номер об`єкта в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 03) та грошові кошти, які належать ТОВ "АЛЬЯНС", що знаходяться на всіх рахунках відповідача-2 в банківських або інших фінансово-кредитних установах, в межах суми позову 15 806 707,20 грн.

4. Зазначена заява аргументована тим, що Товариство здійснює активну господарську діяльність, маючи можливість витратити як кошти не для здійснення розрахунків із позивачем, так і відчужити майно, що перебуває у власності відповідача-2, а тому існують обставини, які, на думку Прокурора, можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення в цій справі. При цьому накладення арешту на майно та кошти відповідача в межах спірної суми забезпечить збалансованість інтересів сторін, оскільки надасть можливість виконати судове рішення у разі задоволення позову та не призведе до втручання у господарську діяльність ТОВ "АЛЬЯНС", а лише запровадить для нього тимчасові обмеження щодо користування цими активами задля запобігання перешкод у виконанні рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

5. Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2025 (суддя Олейняш Е. М.), залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2024 (головуючий - Таран С. В., судді Богатир К. В., Богацька Н. С.), заяву Прокурора задоволено повністю.

6. Ухвала та постанова мотивовані тим, що запропоновані Прокурором заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на майно та грошові кошти в межах суми позову цілком відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, а також доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду у разі невжиття таких заходів.

При цьому суди попередніх інстанцій врахували викладені в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 та в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.11.2024 у справі № 915/538/24 висновки про те, що:

1) у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін;

2) можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. Не погоджуючись із ухвалою місцевого господарського суду та постановою суду апеляційної інстанції, ТОВ "АЛЬЯНС" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви Прокурора про забезпечення позову відмовити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

8. На обґрунтовування своїх вимог скаржник посилається на неправильне застосування та порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, зокрема статей 2, 14, 74, 137 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), наголошуючи на тому, що:

1) у цій справі позивачем є Держава, однак позовні вимоги до ТОВ "АЛЬЯНС" про стягнення коштів безпосередньо до державного бюджету відсутні, відтак, навіть у випадку задоволення позову не виникне обов`язку Товариства зі сплати коштів безпосередньо позивачу, як наслідок, жодних прав позивача на стадії виконання рішення суду Товариство навіть теоретично порушити не може;

2) судами першої та апеляційної інстанції не враховано того, що оспорюваний договір повністю виконано і матеріали справи не містять жодних відомостей про невідповідність виконаних робіт умовам договору як за обсягом, так і за якістю виконаних робіт.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

9. Перший заступник керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення з мотивів, викладених в оскаржуваних ухвалі та постанові.

Позивач і відповідач-1 не скористалися своїм правом на подання відзивів на касаційну скаргу.

Розгляд справи Верховним Судом

10. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 23.10.2025 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою у справі № 915/927/25 за касаційною скаргою ТОВ "АЛЬЯНС" на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2025 і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.09.2025, призначивши її розгляд у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.11.2025 справу № 915/927/25 за касаційною скаргою ТОВ "АЛЬЯНС" на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2025 і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.09.2025 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Підстави для передачі справи на розгляд об`єднаної палати

11. Ухвала Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.11.2025 аргументована необхідністю відступлення від висновків та/або конкретизації (уточнення) висновків Верховного Суду щодо застосування норм статей 13, 136, 137 ГПК України, викладених в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 та в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.11.2024 у справі № 915/538/24, які (висновки) були враховані судами попередніх інстанцій при вирішенні питання про забезпечення позову в справі № 915/927/25, а саме від таких висновків:

1) у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (див. пункт 23 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22);

2) за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення коштів доцільно було накласти арешт на майно відповідача саме у межах суми, яка була би достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів (див. пункт 31 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22);

3) за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках у всіх банківських установах, для задоволення вимог про стягнення коштів, то доцільно накласти арешт на грошові кошти і майно відповідача саме у межах суми, яка достатня для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів (див. пункт 37 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.11.2024 у справі № 915/538/24);

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду при прийнятті справи до розгляду виходить із такого:

Щодо наявності висновку щодо застосування норми права

12. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частини 3 статті 13 ГПК України).

13. Згідно з частиною 2 статті 136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За змістом статті 136 ГПК України обґрунтування щодо необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

14. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

15. Висновком щодо застосування норми права в подібних правовідносинах є висновок за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд, а також висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, та який має міститися в мотивувальній частині постанови суду касаційної інстанції.

Аналогічні висновки викладено в пунктах 48- 51 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2024 у справі № 911/1095/22.

16. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в пунктах 23 і 31 постанови від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 виснувала про таке:

1) у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін;

2) за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення коштів доцільно було накласти арешт на майно відповідача саме у межах суми, яка була би достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів.

17. У свою чергу Верховний Суд у пункті 37 постанови від 07.11.2024 у справі № 915/538/24 дійшов висновку про те, що за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках у всіх банківських установах, для задоволення вимог про стягнення коштів, то доцільно накласти арешт на грошові кошти і майно відповідача саме у межах суми, яка достатня для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів.

18. У зв`язку з наведеним об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає, що в постановах від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, від 07.11.2024 у справі № 915/538/24 містяться висновки Верховного Суду щодо застосування норм процесуального права, а саме щодо застосування норм статей 13, 136, 137 ГПК України.

Щодо наявності обґрунтування відступлення від висновку щодо застосування норми права

19. В ухвалі від 25.11.2025 справу № 915/927/25 колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду на обґрунтування відступлення від зазначених правових висновків та/або їх конкретизації (уточнення) виходила з такого.

20. Верховний Суд неодноразово наголошував, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

21. При цьому достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

22. Колегія суддів Верховного Суду зазначила про те, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

23. Таким чином, на думку колегії суддів, ключовим є встановлення судом:

1) наявності спору між сторонами;

2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду;

3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами;

4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не спрямовано таке звернення на зловживання учасником справи своїми правами.

24. З огляду на зазначене вище, колегія суддів вважає, що наявні підстави для відступу від висновку, викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, шляхом відступу та/чи його конкретизації та/чи уточнення, в аспекті того, чи повинен позивач/заявник доводити суду наявність ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду та чи повинен позивач доводити суду обґрунтовану необхідність щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, зокрема, чи повинен позивач/заявник подати докази на підтвердження наявності як ризику так/чи фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування вказаного вище заходу забезпечення позову (див. пункт 7.20 ухвали від 25.11.2025 у справі № 915/927/25).

25. Водночас, аргументуючи наявність підстав для відступлення від висновку Верховного Суду щодо доцільності накладення арешту на грошові кошти і майно відповідача саме у межах суми, яка була би достатньою для стягнення коштів у випадку недостатності арештованих грошових коштів, викладеного в постановах від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 (пункт 31) і від 07.11.2024 у справі № 915/538/24 (пункт 37), колегія суддів, акцентуючи увагу на тому, що накладення арешту як на кошти, так і на майно відповідача без чіткого встановлення (визначення) у виконавчому документі (який підлягає примусовому виконанню у спосіб та в порядку, які визначені у ньому), сум накладення стосовно кожного з них, може призвести до подвійного забезпечення позовних вимог (і за рахунок коштів, і за рахунок майна), що суперечить вимогам закону (частині 4 статті 137 ГПК України) стосовно співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогам, у підсумку в ухвалі від 25.11.2025 пропонує конкретизувати або уточнити зазначений правовий висновок таким чином, що за умови неможливості встановлення достатності чи недостатності грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках у всіх банківських установах, для задоволення вимог про стягнення коштів в межах суми позову, доцільно накладати заборону на вчинення певної діі (як-от, на відчуження майна), а доведення вартості такого майна якого покладається на позивача/заявника відповідно до вимог статей 13, 136, 137 ГПК України (див. пункт 7.26 ухвали від 25.11.2025 у справі № 915/927/25).

26. Відтак, колегія суддів у зазначеній ухвалі фактично пропонує замість такого виду забезпечення позову, як арешт належного відповідачу майна, що передбачений пунктом 1 частини 1 статті 137 ГПК України, застосовувати інший захід забезпечення позову - заборону відповідачу вчиняти певні дії, визначену пунктом 2 частини 1 статті 137 цього Кодексу.

27. Отже, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду при передачі справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду обґрунтувала відступлення від висновків Верховного Суду щодо застосування норм процесуального права.

Щодо подібності правовідносин

28. У справах № 905/448/22 і № 915/538/24, як і в цій справі (№ 915/927/25), що передається, правовідносини стосуються вжиття заходів забезпечення позову про стягнення грошових коштів шляхом накладення арешту на належні відповідачу кошти та майно в межах ціни позову.

29. Відповідно до частини 2 статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

30. Ураховуючи викладене, справа № 915/927/25 за касаційною скаргою ТОВ "АЛЬЯНС" на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2025 і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.09.2025 підлягає прийняттю до розгляду Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду.

Керуючись статтями 234, 235, 301, 302, 314, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Прийняти до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справу № 915/927/25 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС" на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2025 і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.09.2025.

2. Призначити розгляд касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС" на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2025 і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.09.2025 у справі № 915/927/25 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ю. Я. Чумак

Судді І. М. Бенедисюк

О. В. Васьковський

Г. О. Вронська

Т. Б. Дроботова

О. Р. Кібенко

Т. М. Малашенкова

В. Г. Пєсков

Л. І. Рогач

З окремою думкою (збіжною) судді Рогач Л. І.